КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2008                                                                                           № 30/401

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Семенець О.С., довіреність № 12-17 від 17.07.2007р.,

від відповідача 1 - Костишеної В.А., довіреність № 90 від 17.12.2007р.,

від відповідача 2 - Павлюк М.П., довіреність № 5426/2515-2 від 14.11.2007р.,

від відповідача 3 - Корж О.А., довіреність № 1114 від 29.02.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.12.2007

у справі № 30/401

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком"

до                                                   Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

Державного комітету телебачення і радіомовлення України

Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення

про                                                  визнання права власності

Суть рішення і скарги:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Укр-Ком” (надалі – ТОВ “Укр-Ком”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (надалі – РВ ФДМУ по м.Києву, Відповідач 1), Державного комітету телебачення і радіомовлення України (надалі – ДКТіР України, Відповідач 2) та Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення (надалі – НРУ з питань телебачення і радіомовлення, Відповідач 3), у якому просило визнати його співвласником приміщень загальною площею 183,5 кв.м, загальною вартістю 1 066 832,00 грн., розміщених за адресою: м.Київ, вул. Прорізна, 2, що находяться на балансі ДКТіР України, в частині зроблених ТОВ “Укр-Ком” поліпшень на суму 322 987,00 грн., що становить 30,27% від вартості новоствореного майна.

Під час розгляду справи Позивачем була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої він просив суд визнати його співвласником приміщення № 9 загальною площею 183,5 кв.м, (згідно з інвентаризаційною справою), створеного на базі орендованих приміщень, а саме: приміщення площею 124,99 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 2 (за договором оренди № 1244 від 06.12.2004р.) та приміщення площею 62,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 2 (за договором оренди № 2710 від 10.02.2006р.), в частині зроблених ТОВ “Укр-Ком” поліпшень на суму 322 987,00 грн., що становить 30,56 % від вартості новоствореного майна.

Рішенням господарського суду м. Києва від 25.12.2007р. у справі № 30/401 в позові ТОВ “Укр-Ком” було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2007р. у справі № 30/401 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ “Укр-Ком” задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим і таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зокрема: ст.ст. 43 та 84 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України), ст.ст. 331 та 778 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), а також ч. 4 ст. 23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, які є підставами для його скасування.

Представники Відповідача 1 та Відповідача 2 надали суду свої письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначили, що рішення господарського суду м. Києва від 25.12.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просили залишити це рішення без змін, а подану на нього представником Позивача апеляційну скаргу – без задоволення.

Представник Відповідача 3 письмового відзиву на апеляційну скаргу представника Позивача не надав, однак, в судовому засіданні зазначив, що рішення господарського суду м. Києва від 25.12.2007р. у даній справі відповідає дійсним обставинам справи і є законним та обгрунтованим, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього апеляційну скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю “Укр-Ком” звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, Державного комітету телебачення і радіомовлення України та Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання права власності і рішенням господарського суду м. Києва від 25.12.2007р. у справі № 30/401 в задоволенні позовних вимог ТОВ “Укр-Ком” було відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що поліпшення майна, орендованого Позивачем на підставі договору оренди № 2710 від 10.02.2006р., було проведено ним без письмового дозволу Відповідача 1, що позбавляє його права на отримання компенсації проведених затрат у будь-якій формі. В той же час, згідно представлених доказів по справі, Позивачем було здійснено лише ремонт у приміщенні, орендованому ним на підставі договору оренди № 1244 від 06.12.2004р., а не створення нового майна, тоді як сторонами цього договору було погоджено, що будь-які невід”ємні поліпшення у приміщенні площею 124,99 кв. м., розміщеному за адресою: м.Київ, вул. Прорізна, 2, та переданому у користування на підставі вказаного договору оренди № 1244 від 06.12.2004р., не підлягають компенсації ТОВ “Укр-Ком”, а разом із приміщенням є власністю держави.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, 06.12.2004р. між ТОВ “Укр-Ком” та РВ ФДМУ по м. Києву був укладений договір оренди № 1244 (надалі – Договір № 1244) нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно умов якого (п. 1.1.) Відповідач 1 (Орендодавець) передав, а Позивач (Орендар) прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, площею 124,99 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 2, що знаходиться на балансі ДКТіР України, під пункт громадського харчування з правом продажу товарів підакцизної групи.

В наступному, 10.08.2005р. Позивач звернувся до Відповідача 1 з листом № 131 про надання дозволу на проведення ремонтних робіт орендованого на підставі Договору оренди № 1244 державного майна і Відповідач 1 надав йому згоду на проведення саме таких робіт, що підтверджується листом № 30-04/6634 від 13.09.2005р.

Судом першої інстанції було встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що на підставі отриманої згоди Орендодавця, Орендарем в орендованому ним приміщенні було здійснено ряд ремонтних робіт.

Крім того, 10.02.2006р. між ТОВ “Укр-Ком” та РВ ФДМУ по м. Києву був укладений договір оренди № 2710 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до якого (п. 1.1.) Відповідач 1 (Орендодавець) передав, а Позивач (Орендар) прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, площею 62,0 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 2, з метою розміщення громадського харчування, кафе, без права продажу товарів підакцизної групи.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (надалі – ГК України), майнові зобов”язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 4 ст. 778 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 цього Закону орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди.

Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов”язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

Згідно п. 3 ст. 23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна, а п. 4 цієї ж статті Закону передбачає, що у випадку, якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Разом з тим, в даному випадку, як видно з матеріалів справи, в п. 6.2. договору оренди № 1244 від 06.12.2004р. сторони передбачили право ТОВ “Укр-Ком”, лише з письмового дозволу РВ ФДМУ по м. Києву, вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості.

Крім того, в п. 10.6. Договору оренди № 1244 сторони передбачили, що в разі припинення (крім приватизації) або розірвання договору:

- поліпшення орендованого майна, здійснені Орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю Орендаря;

- вартість поліпшень орендованого майна, зроблених Орендарем як за згодою, так і без згоди Орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає, ці поліпшення визнаються власністю держави.

Як і в попередньому випадку з Договором № 1244, згідно умов договору оренди №2710 від 10.02.2006р. (п. 6.2.), Орендар також має право вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості, тільки з письмового дозволу Орендодавця, а в п.10.6. цього Договору сторони передбачили, що в разі припинення (крім приватизації) або розірвання договору:

- поліпшення орендованого майна, здійснені Орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю Орендаря;

- вартість поліпшень орендованого майна, зроблених Орендарем як за згодою, так і без згоди Орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає, ці поліпшення визнаються власністю держави.

Таким чином, судова колегія констатує, що сторонами було погоджено, що будь-які невід”ємні поліпшення у приміщенні 124,99 кв.м., розміщеному за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 2, та переданому у користування на підставі Договорів оренди № 1244 та № 2710, не підлягають компенсації ТОВ “Укр-Ком”, а разом із приміщенням є власністю держави.

В то же час, в матеріалах справи містяться докази надання Відповідачем 1 письмового дозволу Позивачу лише на проведення ремонту майна, що є об”єктом оренди за Договором оренди № 1244.

В той же час, доказів письмового дозволу на проведення ремонту майна, орендованого за Договором оренди № 2710, матеріали справи взагалі не містять. Більш того, суду не було надано і будь-яких доказів звернення Позивача до Відповідача 1 за вказаним дозволом.

Таким чином, судова колегія констатує, що Позивачем з письмового дозволу орендодавця був здійснений лише ремонт приміщення, переданого в оренду на підставі договору оренди № 1244 від 06.12.2004р., в той час, як ремонтні роботи у приміщенні, орендованому за договором оренди № 2710 від 10.02.2006., взагалі були проведені без письмового дозволу РВ ФДМУ по м. Києву.

Отже, вимоги Позивача визнати його співвласником приміщення № 9 загальною площею 183,5 кв.м, створеного на базі орендованих приміщень, в частині зроблених ТОВ “Укр-Ком” поліпшень на суму 322 987,00 грн., що становить 30,56 % від вартості новоствореного майна, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Посилання Позивача на те, що в наслідок здійснених ним поліпшень була створена нова річ – приміщення із закінченою архітектурно-дизайнерською концепцією, яке набуло нового вигляду і не явлється тими приміщеннями, які були надані в оренду, судовою колегією не приймаються та спростовуються матеріалами справи.

Так, необхідно зазначити, що листом № 30-04/6634 від 13.09.2205р. РВ ФДМУ по м. Києву надало згоду на проведення в орендованому приміщенні робіт по влаштуванню системи кондиціювання, вентиляцію пожежно – охоронної сигналізації та проведенню загально – будівельних робіт по оздобленню приміщення та прилеглої території з дворової частині будівлі. Тобто, Позивачем було здійснено лише ремонт у приміщенні, орендованому на підставі Договору оренди № 1244. При цьому доказів створення нового майна Позивачем не надано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Позивач, чи його представник, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги ТОВ “Укр-Ком”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 35, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр-Ком” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2007р. у справі № 30/401 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр-Ком” до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, Державного комітету телебачення і радіомовлення України та Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання права власності, – без змін.

2. Справу № 30/401 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

05.03.08 (відправлено)