ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

28.01.08р.

Справа № А36/665-07

За позовом Підприємства Синельниківської виправної колонії №94 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області, с.Шахтарське Синельниківського району Дніпропетровської області

до Синельниківської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Синельникове Дніпропетровської області

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 08.08.2007р. №/0 та 15.10.2007р. №007321500/1 та акту перевірки.

Суддя Кожан М.П.

Секретар судового засідання Тесля М.М.

Представники:

від позивача: Балкова Т.А., довіреність №2 від 12.01.08р.

від позивача: Соломянна О.М., довіреність №1 від 12.01.08р.

від відповідача: Петрашку О.О., довіреність №007/10/100 від 08.01.08р.

СУТЬ СПОРУ:

Справа розглядається на підставі ч.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.11.2007р. та заяви про доповнення позовних вимог від 15.01.2008р. просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 08.08.2007р. №/0, від 15.10.2007р. №007321500/1 та акт перевірки від 08.08.2007р. №76 у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю висновків, викладених в акті перевірки фактичним обставинам та невірним застосування відповідачем податкового законодавства.

Відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності з діючим законодавством та просить в позові відмовити.

Згідно ст.160 Кодексу адміністративного судачинства України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем була проведена невиїзна документальна перевірка позивача з питань своєчасності сплати податку на додану вартість за період з 31.01.2004р. по 08.08.2007р., за результатами якої був складений акт № 76 від 08.08.2007р.

На підставі вказаного акту перевірки з врахуванням адміністративного оскарження у порядку ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” №2181-III від 21.12.2000р. із змінами та доповненнями (в подальшому „Закон №2181”) відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення №/0 від 08.08.2007р. та №/1 від 15.10.2007р., якими зобов’язано позивача сплатити штраф у розмірі 50% у сумі 124487грн.11коп. за платежем податок на додану вартість у зв'язку з порушенням граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ.

Визначення спірної суми штрафу відповідно до акту перевірки пов’язується з наступним: перевіркою встановлено, що за період з 31 січня 2004р. по 08 серпня 2007р. підприємство порушило п.п.5.3.1. п.5.3. ст.5 Закону України від 21.12.2000р. №2181-111 «Про порядок погашення Пов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме - порушило граничний термін сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість: за затримку сплати від 659 до 881 днів по Деклараціям з податку на додану вартість за період з травня 2004р. по січень 2005р. та Рішенням про розстрочення сплати податку на додану вартість за 2004 рік. У зв'язку з встановленими порушеннями до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 50% погашеної суми заборгованості на підставі пп.17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

Суд не погоджується із вказаними висновками відповідача та вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з наступних підстав.

Із аналізу наданих позивачем копій платіжних документів, відповідно до яких здійснювалась сплата узгоджених податкових зобов’язань та відомостей особового рахунку по позивача з ПДВ за спірний період вбачається що відповідачем зараховувались сплачені суми податкових зобов’язань за вказаний у перевірці період без врахування того, що у платіжних документах позивачем було зазначено інший податковий період, за який сплачувались ним суми узгоджених податкових зобов’язань.

Так, відповідно до акту перевірки штрафні санкції нараховано за прострочення погашення заборгованості по Деклараціям з податку на додану вартість за період з травня 2004р. по січень 2005р. проте, позивачем відповідно до призначення платежу, зазначеному у платіжних дорученнях, сплачувалась податкові зобов’язання з ПДВ за податкові періоди з лютого 2005р. по червень 2007 року, тобто за інший період.

Відповідно до положень п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 N 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Як вбачається із змісту вказаних платіжних доручень позивач не здійснював погашення податкового боргу за зобов’язанням, зазначеними в акті перевірки.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень пп.17.1.7 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Порядок узгодження податкового зобовязання та граничні строки його сплати визначені у ст.. 5 вказаного Закону.

Проте, в акті перевірки відповідачем зазначено, що ним застосовано вказану штрафну санкцію при простроченні сплати позивачем зобов’язань за Рішеннями про розстрочення сплати податку на додану вартість за 2004 рік. У вказаних рішеннях визначено інший строк сплати податкових зобов’язань ніж ті, які встановлені статтею 5 вказаного Закону.

Відповідно до п.14.5.1 вказаного Закону договори про розстрочення можуть бути достроково розірвані за ініціативою податкового органу у разі, якщо платник податків порушує умови погашення розстроченого податкового боргу. Проте, відповідач такого рішення не приймав.

Таким чином, відповідач не мав права застосовувати до позивача штрафні санкції за зобовзянанями, визначеними у рішеннях про розстрочення сплати податку на додану вартість за 2004 рік.

Крім того, слід зазначити, що згідно ст. 6 Закону України „Про Державну кримінально-виконавчу службу України” Державна кримінально –виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань зі спеціальним статусом, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров”я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Зі ст. 2 статуту Підприємства Синельниківської виправної колонії №94 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області вбачається, що підприємство створено з метою залучення до праці засуджених і забезпечення їх професійного навчання.

Згідно ст. 26 Закону України „Про Державну кримінально-виконавчу службу України” звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров”я не допускається.

Щодо вимог позивача визнати недійсним акт перевірки від 08.08.2007р. №76 у повному обсязі слід зазначити, що діючим законодавством не встановлено порядку визнання недійсними актів перевірки. За викладених обставин вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Синельниківської об’єднаної державної податкової інспекції №/0 від 08.08.2007р. та №007321500/1 від 15.10.2007р.

В решті позову відмовити.

Присудити судові витрати у сумі 3грн.40коп. з Державного бюджету України на користь Підприємства Синельниківської виправної колонії №94 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя М.П.Кожан

Дата складення постанови у повному обсязі 21.04.2008р.