ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.12.08 р.                     Справа № 29/210пн

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді В.В. Джарти

При секретарі Бєліковій Н.А.

за участю:

Представників сторін:

від позивача Зайнашев А.О. - директор

від відповідача Пастухова А.О. - довір. № 2/53 від 10.10.08.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрсварка” м. Донецьк

До відповідача: Акціонерного товариства закритого типу завод “Сантехдеталь” м. Донецьк

Предмет спору: заборонити відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні під’їзних шляхів до майна ТОВ „Укрсварка”, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, в т.ч. – заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ТОВ „Укрсварка”.

СУТЬ СПОРУ:           В судовому засіданні 19.11.2008 р. розгляд справи оголошено закінченим відповідно до ст. 85 ГПК України та оголошена перерва для підготовки тексту рішення до 01.12.2008 р. згідно ст. 77 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрсварка” м. Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Закритого акціонерного товариства типу завод “Сантехдеталь” м. Донецьк про зобов’язання відповідача зняти охорону з загального в’їзду на територію земельної ділянки, усунути перешкоди в користуванні майном, та земельною ділянкою за адресою : м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу від 12.06.2000 р., реєстраційне посвідчення від 21.08.2000 р., заявку на виділення земельної ділянки для розміщення об’єкту для надання послуг населенню, лист № 01/12-6574 від 18.12.2007 р., довідку від 03.10.2005 р. № 103, довідку № Ю-20887/2003.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відзив, який зареєстрований канцелярією суду 29.09.2008 р. № 02-41/34542. Посилається на те, що дорога, на яку в свою чергу посилається позивач є не „загальною внутрішньою”, а є майном АТЗТ завод “Сантехдеталь”, але зазначає, що правове становище дороги по якій здійснюється в”їзд на територію заводу, жодним нормативним та локальним актом не встановлено. Крім того, відповідач зазначив, що пост охорони при в’їзді на територію існував з початку роботи підприємства, але в цілях схоронності свого майна уклав договір від 13.08.08 на надання охоронних послуг та змінив порядок проходу (проїзду) на територію сторонніх осіб.

Крім того, відповідач зазначив, що встановлення пропускного режиму щодо проїзду до належних позивачу будівель було викликано тим, що під’їзні шляхи використовуються для проїзду крупно габаритної авто техніки, що призводить до пошкодження замощення та завдає збитків Акціонерному товариству закритого типу завод “Сантехдеталь” м. Донецьк.

12.11.2008 р. позивачем надана заява про зміну предмету позову та підстав позову, в порядку ст. 22 ГПК України. Позивач, посилаючись на ст. 386 ЦК України, просить заборонити відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні під”їздних шляхів до майна ТОВ „Укрсварка”, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, в тому числі – заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна позивача.

У відзиві № 2/146 від 18.11.2008 р. відповідач також заперечує проти позову, пояснює, що охорона відповідача ніяким чином не відноситься до господарської діяльності та не порушує прав позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Вважає, що вимоги щодо заборони встановлювати будь-які обмеження у використанні під’їзних шляхів до майна позивача є абстрактними та такі дії можуть порушувати права відповідача вільно володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, та здійснювати господарську діяльність.

Відповідно до письмових пояснень, що зареєстровані канцелярією суду 19.11.2008 р. № 02-41/44624, відповідач вважає, що у заяві позивача про зміну предмету позову та підстав позову не вказано, які саме підстави дають можливість позивачу передбачати, що в майбутньому його право користування майном може бути порушено. Посилається на п. 3.7 Роз’яснення Вищого господарського суду України № 02-5/289 від 18.09.1997 р. „Зміна предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна предмету і підстав позову не допускається.”.

Фактично, позивач змінив лише предмет позову, а не предмет і підставу водночас.

Ухвалою суду від 30.09.2008 р. до судового засідання, відповідно до ст. 30 ГПК України, були викликані представники КП „Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” та Донецької регіональної філії „ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України з земельних ресурсів”.

Представник КП „Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” в судовому засіданні пояснив, що відповідач є власником будівель, що розташовані за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46. Доказів, які б підтверджували право на земельну ділянку суду не надано.

Представник Донецької регіональної філії „ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України з земельних ресурсів” до судових засідань не з’являвся з невідомих підстав.

Ухвалою суду від 15.10.2008 р. до судового засідання, відповідно до ст. 30 ГПК України, був викликаний представник Управління земельних ресурсів у Донецькій області.

Представник Управління земельних ресурсів у Донецькій області до судових засідань не з’являвся з невідомих підстав.

Ухвалою суду від 10.11.2008 р. строк вирішення спору був продовжений заступником голови господарського суду Донецької області на один місяць відповідно до ст. 69 ГПК України.

За клопотанням відповідача від 28.10.2008 р., в порядку ст. 81-1 ГПК України, судом здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд розглядає остаточні вимоги позивача.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи та правоустановчих документів відповідача, суд робить висновок, що відповідачем по справі є Акціонерне товариство закритого типу завод “Сантехдеталь” м. Донецьк (Ідент. код 01235484).

В матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу державного майна орендного підприємства „Сантехдеталь” № 354, який зареєстрований Виконкомом Калінінської районної ради народних депутатів м. Донецька за реєстраційним № ДКП-366/17 та підписаний головою виконкому 01.04.1994 р.

Відповідно до договору купівлі-продажу Донецьке регіональне відділення Фонду держмайна України (продавець) продає, а Організація орендаторів підприємства „Сантехдеталь” (покупець) купує майно цілісного майнового комплексу „Сантехдеталь”, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46 та у відповідності з договором оренди від 28.12.1992 р. було передано в оренду з правом викупу.

Пунктом 5 договору передбачено, що право власності на придбання майна, вказаного в акті оцінки об’єкту приватизації по договору купівлі-продажу наступає з моменту підписання акту приймання-передачі майна.

Згідно акту приймання-передачі державного майна Орендного підприємства „Сантехдеталь” від 02.0.1994 р. продавець передає, а покупець приймає, у відповідності з актом оцінки вартості майна, що викупається їм частку цілісного майнового комплексу Орендного підприємства „Сантехдеталь”, м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46 вартістю 3023,5 млн.крб.

Свідоцтвом про власність від 02.09.1994 р. підтверджується, що покупець є власником вищезгаданого майна ОП „Сантехдеталь” м. Донецьк.

Розпорядженням Виконавчого комітету Калінінської районної ради народних депутатів № 677 від 26.09.1994 р. перереєстровано ОП „Сантехдеталь” в Акціонерне товариство закритого типу „Завод „Сантехдеталь”.

З договору купівлі-продажу від 12.06.2000 р., з якого виникли цивільні права та обов’язки Продавця та Покупця вбачається, що між ТОВ „Укрсварка” та АТЗТ „Сантехдеталь” угода укладена та за своїм змістом, своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 224-240 ЦК УРСР.

Згідно до умов наведеного договору Продавець передає, а Покупець – ТОВ „Укрсварка” приймає у власність та зобов’язується оплатити частину котельно-сварочного цеху, що позначений на плані під літ. Ч-1 площею 214 кв.м.

14.07.2000 року був складений акт приймання-передачі об’єкту нерухомості, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до витягу з протоколу засідання правління акціонерів АТЗТ завод „Сантехдеталь” № 7 від 05.06.2000 р. було відчужено земельну ділянку, яка на теперішній час є власністю позивача. Також в матеріалах справи містяться акт приймання-передачі цієї земельної ділянки, платіжні доручення зі сплати земельного податку за користування землею та схема встановлення меж земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. Червоногвардійський, 46.

Згідно довідки № 103 від 03.10.2005 р. відповідач підтвердив, що після поділу земельної ділянки, що знаходиться на території АТЗТ завод „Сантехдеталь”, загальна площа земельної ділянки, що виділена ТОВ „Укрсварка” згідно плану поділу складає 1253,70 кв.м.

На заявку позивача про виділення земельної ділянки для розміщення об’єкту для надання послуг населенню Донецька міська рада Донецької області листом № 01/12-6574 від 18.12.2007 р. надала згоду Головному управлінню градобудівництва та архітектури Донецької міськради на підготовку матеріалів на розробку проекту землеустрою для відводу земельної ділянки під існуючу частину котельно-сварочного цеху по пр. Красногвардійському в Калінінському районі м. Донецька.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, а саме довідкою № 7-25-257 з ЄДРПОУ, в якій вказано, що ТОВ “Укрсварка” м. Донецьк значиться в ЄДРПОУ, як юридична особа, керівником якої є Зайнашев Ігор Кутдусович.

З протоколу судового засідання від 30.09.2008 р. вбачається, що на даний момент договір оренди земельної ділянки позивачем не укладений, але він надав у справу копії податкових накладних, які свідчать про сплату земельного податку за 2000 р., 2001 р., 2003 р., 2005 р.

Податок - обов'язковий платіж, що справляється з юридичних і фізичних осіб за користування земельними ділянками;

Відповідно до ст. 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Також позивач пояснив, що згідно довідки про виділення відповідачем частки землі в користування, яку власне позивач надає в КП „Центр державного земельного кадастру”, де зазначена площа, визначається сума, що підлягає сплаті як земельний податок. (протокол судового засідання від 15.10.2008 р.).

Як вбачається з з матеріалів справи, позивач систематично сплачує орендну плату за землю, тому суд робить висновок, що ТОВ „Укрсварка” є належним землекористувачем в розумінні ст. 95 ЗК України.

Позивач посилається на те, що відповідач встановлює обмеження у використанні під’їзних шляхів до майна ТОВ „Укрсварка”, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, а саме встановлює дозвільний режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ТОВ „Укрсварка”, хоча, позивач є власником частини котельно-сварочного цеху та систематично справляє орендну плату за земельної ділянки на спірній території.

Зазначене підтверджується наступним:

Відповідно до договору на надання охоронних послуг від 13.08.2008 р., який укладений ТОВ „Виробничо-комерційна козацька фірма „Клейнода” та АТЗТ „Завод „Сантехдеталь”, відповідачу надаються послуги по охороні об’єкту – майнового комплексу АТЗТ „Завод „Сантехдеталь”.

Зобов”язання охорони, згідно п. 3.1 Договору, складаються з забезпечення контрольно-пропускного режиму на територію об”єкта охорони, періодичне патруліровання, затримання підозрілих осіб, з метою забезпечення схоронності матеріальних цінностей, які знаходяться на території об”єкта охорони.

Згідно п. 3.2 Договору, власник надає пост-будку для охоронців.

На виконання вказаного пункту, відповідач надав КПП, який є на балансі підприємства, що підтверджується копію витягу з відомості про основні кошти та відповідно до інвентарної картки проінвентаризований за номером 218.

Контрольно-пропускний режим – це порядок, що забезпечує сукупністю заходів і правил, які унеможливлюють безконтрольний вхід осіб, в’їзд (виїзд) майна на об’єкт і з об’єкта (п. 4.7. Інструкції Про організацію службової діяльності цивільної охорони № 1430 від 25.11.03р.)

Згідно п. 14.1.1 зазначеної Інструкції, контрольно-пропускний режим встановлюється власником об’єкта, що охороняється. Пропускний режим може бути встановлений і в окремих корпусах, будівлях, цехах тощо.

Відповідач у судових засіданнях неодноразово наголошував, що машини позивача псують замощення, тобто асфальтне покриття, яке є власністю АТЗТ „Завод „Сантехдеталь”.

Позивач в спростування зазначеного, посилається на той факт, що неможливо зіпсувати те, що й так вже зіпсовано. В підтвердження надав експертну оцінку, яка проводилась випробувальною лабораторією Служби автомобільних доріг в Донецькій області Державної служби автомобільних доріг України „Укравтодор” на замовлення ТОВ „Європласт”, який є суміжним співвласником спірної земельної ділянки, що оформлена протоколом № 122 від 06.10.2008 року, яка підтвердила, що асфальтобетонна суміш із керна № 1, №2 не відповідає вимогам ДСТУ Б.В. 2.7-119-2003, оскільки компоненти відробили свій термін придатності та не забезпечують фізіко-механічні властивості даному асфальтобетону від постійних навантажень грозового транспорту. Коефіцієнт ущільнення асфальтобетонного покриття складає Кущ=0.93, що не відповідає вимогам ДБН В.2.3-4-2000, п.15.35.3 для щільного асфальтобетону типу В.

Крім того, площа руйнувань складає 30% від загальної площі, а згідно вимогам ВБН Г.1-218-050-2001 „ Міжремонтні строки експлуатації дорожніх покриттів автодоріг” при руйнуванні покриття більш 5%, необхідно виконувати ремонтні роботи, щоб не допустити руйнування основи дорожнього одягу.

Протоколом судового засідання від 15.10.2008 року зазначено, що на питання відповідача, чи отримав позивач договір на участь у відшкодуванні витрат з ремонту замощення, позивач відповів «так», але перед укладанням договору мав намір переконатися в тому, що відповідач є власником. З огляду на те, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що він дійсно є власником замощення, договір не був укладений.

В підтвердження факту наявності права власності на замощення, відповідач надав суду завірену копію витягу з відомості про основні кошти, де вказано, що на балансі підприємства рахується замощення та яке проінвентаризовано під номером 250, що підтверджується інвентарною карткою.

Згідно до Інструкції „Про порядок проведення технічної інвентаризації об”єктів нерухомого майна” від 24.05.2001 року № 127, замощенням вважається спеціальне покриття вздовж зовнішнього боку стін будинку для захисту фундаментів від атмосферних опадів. Відсутність замощення суттєво впливає на довговічність експлуатації будинку і тому фіксується в матеріалах інвентаризації детально.

Перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства, ще не є безпосередньо ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов”язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства.

Факт встановлення обмежень у використанні під”їздних шляхів підтверджується наступним:

У справі мається копія одноразової перепустки, яка була надана власноручно позивачу під час проходу скрізь КПП.

Позивач наголошував в судовому засіданні, що підтверджено протоколом судового засідання від 19.11.08р про збитки, які спричинило введення пропускного режиму.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права на користування та розпоряджання своїм майном.

Судом, з метою підтвердження або спростування доводів відповідача про той факт, що перешкоди які їм чиняться, відбуваються на території відповідача, тобто земельній ділянці, на якій було поставлено КПП з охоронцями було викликано представника Донецької регіональної філії „ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України з земельних ресурсів” для надання інформації про землекористувачів земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, але жодного разу представника направлено не було, письмових пояснень не надіслано.

Крім того, був викликаний представник Управління земельних ресурсів у Донецькій області, який теж до судових засідань не з’являвся з невідомих підстав.

В судовому засіданні 19.11.2008 р. судом була оглянута карта БТІ 2005 р., надана відповідачем, з якої вбачалось, що на території АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” зазначені тільки приміщення відповідача, приміщення ТОВ „Укрсварка” на карті відсутні, хоча в матеріалах справи мається схема проїзду по території заводу, де зазначені приміщення позивача.

Представник КП „БТІ у м. Донецьку”, якого було викликано в порядку ст. 30 ГПК України, в судовому засіданні зазначив, що відповідач є власником окремих будівель, що розташовані за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, а не земельної ділянки. В підтвердження чого надала копію сводного акту будівель, перелік власників приміщень за вказаною адресою та копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Як вбачається з пояснень відповідача, з 2004 р. ним здійснюються дії, спрямовані на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка розташована: м. Донецьк, пр. Червоногвардійський, 46.

За результатами розгляду матеріалів справи, суд вважає вимоги позивача щодо заборони відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні під’їзних шляхів до майна ТОВ „Укрсварка”, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, в т.ч. – заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ТОВ „Укрсварка” обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке:

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

У ст. 191 ЦК України визначено, що підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним Кодексом (частина перша); набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга).

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

У відповідності зі ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації.

Чинне законодавство, а саме ст. 92 ЗК України встановлює, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року передбачено, зокрема, обов'язковість державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону (ст. 126 ЗК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Стаття 34 ГПК України, передбачає, що суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Під час розгляду справи, судом неодноразово викликались представники Донецької регіональної філії „ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України з земельних ресурсів” та Управління земельних ресурсів у Донецькій області, але на момент винесення рішення вони до суду не з”явились, пояснень ненадали.

Відповідач не довів суду того факту, що земельна ділянка, на якій відповідач установлює обмеження у використанні під”їздних шляхів до майна відповідача знаходиться в його власності або користуванні, а саме правовстановлювальних документів.

Згідно приписам ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.... Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ( ст. 16 ЦК України)

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на ч. 2 ст. 386 ЦК України, яка передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

15.10.2008 р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача, яким просить провести виїзне засідання за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46.

Суд не задовольняє вищезазначене клопотання, оскільки вважає його недоцільним, оскільки, обмеження, які встановлені відповідачем можуть бути терміново усунені під час вирішення питання щодо задоволення клопотання.

Виходячи з наведених норм та досліджених обставин справи, позовні вимоги щодо заборони відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні під’їзних шляхів до майна ТОВ „Укрсварка”, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, а саме – заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ТОВ „Укрсварка” підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст.ст. 386, 391, 759 Цивільного кодексу України, ст. 2, 78, 79,125, 126 Земельного кодексу України Закону України „Про плату за землю”, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, 38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд –

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрсварка” м. Донецьк до Акціонерного товариства закритого типу завод “Сантехдеталь” м. Донецьк про заборону відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні під’їзних шляхів до майна ТОВ „Укрсварка”, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, в т.ч. – заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ТОВ „Укрсварка” задовольнити.

Заборонити Акціонерному товариству закритого типу завод “Сантехдеталь” (83076, м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, Інд. 01235484)

-          встановлювати дозвільний режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ТОВ „Укрсварка” (Інд. 13505233);

-          встановлювати будь-які обмеження у використанні під’їзних шляхів до майна ТОВ „Укрсварка” (Інд. 13505233).

Стягнути з Акціонерного товариства закритого типу завод “Сантехдеталь” (83076, м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, Інд. 01235484) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрсварка” (83076, м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, Інд. 13505233)) 85,00 грн. - державне мито та 118,00 грн. плати за інформаційно - технічне обслуговування судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту його прийняття.

Повний текст рішення підписаний 01.12.2008 року.

Суддя