ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 р.

№ 2-5/15024-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грека Б.М.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційні скарги

1. Ялтинської міської ради

2. Державного підприємства "Лівадія"

на постанову

від 06.08.08 Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі

№2-5/15024-2007

господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

прокурора м. Ялти в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Автономної Республіки Крим

до

Ялтинської міської ради

третя особа

Державне підприємство "Лівадія"

про

визнання недійсним рішення

за участю представників сторін

від позивача:

у засідання не прибули

від відповідача:

у засідання не прибули

від третьої особи:

у засідання не прибули

від ГПУ:

Івченко О.А., посв.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Ялта звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Автономної Республіки Крим до Ялтинської міської ради за участю в якості третьої особи Державного підприємства "Лівадія" про визнання недійсним та скасування рішення ради від 26.09.06 №133.

Позов мотивовано тим, що відповідач при прийнятті оспорюваного рішення вийшов за межі своїх повноважень та своїми діями фактично розпорядився земельною ділянкою державної власності, що є порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Рішенням від 15.05.08 господарський суд Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П.) у задоволенні позову відмовив.

Рішення мотивовано тим, що оспорюване рішення про припинення права третьої особи на постійне користування відповідною земельною ділянкою прийнято відповідачем як органом, що надав цю ділянку в користування, та після добровільної відмови землекористувача від вказаного права в порядку, встановленому ст. 142 ЗК України.

Постановою від 06.08.08 Севастопольський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Лисенко В.А. - головуючого, Котлярової О.Л., Прокопанич Г.К.) рішення суду першої інстанції скасував, а позов задовольнив.

Постанова мотивована тим, що вказана в оспорюваному рішенні земельна ділянка належить до земель державного земельного фонду і повноважень на розпорядження цією земельною ділянкою відповідач не мав. Також суд апеляційної інстанції встановив порушення порядку припинення права на користування цією земельною ділянкою.

Ухвалою від 08.10.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційними скаргами відповідача та третьої особи, в яких заявлено вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Касатори доводять, що оспорюване рішення ради не є відчуженням земель, оскільки державне підприємство у межах своїх повноважень відмовилося від земельної ділянки і земельна ділянка передана в запас.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Генеральної прокуратури України, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, третю особу було створено як Державне підприємство радгосп-завод "Лівадія". Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 26.12.05 №757 "Про перейменування державних підприємств" вказане підприємство перейменоване в Державне підприємство "Лівадія", що є правонаступником майнових прав і обов’язків ДП радгосп-заводу "Лівадія". Підприємство засноване на державній власності та підпорядковане Міністерству аграрної політики України.

Рішенням №133 від 26.09.06 Ялтинська міська рада в зв’язку із добровільною відмовою ДП "Лівадія" від земельної ділянки вирішила припинити цій особі право постійного користування земельною ділянкою орієнтовною площею 1,5 га у відділенні "Чехово" за адресою: м. Ялта, мкр. "Аутка-3", перевівши вказану земельну ділянку до земель запасу Ялтинської міської ради, із внесенням відповідних змін до Державного акту та до обліково-кадастрової документації.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що третя особа скористалася своїм правом на добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою, передбаченого ст. 141 ЗК України та 09.02.05 звернулась з відповідною заявою до відповідача, оскільки саме на підставі рішення цього органу земельна ділянка була передана в постійне користування радгосп-заводу "Лівадія".

Тобто за висновком суду першої інстанції, оспорюване рішення про припинення права третьої особи на постійне користування земельною ділянкою прийнято відповідачем як органом, що надав цю земельну ділянку в користування, відповідно до ст. 142 ЗК України саме у зв'язку з самостійним і добровільним волевиявленням третьої особи. За таких обставин прийняття відповідачем вказаного рішення не є розпорядженням земельною ділянкою, оскільки він, виконуючи функцію державних органів, лише юридично оформив припинення третьої особи з огляду на те, що відповідно до закону органами державної реєстрації, які фіксують передачу прав на земельну ділянку на підставі добровільної відмови є органи місцевого самоврядування по місцю розташування земельної ділянки.

Проте суд першої інстанції, встановивши належність третьої особи до об'єкту державної власності, не керувався при вирішенні спору положеннями ст. 84 ЗК України, згідно з якою в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою в разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Тобто оскільки третя особа є державним підприємством, припинення його права постійного землекористування згідно з вищенаведеними нормами здійснюється власником земельної ділянки, тобто державним органом виконавчої влади, а не органом самоврядування.

Зважаючи на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову про визнання недійсним оспорюваного рішення ради як такого, що прийняте в порушення вимог закону.

Отже, касаційні скарги не підлягають задоволенню, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.08.08 у справі №2-5/15024-2007 залишити без змін, а касаційні скарги без задоволення.

Головуючий                                                                                Б.Грек

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький