Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2008 р.
Справа № 33/220-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.,
судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Байбак О.І.

за
участю представників сторін:

позивача - Чумак Ю.О.

відповідача -  не з'явився

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського  апеляційного господарського
суду апеляційну скаргу позивача (вх.№ 3539Х/3-7) на ухвалу
господарського суду Харківської області від 09.11.07 р. у справі № 33/220-07

за позовом Комунального
підприємства "Водоканал", м. Лозова

до СПД ФО ОСОБА_1, м. Лозова

про визнання договору укладеним -

встановила:

В червні 2007 р. позивач -Комунальне підприємство „Водоканал”
Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова звернувся до
господарського суду з позовною заявою в якій просив суд визнати договір № 264
від 08.05.07 р. на відпуск води із комунального водопроводу і прийом стоків в
комунальну каналізацію укладеним між позивачем та відповідачем -СПД ФО ОСОБА_1,
а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.11.07 р.
(суддя Савченко А.А.) по справі № 33/220-07 провадження у справі припинено.
Ухвалу мотивовано з тих підстав, що згідно з наданим позивачем проектом
спірного договору послуги ним мають надаватися ОСОБА_1 не як підприємцю, а як
фізичній особі, що в свою чергу з урахуванням вимог ст.ст. 1, 2, 21 ГПК
України, ст.ст. 4, 128 ГК України, ст.ст. 2, 24, 51 ЦК України унеможливлює
участь фізичної особи ОСОБА_1, як сторони по справі в господарському
судочинстві; що позивач в обґрунтування своїх вимог не надав доказів того, що
правовідносини між ним та відповідачем пов'язані з господарською діяльністю
останнього та ін.

Позивач з ухвалою господарського суду не погоджується, вважає її
незаконною та необґрунтованою, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу
скасувати та прийняти нове рішення. В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що господарський суд при винесенні оскаржуваної ухвали не
взяв до уваги той факт, що рішенням Х сесії Лозівської міської ради ХХІV
скликання від 17.06.03 р. за № 386 „Про надання дозволу підприємцю ОСОБА_1 на
використання житлового приміщення” будівлю, яку позивач відповідно до умов
спірного договору зобов'язувався забезпечувати водою, було надано ОСОБА_1 саме
для здійснення підприємницької діяльності; що проект договору № 264 від
08.05.07 р. складено на підставі типового договору, затвердженого Постановою
КМУ від 21.07.05 р. № 630 „Про затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення
та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води та водовідведення”; що спірний договір відповідачем,
на думку позивача, був безпідставно не погодженим та не підписаним; що в
процесі розгляду даної справи в господарському суді відповідач надав позивачу
протокол розбіжностей до проекту спірного договору з умовами якого позивач
погоджується за винятком тих, які не мають істотне значення та ін.

Відповідач в судове засідання свого не з'явився, хоча належним
чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, відзиву чи пояснення
по скарзі не надав, про причини неприбуття не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та
доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, в червні 2007 р. позивач звернувся
до господарського суду з позовною заявою в якій просив суд визнати договір №
264 від 08.05.07 р. на відпуск води із комунального водопроводу і прийом стоків
в комунальну каналізацію укладеним між позивачем та відповідачем, мотивуючи при
цьому свої вимоги наступним:

На підставі договору купівлі - продажу № 38 від 02.04.2003 р.
ОСОБА_1 придбала квартиру в будинку АДРЕСА_1.

21.08.2006 р. рішенням № 103
VI сесії Лозівської міської ради Харківської області V скликання
означену квартиру вирішено перевести у нежиле приміщення, якому присвоїти
адресу: АДРЕСА_1, нежитлове приміщення № 5.

10.05.07 р. на адресу КП „Водоканал” надійшла заява від ОСОБА_2,
який діяв на підставі довіреності від імені СПД ФО ОСОБА_1 про необхідність
укласти договір на надання послуг з централізованого водопостачання холодної
води та водовідведення до нежилого приміщення № 5 між ОСОБА_1 та КП
„Водоканал”.

14.05.07 р. на адресу ОСОБА_2 було направлено два екземпляри
проекту договору № 264 від 08.05.07 р. на відпуск води з комунального
водопроводу та прийом стоків в комунальну каналізацію, для надання послуг до
нежилого приміщення № 5, в якому ОСОБА_1 оформлена як „Субабонент”, оскільки
нежиле приміщення № 5 знаходиться в багатоквартирному будинку де абонентом є КП
„Дирекція єдиного замовника” Лозівської міської ради.

05.06.07 р. на адресу позивача надійшла заява ОСОБА_2, про
неможливість укладання відповідачем договору на запропонованих позивачем
умовах, тобто умови договору № 264 від 08.05.07 р. залишились неузгодженими.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд
приймаючи оскаржувану ухвалу крім іншого виходив з того, що згідно з наданим
позивачем проекту спірного договору послуги ним мають надаватися ОСОБА_1 не як
підприємцю, а як фізичній особі, що в свою чергу з урахуванням вимог ст.ст. 1, 2,
21 ГПК України, ст.ст. 4, 128 ГК України, ст.ст. 2, 24, 51 ЦК України
унеможливлює участь фізичної особи ОСОБА_1 як сторони по справі в
господарському судочинстві; що позивач в обґрунтування своїх вимог не надав
доказів того, що правовідносини між ним та відповідачем пов'язані з
господарською діяльністю останнього.

Однак, викладені вище висновки господарського суду, на думку
колегії суддів,  не повністю відповідають
фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм не надана правильна та
належна правова оцінка, в зв'язку з чим, є підстави для часткового задоволення
апеляційної скарги і скасування прийнятої по справі ухвали.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді  в  судовому
процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 1 ГПК України Підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
-підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, Господарським судам підвідомчі
справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів крім випадків, встановлених даним кодексом.

Відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України Господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах
України.

При цьому, перш ніж припинити провадження у справі, господарський суд,
маючи на увазі окремі документи зобов'язаний надати їм належну правову оцінку,
і тільки в разі наявності обставин, як означені в ст. 80 ГПК України, і які в
свою чергу унеможливлюють розгляд справи по суті зобов'язаний припинити
провадження по справі.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, відповідно до виписок з
ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 15-16) і позивач і
відповідач є господарюючими суб'єктами, які з урахуванням вимог ст.ст. 1-2 ГПК
України можуть бути стороною в господарський справі, що в свою чергу
унеможливлює застосування до спірних правовідносин п. 1 ст. 80 ГПК України на
яку послався суд при винесенні оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, як вбачається з висловлювань позивача, ним при
зверненні до суду доведено всі, на його думку підстави, обставини та докази і
надані всі наявні у нього документи в обґрунтування позовних вимог, на які він
вважав за необхідне посилатись, в т.ч. ті, які, на його думку свідчать про те,
що в спірному приміщенні відповідач має на меті займатися господарською
діяльністю.

Тобто суд першої інстанції безпідставно не прийняв певних
обґрунтувань позивача, наполягаючи на тому, що без правового обґрунтування
окремих вимог справу неможливо розглянути, і як наслідок -надати правової
оцінки взаємовідносинам сторін та правовим підставам вимог, що ґрунтуються на
таких взаємовідносинах, що в свою чергу протирічить відповідним вимогам закону.

Таким чином, суд розглядаючи справу мав можливість оцінити певні
обставини, та фактично вирішив питання про прийняття або не прийняття,
існування або не існування певних доказів та правовідносин доведених позивачем,
та визначився про означене в оскаржуваній ухвалі. При цьому з мотивувальної
частини ухвали вбачається розгляд судом спору по суті, а не обставини неможливість
такого розгляду, в т.ч. щодо обставин, які стосуються належного субабонента за
спірним договором та відповідача.

Враховуючи викладене, ухвала господарського суду про припинення
провадження по справі є необґрунтованою та такою, що порушує права позивача на
судовий захист, в зв'язку з чим, підлягає скасуванню.

При цьому не підлягають задоволенню вимоги заявника апеляційної
скарги щодо вирішення судом апеляційної інстанції справи по суті,  оскільки відповідно до п. 4 ст. 106 ГПК
України у випадках скасування апеляційною
інстанцією ухвал  про відмову у
прийнятті позовної заяви або заяви про порушення  справи про
банкрутство,  зупинення
провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без
розгляду або залишення заяви  у  провадженні
справи  про  банкрутство без розгляду справа передається
на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, висновки, викладені в ухвалі господарського суду не
відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а
мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1 ст. 104,  ст. ст. 105, 106 ГПК України, судова колегія
-

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 09.11.07 р. по
справі № 33/220-07 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Харківської
області.

Повний текст постанови підписано 12.01.08 р.

Головуючий суддя                                                                    Могилєвкін
Ю.О.

Судді
Пушай В.І.

Плужник
О.В.