СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31.07.08
Справа№ 13/137А

Господарський суд Львівської
області у складі головуючого судді Станька Л.Л.,  при секретарі Малюшевському А.П., розглянув у
відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою:
суб”єкта господарської діяльності ОСОБА_1, м.Сокаль

до відповідача:
ДПІ у Сокальському районі, м.Сокаль

про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №001128172/0 від 05.11.07р. та
№001128172/2 від 18.03.08р.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - СГД

Від відповідача: Сольвар О.М. -зав.
юр. сектору, Каспрук Л.Г. -інсп.под.сл.

Відкрито провадження у справі за
позовом суб”єкта господарської діяльності ОСОБА_1, м.Сокаль до відповідача: ДПІ
у Сокальському районі, м.Сокаль про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень №001128172/0 від 05.11.07р. та №001128172/2 від 18.03.08р.

Попередній розгляд справи викладено
в ухвалах суду від 09.06.08р. та від 08.07.08р.

З”ясовано:

Державною податковою інспекцією у
Сокальському районі здійснено виїзну планову перевірку господарської діяльності
підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 30.03.2006р. по 30.06.2007р.

За висновками акту №
969/17-2/ від 26.10.2007р., складеного в результаті перевірки,
відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.11.2007 року
№001128172/0, яким нараховано позивачу податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в загальній сумі 17376,90 грн, у тому числі: 5792,30 грн
основного платежу та 11584,60 грн - штрафних санкцій.

В ході адміністративного оскарження
вказаного рішення, у зв'язку з розглядом повторної скарги, відповідачем
прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 18.03.2008р. № 001128172/2, що
містить визначення такого ж податкового зобов'язання. При цьому, попереднє
рішення не відкликано.

В судовому засіданні позивачем
позовні вимоги підтримано з підстав, викладених у позовній заяві і вказується,
що покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення  висновки
акта перевірки в частині донарахування
податку  з  доходів
фізичних  осіб  в  сумі   5792,30
грн.  є неправомірними, оскільки:
нараховуючи податкове зобов'язання (пп. 3.1.4 пункту 3.1 розділу 3 акта
перевірки) тільки на підставі пояснення, яке позивач надала, відповідаючи на
запитання податкового ревізора-інспектора, відповідач не врахував, що закупівлю
ягід чорниці позивач здійснювала також на ринках смт. Маневичі та смт. Колки
Волинської області у торгівців, які на той час були платниками фіксованого
податку, ринкового збору, а також здійснювали торгівлю за одноразовими
патентами. Частину цього товару було придбано у підприємців, платників єдиного
податку з інших регіонів України - Рівненської, Житомирської, Чернігівської,
Закарпатської областей, - які шукали можливостей збуту ягід на Волині.

Закупівлю ягід чорниці у мешканців
сіл Маневицького та суміжних з ним районів, в місцях безпосереднього збору,
позивач здійснювала в обсязі, що давав не більше половини загального доходу.
Розрахунки з продавцями в такому випадку проводила одразу або наступного дня.
Податок з доходів фізичних осіб в розмірі 15% від виплаченої суми платила в
місцевий бюджет через банківські установи.

Частина віднайдених банківських
платіжних документів (квитанцій) про сплату позивачем податку з доходів
фізичних осіб в місцевий бюджет Маневицького і Любешівського районів Волинської
області на загальну суму 3226,75 гривень
є доказом вищевикладених обставин.

Крім того, вказується, що чинне
законодавство України не передбачає ведення бухгалтерського обліку суб'єктами
господарювання-фізичними особами. Оскільки від суб'єкта підприємництва, що веде
діяльність за спрощеною системою оподаткування закон не вимагає ведення
бухгалтерського обліку, первинні документи, які підтверджували виконання
господарських (в т.ч. фінансових) операцій позивач зберігала лише до часу
внесення даних до книги обліку доходів і витрат та завершення розрахунків за
цими операціями.

Таким чином, на думку позивача,
спірне рішення не відповідає вимогам Закону.

Відповідачем позов заперечено,
зокрема, зазначено, що: перевіркою, на підставі інформації Володарсько-Волинської
МДПІ (лист від 14 серпня 2007 року) та згідно поданого до ДПІ у Сокальському
районі позивачем звіту суб”єкта підприємницької діяльності - платника єдиного
податку, встановлено, що СПД - фізичною особою ОСОБА_1 реалізовано ТОВ „Фрозен”
ягоди (чорниці) у кількості 25370,76 кг на загальну суму 425850,63грн. Згідно
наданих фізичною особою ОСОБА_1 пояснень, визначено, що ягоди (чорниці) були
закуплені у фізичних осіб смт. Маневичі Волинської області по 1 -2 грн. за
кілограм. Таким чином, перевіркою встановлено, що СПД - фізичною особою ОСОБА_1
при закупівлі у населення ягід фізичним особам було виплачено 38056 грн. 14
коп. При виплаті фізичним особам коштів за реалізовану продукцію СПД - фізичною
особою ОСОБА_1 податок з доходів фізичних осіб не утримувався. Крім того, при
здійсненні господарської діяльності СПД - фізична особа ОСОБА_1 використовувала
працю двох найманих працівників, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3(родич), які
отримали дохід у загальній сумі 6500 грн. Документів, які б підтвердили трудові
відносини з СПД - фізичною особою ОСОБА_1 не надавались. Книги нарахування
заробітної плати (відомості) суб”єкт господарювання не вела, за що її було
притягнуто до адміністративної відповідальності. Під час проведення перевірки
не представлено квитанцій, які б засвідчували сплату податку з доходів фізичних
осіб. Позивач усно повідомила, що податок сплачувала на території Волинської
області, хоча, як платник податку взята на облік до ДПІ у Сокальському районі
Львівської області. Перевіркою донараховано 5792 грн. 30 коп. податку з доходів
фізичних осіб.

За розглядом зазначеного акта
перевірки ДПІ у Сокальському районі прийнято податкове повідомлення - рішення
від 5 листопада 2007 року № 001128172/0 про сплату 5792 грн. 30 коп. податку з
доходів фізичних осіб і 11584 грн. 60 коп. застосованої штрафної санкції, з
посиланням на підпункт 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами".

При винесенні рішення у даній
справі суд виходив з наступного:

спрощена система оподаткування
обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва запроваджується та
регулюється Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", статтею 1 якого
визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за календарний рік не перевищує 500 тис. грн.

Відповідно до статті 2 Указу
Президента суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право
самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для
суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами
за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може
становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. У разі, коли
фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів
підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку,
нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує
встановленої максимальної ставки. У разі, коли платник єдиного податку здійснює
кілька видів підприємницької діяльності з використанням найманої
праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім'ї, ставка
єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону України
„Про податок з доходів фізичних осіб" визначено, що дохід з джерелом його
походження з України є будь-який дохід, одержаний платником податку або
нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на
території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді: д) доходів у
вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок
здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від
працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або
нерезидентом; ї) інших доходів як виплати чи винагороди за цивільно-правовими
договорами, одержуваних резидентом або нерезидентом, якщо джерело виплати
(нарахування) таких доходів знаходиться на території України, незалежно від
резидентського статусу особи, що їх виплачує (нараховує).

Згідно із підпунктом 1.15 статті 1
зазначеного Закону, податковий агент - юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента
- юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та
сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку,
вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам
відповідно до Закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього
Закону. Крім цього, п.п.9.12.3 п.9.12 ст.9 Закону визначає, що фізична особа
суб'єкт підприємницької діяльності вважається податковим агентом найманої нею
особи або фізичної особи, що перебуває з нею у цивільно-правових відносинах,
стосовно будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих на користь такої особи,
включаючи будь-які доходи, які кінцево оподатковуються при їх виплаті.

Відповідно до п.п. 8.1.1 п. 8.1
ст.і 8 Закону, податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за
його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах
статті 7 цього Закону.

Також, згідно з п.17.2 «а»ст..17
Закону, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з інших доходів (у вигляді іншому ніж
заробітна плата), з джерелом їх походження з України є податковий агент.

Відповідно до п.п. 16.3.3. п.16.3
ст.16, фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього Закону за
нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного
бюджету: у випадку, коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем
реєстрації у податкових органах; в інших випадках - за її податковою адресою. Згідно
п.п 16.3.6. п.16.3 ст.16, відповідальність за своєчасне та повне перерахування
сум податку до відповідного місцевого бюджету несе фізична особа у випадках,
визначених Законом.

Відповідно до п.п. 20.3.2. п 20.3.
ст. 20 Закону, особами, відповідальними за погашення суми податкового
зобов'язання або податкового боргу з цього податку, є: а) при нарахуванні
податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування,
утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього
Закону, - така особа - податковий агент; б) при нарахуванні податку податковим
органом на підставі поданої декларації - платник цього податку; в) при
самостійному нарахуванні податку його платником - такий платник.

У разі коли податковий агент до або
під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування,
утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за
погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає
внаслідок таких дій. покладається на такого податкового агента. При цьому
платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення
такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Підпунктом 17.1.9 пункту 17.1
статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що у разі
коли платник податків здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та
сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства
таке нарахування та сплата є обов"язковою передумовою виплати, такий
платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з
такого податку, збору (обов'язкового платежу).

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.122-124,127,130,135,143,151-154,160,161,163,167 КАС України,
суд, -

постановив:

1.В адміністративному позові
відмовити повністю.

2.Строк
і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються
згідно вимог ст.ст.186 та 254 КАСУ.

Суддя