СУД
Постанова

Іменем України

21
серпня 2008 року

Справа
№ 2-28/8973-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю
представників сторін:

позивача:          ОСОБА_1, паспорт
НОМЕР_1від 12.06.07;

позивача: ОСОБА_2, довіреність №  б/н
від 18.08.08;

позивача: ОСОБА_3, довіреність №  б/н
від 18.08.08;

відповідача:
Ільченка Олексія
Федоровича, довіреність № 5ж1-13/2061 від 19.08.08;

відповідача: Анюхіної Ганни Володимирівни,
довіреність №  328   від 08.02.08;

розглянувши
апеляційну скаргу
комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об'єднання Київського
району міста Сімферополя" на рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим (суддя  Альошина С.М.)
від 13.05.2008 у справі №2-28/8973-2007

за
позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційне об'єднання Київського району міста
Сімферополя" (вул. Лермонтова, 17, місто Сімферополь, 95000)  про стягнення 101368,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.05.2008 у справі
№2-28/8973-2007 позов задоволено.

Стягнуто
з комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об'єднання Київського
району міста Сімферополя" на користь фізичної особи - підприємця  ОСОБА_196560,87 грн. основного боргу,
17245,83 грн. індексу інфляції, 3 % річних у сумі 3446,67 грн., а також 1172,53
грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

В
основу рішення головним чином були покладені загальні норми господарського та
цивільного права, а саме норми статті 193 Господарського кодексу України та
положення статей 525, 526 Цивільного кодексу України, які регулюють
зобов'язальні правовідносини сторін.

Крім
того, суд врахував положення статті 625 Цивільного кодексу України стосовно
нарахування суми індексу інфляції та процентів річних.

Не
погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить зазначене рішення скасувати, справу направити на новий розгляд.

Апеляційна
скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і
процесуального права та не в повній мірі дослідив всі обставини справи.

Так,
відповідач вважає, що позивачем були надані неналежні докази у справу, оскільки
акти виконаних робіт підписані неповноважною особою.

Крім
того, заявник апеляційної скарги посилається на те, що позивач не виконував
умови пункту 1.1. договору, тому що вивозив побутові відходи не методом
підбирання.

20
серпня 2008 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 21 серпня 2008
року.

Повторно
розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційне об'єднання Київського району міста
Сімферополя"  не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що 01.12.2005 між фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 та комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційне об'єднання
Київського району міста Сімферополя" був укладений договір № 2.

Також
02.01.2007 між сторонами був укладений договір.

Відповідно
до п. 1.1. цих договорів замовник (відповідач) передавав, а виконавець
(позивач) - приймав на себе виконання робіт по регулярному вивозу ТПВ (твердих
побутових відходів) методом підбирання (вивіз твердих побутових відходів,
крупногабаритних предметів, гілок, листя, будівельного сміття), виготовлення
контейнерів для ТПВ, ремонт автомобілів.

Пунктом
1.2 договорів передбачалось, що вивіз ТПВ мав здійснюватись виконавцем з 5:30
ранку до 17:00 години у робочі дні. У вихідні та святкові дні вивіз ТПВ мав
здійснюватись по окремій заявці.

Згідно
з п. 1.3. вищевказаних договорів всі роботи мають бути підтверджені актами
виконання робіт.

Відповідно
до п. 1.5. договорів об'єм визначається фактично вивезеною кількістю
контейнерів ТПВ, незалежно від їх наповнюваності, згідно доданої
дислокації.

Пунктом
2.1. договорів передбачалось, що оплата за виконану виконавцем роботу мала
здійснюватись замовником за діючими тарифами, згідно фактичного об'єму та
калькуляції, затвердженій сторонами. Тариф може бути змінений згідно
кон'юнктурі ринкових цін та змін законодавства України.

Згідно
з п. 2.2. договорів оплата по даних договорах мала здійснюватись
передплатою  у  розмірі 50 %
планової  суми,  а до 10
числа  наступного  місяця здійснюється остаточний розрахунок.

У
відповідності з п. 2.3. договорів форма оплати: безготівковий розрахунок.

Обставини
справи свідчать про те, що позивачем, на виконання умов вищевказаних договорів,
за період з 01.09.2006 по 12.03.2007 були виконані роботи по вивезенню 888 м3
твердих побутових відходів для комунального підприємства „Житлово -
експлуатаційне об'єднання Київського району м. Сімферополя” на суму 101070,35
грн.

За
виконані роботи позивачем були виставлені рахунки-фактури відповідачеві: №
СФ-0000033 від 29.09.2006 на суму 17705,84 грн., № СФ-0000035 від 30.10.2006 на
суму 18222,54 грн., № СФ-0000037 від 29.11.2006 на суму 15102,40 грн., №
СФ-0000001 від 29.12.2006 на суму 11154,33 грн., № СФ-0000002 від 30.01.2007 на
суму 18891,72 грн., № СФ-0000003 від 27.02.2007 на суму 14589,00 грн. та №
СФ-0000005 від 12.03.2007 на суму 5404,52 грн.

Судом
встановлено, що відповідач зобов'язання виконав частково, сплативши позивачу
4509,48 грн. платіжним дорученням № 242 від 30.01.2007, що підтверджено
банківською випискою від 30.01.2007.

Під
час провадження в суді першої інстанції була призначена судово-бухгалтерська
експертиза, висновок № 2775 від 12.12.2007 якої підтвердив, що заборгованість
відповідача перед позивачем склала 96560,87 грн.

Відповідно
до статей 525, 526 Цивільного кодексу України та положень  статті 193 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог
діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або
зміна його умов не допускається,  якщо
інше не встановлено договором чи законом.

Стаття
509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його
виникнення.  Зобов'язанням є  правовідношення,  в
якому  одна  сторона (боржник)   зобов'язана
вчинити   на   користь
другої  сторони (кредитора) певну
дію (передати  майно,  виконати
роботу,  надати послугу,  сплатити
гроші  тощо) або утриматися від
певної дії,  а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Посилання
відповідач на те, що акти виконаних робіт були підписані неповноважною особою,
оскільки згідно пункту 3.1.6. він не назначався відповідальною особою для
підтвердження виконаних робіт, судовою колегією вважаються неспроможними з
наступних підстав.

Відповідно
до пункту 5 статті 65 Господарського кодексу України, керівник  підприємства
без  доручення діє від імені
підприємства,  представляє його інтереси
в органах державної влади і  органах  місцевого
самоврядування, інших організаціях, у відносинах   з
юридичними   особами   та
громадянами,   формує
адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства   в   межах   та
порядку,   визначених  установчими документами.

Пунктом
4 вказаної статті передбачено, що у разі найму
керівника  підприємства  з
ним  укладається договір  (контракт),
в  якому  визначаються
строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови
його  матеріального забезпечення, умови
звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Так,
відповідачем були надані контракти з керівником житлово-експлуатаційного
об'єднання Київського району (том 2, а. с. 45 - 49), зміст яких свідчить про
те, що керівник є повноважним представником підприємства. Отже, умова пункту
3.1.6. договорів вивозу побутових відходів не стосується того випадку, коли акт
виконаних робіт підписується безпосередньо керівником підприємства.

Посилання
заявника апеляційної скарги на те, що позивач не виконував умови пункту 1.1.
договору, тому що вивозив побутові відходи не методом підбирання апеляційною
інстанцією відхиляються, оскільки акти виконаних робіт були підписані
відповідачем без будь-яких заперечень, що вказує на належне виконання позивачем
умов договорів. Більш того, відповідачем не надано суду претензій щодо якості
робіт, які б були надіслані ним на адресу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Заперечення
відповідача щодо періоду за який комунальне підприємство
"Житлово-експлуатаційне об'єднання Київського району міста Сімферополя"
має заборгованість і в який позивач надавав послуги за договорами, колегією
суддів вважаються неспроможними, оскільки останній період виконаних робіт
визначений актами прийому виконаних робіт, про що також зазначено експертом у
додатку № 1 до висновку № 2775 від 12.12.2007 (том 2, а. с. 105), а саме
зазначено, що в період з 26.02.-12.03.2007 згідно акту здачі-прийому робіт №
ОУ-004 СФ-005 від 12.03.2007 вивезено 108 куб. М. ТПВ на суму 5404,52 грн.
Отже, позивачем правомірно була включена ця сума до позовних вимог.

Відповідно
до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,
а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів
не встановлений договором або законом.

Таким
чином, матеріали справи свідчать про необхідність задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

З
урахуванням викладеного, судова колегія
вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є
законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись
статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Апеляційну скаргу комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне
об'єднання Київського району міста Сімферополя" залишити без задоволення.

2.
Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.05.2008 у справі
№2-28/8973-2007 залишити без змін.

Головуючий
суддя

Судді