СУД
РІШЕННЯ

"25" січня 2008 р.

Справа №  4/349

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Хилька Ю. І., розглянувши матеріали справи № 4/349 за

позовом: Кіровоградського обласного
українського музично-драматичного театру ім. М.Л. Кропивницького, м. Кіровоград

до відповідача: приватного
підприємства "Нафта-УХТА", с. Первозванівка Кіровоградського району
Кіровоградської області

3-а особа на сторони відповідача:
ОСОБА_1,               м. Кіровоград

про стягнення 27 037, 42 грн.
шкоди, -

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

від позивача - Яцина Л. С.,
довіреність № 3 від 09.01.2007 року;

від відповідача - Любович. Л.В.,
довіреність № б/н від 08.10.2007 року;

3-я особа  - участі не брав. В судовому засіданні
05.11.2007 року            ОСОБА_1
особисто.

Про час та місце розгляду справи
сторони належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах України. Ухвалу суду від 08.01.2008 року
направлено сторонам спору та 3-й особі без самостійних вимог на предмет спору
08.01.2008 року за № 336.

Отримання відповідачем повідомлення
про час та місце розгляду справи повністю підтверджується його клопотанням про
відкладення розгляду справи, яке надійшло на адресу суду 24.01.2008 року і з
якого вбачається обізнаність представника відповідача про призначення розгляду
справи на 15 год. 25.01.2008 року.

Поряд з цим, клопотання
представника відповідача не підлягає до задоволення, оскільки відкладення
розгляду справи можливе лише в межах передбаченого ст. 69 ГПК України
двохмісячного строку розгляду справи, який фактично закінчується. Крім того,
відповідачем не подано до суду будь-яких доказів про неможливість взяти участь
в судовому засіданні або неможливість забезпечити явку іншого представника.

Суть спору:

Заявлено позов про стягнення з
приватного підприємства "Нафта-УХТА",      с. Первозванівка Кіровоградського району
Кіровоградської області матеріальної шкоди, спричиненої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат на користь Кіровоградського
обласного українського музично-драматичного театру ім. М.Л.Кропивницького, м.
Кіровоград в розмірі 27 037, 42 грн.

Відповідач письмовий відзив на
позовну заяву надав, заявлені позовні вимоги заперечив повністю, посилаючись на
ту обставину, що позивачем не подано у відповідності до вимог ст. 33 КПК  України докази про наявність підстав вимог,
зокрема відсутні докази вини у скоєній дорожньо-транспортній пригоді водія
відповідача ОСОБА_1, а матеріалами кримінальної справи, досудове слідство по
якій проведено поверхово без допиту всих необхідних свідків та проведення
експертиз у встановленому порядку не доведено вину саме ОСОБА_1 3-я особа без
самостійних вимог на стороні відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими
з аналогічних підстав.

Заслухавши представників сторін та
3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору, розглянувши справу за
наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України, господарський
суд, -

В С
Т А Н О В И В :

Між учасниками спору
Кіровоградським обласним українським музично-драматичним театром ім. М.Л.
Кропивницького м. Кіровоград (позивачем) та приватним підприємством
"Нафта-УХТА", с. Первозванівка Кіровоградського району і області
(відповідачем) виникли недоговірні зобов'язання в результаті спричинення
працівником відповідача шкоди майну позивача в результаті пошкодження
транспортного засобу.

Як вбачається із матеріалів справи
9 лютого 2007 року приблизно об 19 годині на перехресті вулиць 40 років
Перемоги та вулиці Парижської Комуни в м. Кіровограді сталося зіткнення
автомобілів КАМАЗ-53212 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія
відповідача ОСОБА_1 та належного позивачу автомобіля М-2141201 реєстраційний
номер НОМЕР_2під керуванням водія позивача ОСОБА_1

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди автомобілю М-2141201 реєстраційний номер НОМЕР_2завдані пошкодження,
для усунення яких враховуючи висновок судової автотоварознавчої експертизи
вартість відновлювального ремонту станом на 15.02.2007 року складає 26 223, 32
грн.

Приймаючи до уваги, що в ході
вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль КАМАЗ-53212 реєстраційний
номер НОМЕР_1 виїхав за межі проїзної частини дороги та смертельно травмував
пішохода ОСОБА_2по факту дорожньо-транспортної пригоди 10.02.2007 року
порушувалась кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286
КК України, провадження по якій проводилось слідчим відділу по розслідуванню
ДТП при УМВС України в Кіровоградській області. Постановою слідчого відділу по
розслідуванню ДТП при УМВС України в Кіровоградській області від 15.03.2007
року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та його притягнуто в якості
обвинуваченого. Будучи допитаним в якості обвинуваченого ОСОБА_1 визнав себе
винним частково, посилаючись на ту обставину, що він не зміг уникнути
дорожньо-транспортної пригоди та в результаті цього загинула жінка. На підставі
ст. 63 Конституції України від дачі показів ОСОБА_1 відмовився.

При провадженні досудового слідства
позивач звертався із заявою про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 27
037, 42 грн. та постановою слідчого від 21.03.2007 року його визнано цивільним
позивачем по кримінальній справі. Крім того, постановою слідчого від 30.03.2007
року цивільним відповідачем по кримінальній справі притягнуто Приватне
підприємство „Нафто-Ухта” в особі директора ОСОБА_3 Постановою слідчого від
5.04.2007 року по кримінальній справі притягнуто в якості обвинуваченого по ч.
2 ст. 286 КК України ОСОБА_1 та проведено його допит в якості обвинуваченого в
присутності захисника ОСОБА_4 Посилаючись на положення ст. 63 Конституції
України, обвинувачений ОСОБА_1 відмовився давати покази.

За клопотанням слідчого  відділу по розслідуванню ДТП при УМВС України
в Кіровоградській області від 15.06.2007 року Постановою Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 25.07.2007 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі ст. 1 п. „Б” Закону України „Про амністію” від
19.04.2007 року, який набрав чинності з 09.06.2007 року, тобто з
нереабілітуючих підстав.

Проаналізувавши правовідносини між
учасниками спору та надавши їм юридичну оцінку, господарський суд прийшов до переконання,
що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають до часткового задоволення.
Такий висновок господарський суд зробив на підставі детального аналізу
нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини.

На думку господарського суду
визначальним для правильного вирішення спору є положення Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 року „Про деякі питання
практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди” затверджені
Постановою Вищого арбітражного суду № 2 (0002800-94) від 14.07.1994 року ( Із
змінами, внесеними згідно з Роз'ясненнями Вищого Арбітражного Суду № 02-5/445
(445800-97) від 18.11.1997 року, № 02-5/223 (223800-99) від 12.05.1999 року,
Роз'ясненням Президії Вищого господарського суду № 04-5/609 (609600-02) від
31.05.2002 року, Рекомендаціями Президії Вищого господарського суду № 04-5/1429
(1429600-03) від 18.11.2003 року, які були чинними як на час виникнення спірних
правовідносин так і на час розгляду справи судом.

Відповідно до статті 4 Цивільного
кодексу України (1540-06) підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у
тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди.

Вирішуючи спори про стягнення
заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові
підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

При відшкодуванні позадоговірної
шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (стаття 440 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до статті 450 Цивільного
кодексу України відповідальність за заподіяну шкоду покладається на власника
(володільця) джерела підвищеної небезпеки, навіть якщо він безпосередньо не
здійснював експлуатації цього джерела.

Крім застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода
підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Що ж до заподіяння шкоди джерелом
підвищеної небезпеки, то його володілець звільняється від обов'язку
відшкодування шкоди тільки тоді, коли вона виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Вирішуючи спори, пов'язані з
відшкодуванням шкоди, заподіяної взаємодією джерел підвищеної небезпеки,
наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому
випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням
принципу вини (стаття 440 Цивільного кодексу України (1540-06 )).

Отже за цих обставин обов'язок
відшкодування шкоди покладається на того володільця джерела підвищеної
небезпеки, з вини якого заподіяно шкоду. Якщо винні обидва володільця джерел
підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується кожним з них в залежності від
ступеню вини кожного.

Відповідно до статті 35
Господарського процесуального Кодексу України (1798-12) преюдиціальне значення
для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи щодо певних
подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи щодо фактів, які
встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб
вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів.

Під збитками розуміються витрати,
пов'язані з виправленням пошкодженого майна, а в разі неможливості виправлення
(втрати) - його дійсна вартість.

Витрати потерпілої особи по
виправленню пошкодженого майна її засобами і коштами визначаються, виходячи з
реальних витрат позивача.

Як безспірно встановлено судом та
фактично визнано сторонами спору, позивачу на законних підставах належав
автомобіль М-2141201 державний реєстраційний номер НОМЕР_2, а відповідач на
законних підставах використовував автомобіль КАМАЗ-53212 державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, тобто вони являлись володільцями джерел підвищеної небезпеки.

За приписом ст. 1187 Цивільного
кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та
обладнання.

Господарським судом звертається
увага на ту обставину, що транспортним засобам притаманні всі три характерні
ознаки джерела підвищеної небезпеки: неможливість його повного (безпосереднього
і всеосяжного) контролю з боку людини; наявність шкідливих властивостей джерела
підвищеної небезпеки; велика ймовірність заподіяння випадкової шкоди.

Однак, вирішуючи питання про
відшкодування шкоди в даному конкретному випадку, господарський суд виходить з
положення ст. 1188 Цивільного кодексу України у відповідності до якої шкода,
заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно до приписів ст. 1192
Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на
момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Такий висновок суду базується також
на Роз'ясненнях, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, згідно до яких можна виділити три
характерні ознаки джерела підвищеної небезпеки. Отже, як зазначено у п. 4
згаданої Постанови ВСУ, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати
будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену ймовірність заподіяння
шкоди через неможливість повного контролю за нею людини, а також діяльність з
використання, транспортування, зберігання предметів, речовин та інших об'єктів
виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Тож зрозуміло, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка
сама по собі становить певну небезпеку для оточуючих. Складовими цієї небезпеки
у даному випадку є три характерні ознаки самого джерела:

-по-перше, це неможливість його
повного (безперервного і всеосяжного) контролю з боку людини;

-по-друге - наявність шкідливих
властивостей джерела підвищеної небезпеки;

-по-третє - велика ймовірність
заподіяння випадкової шкоди.

Отже, як уже було зазначено, цілком
очевидно, що транспортним засобам притаманні всі ці три характерні ознаки
джерела підвищеної небезпеки: наприклад, щодо відсутності повного контролю, то
автомобіль неможливо миттєво зупинити, щодо наявності шкідливих властивостей -
майже кожне авто працює на бензині, який належить до горючих матеріалів і
здатен швидко спалахувати, щодо високої ймовірності заподіяння випадкової шкоди
- ніхто не може передбачити ситуацію на дорозі, тому експлуатація транспортного
засобу завжди створює для громадян небезпеку зіткнення автомобілів, аварії,
наїзду.

Отже, упевнившись у тому, що
діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, належить до джерел
підвищеної небезпеки та виділивши її характерні ознаки, господарський суд
вважає за можливе розглянути підстави виникнення відповідальності за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної  небезпеки,
та правил її відшкодування, які також мають свої характерні особливості.

За загальним правилом,
відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від
вини особи, яка завдала шкоду, - вона не звільняється від відповідальності
також за умови, коли встановлено її невинність (тобто відповідальність такої
особи поширюється до меж непереборної сили - тому її й називають підвищеною).

За приписом ч. 5 ст. 1187 ЦК
України існує всього два випадки, коли особа, яка заподіяла шкоду внаслідок
експлуатації чи утримання транспортного засобу, звільняється від
відповідальності - це відбувається тоді, коли заподіяння такої шкоди сталося
через непереборну силу, або при наявності умислу потерпілого.

Отже, оскільки наявність вини
заподіювача шкоди не є обов'язковою умовою для покладення на особу
відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, то для
виникнення такої відповідальності є необхідним наявність лише трьох підстав:
наявність шкоди, протиправна дія її заподіювача та причинний зв'язок між
протиправною дією і шкодою.

Ще одна особливість
відповідальності  за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки, полягає у тому, що зобов'язання з відшкодування
шкоди завжди  покладається  на володільця
цього  джерела підвищеної
небезпеки, адже відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, володільцем
джерела підвищеної небезпеки, який несе перед потерпілим відповідальність за
завдану шкоду, визнається юридична чи фізична особа, якій належить джерело
підвищеної небезпеки на певній правовій основі та яка здійснює його
експлуатацію (володіння, користування, зберігання, транспортування тощо). Таким
чином, якщо особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, не є його
володільцем, а виконувала ці функції, скажімо, в силу трудової угоди з володільцем,
то безпосередньо перед потерпілим вона не відповідатиме за завдану шкоду.

Згідно до Свідоцтва про реєстрацію
транспортних засобів ЕІС № 142813 автомобіль КАМАЗ-53212 реєстраційний номер
НОМЕР_1зареєстрований за власником приватне підприємство “Нафта-Ухта” в м.
Кіровограді пров. Василівський. На час виникнення дорожньо-транспортної пригоди
автомобілем КАМАЗ керував згідно до подорожнього листа № 332972 на лютий 2007
року ОСОБА_1

Однак, господарським судом
враховуються особливості обставин, за яких було спричинено шкоду позивачу, а
саме - зіткнення транспортних засобів, що вимагає застосування для вирішення
спору спеціальної норми закону, тобто ст. 1188 ЦК України.

За приписом  ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; - за наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; - за наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, у разі заподіяння
шкоди  взаємодією кількох авто шкода
відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.
Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на того
володільця джерела підвищеної небезпеки, з вини якого заподіяно шкоду.

Приймаючи  до уваги, що згідно до припису ст. 35
Господарського процесуального Кодексу України преюдиціальне значення для
господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи щодо  певних подій та ким вони вчинені або рішення
суду з цивільної справи щодо фактів, які встановлені судом, які відсутні, тому
господарський суд вважає за необхідне провести ретельне дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів.

Так, згідно до висновку судової
автотехнічної експертизи № 334/18 від 07.03.2007 року водій автомобіля КАМАЗ
повинен був рухатись по своїй стороні проїзної частини, категорично відмовитись
від здійснення маневру на смугу зустрічного руху і (у разі потреби) дати дорогу
транспортним засобам (в даному випадку а/м М-2141201), що виїжджають на
перехрестя з правої (щодо руху КАМАЗ) сторони. Водій автомобіля КАМАЗ мав
технічну можливість уникнути настання розглянутої ДТП. Висновок про
невідповідність фактичних дій водія КАМАЗа Правилам дорожнього руху - очевидний
і категоричний. Регламентація належних дій водія автомобіля М-1241 по запобіганню
зіткнення з моменту об'єктивно можливого виявлення небезпеки для руху вимогам
п. 12.3 Правил, з технічної точки зору - формальна. У передуючій фазі розвитку
дорожньо-транспортної ситуації у відношенні водія М-2141 не вбачається
об'єктивних ознак відступу його дій від вимог правил дорожнього руху.

Висновок експерта про наявність в
діях водія відповідача порушень Правил дорожнього руху, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, підтверджується
наступним аналізом.

Так, за приписом п. 2.3: для
забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний:

а) перед виїздом перевірити і
забезпечити  технічно  справний
стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення  та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за
дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за
правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного
засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1 Перед початком руху,
перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися,
що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п.12.3. У разі виникнення небезпеки
для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен
негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного
засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

п. 16.12. На перехресті
рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати
дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

п. 16.13. Перед поворотом ліворуч і
розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу
трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по
рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

п. 16.15. Якщо неможливо визначити
наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки
пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

За висновком № 261/18 судової транспортно-трасологічної
експертизи від 26.02.2007 року в момент первинного входу в контакт кут між
подовжніми осями автомобілів „М-2141” та КАМАЗ-53212 складав близько 150 +- 5
градусів відлічуваний від лінії подовжньої осі автомобіля КАМАЗ. Місце зіткнення
автомобілів перебуває в районі смуги зустрічного руху, щодо напрямку первинного
руху автомобіля КАМАЗ. В умовах розглянутої події автомобіль „М-2141” передньою
(лівою) частиною контактував з передньою частиною автомобіля КАМАЗ.

Згідно до висновку судової
автотоварознавчої експертизи № 7-053 від 15.02. 2007 року вартість
відновлювального ремонту транспортного засобу „М-21412” державний номерний знак
НОМЕР_2складає 26 223, 32 грн. Однак, при цьому господарським судом визнається
за можливе застосувати аналогію закону до схожих правовідносин та врахувати
приписи ст. 30 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів” згідно до яких:

Транспортний засіб вважається
фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично
знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно
з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає
вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по
евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, враховуючи, що за
висновком № 7-053 судової автотоварознавчої експертизи дорожнього транспортного
засобу марки М-2141201 державний номерний знак НОМЕР_2від 15.02.2007 року
ринкова вартість дорожнього транспортного засобу на момент ушкодження складає 9
689, 69 грн. при вартості відновлювального ремонту 26 223, 32 грн. та
матеріальний збиток нанесений власнику даного ДТЗ дорівнює його ринковій
вартості, визначеній на момент ДТП в розмірі 9 689, 69 грн. транспортний засіб
позивача є фактично знищеним, а спричинені йому збитки складають 9 689, 69 грн.

Крім того, позивачем у зв'язку з
пошкодженням автомобіля понесені витрати на оплату послуг евакуатора в розмірі
350, 00 грн. (а.с. 36), оплату послуг за зберігання на майданчику УДАІ - 27, 10
грн. (а.с. 35) та проведено оплату вартості проведеної експертної оцінки
транспортного засобу в розмірі 437 грн. платіжним дорученням № 89 від 13.02.2007
року (акт приймання-передачі виконаних робіт по проведенню експертизи - аркуш
кримінальної справи 42, (а.с. 15- 34), які також підлягають до стягнення з
відповідача.

При розгляді справи господарським
судом приймається до уваги, що на час виникнення спірних правовідносин, за
приписом ст. 7 Закону України “Про страхування” об'єктами обов'язкового
страхування цивільної відповідальності, на які поширюється дія ст. 1194
Цивільного кодексу України є: страхування цивільної відповідальності власників
транспортних засобів.

Однак, відповідачем не подано до
суду доказів виконання вимог щодо страхування цивільної відповідальності
власників транспортних засобів, наявності у відповідача страхового полісу, тому
суд вважає за необхідне провести стягнення спричиненої шкоди повністю за
рахунок відповідача. Натомість, згідно до полісу № ВА-4502754 підприємством
позивача 07.02.2007 року проведено страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів на випадок виникнення
страхового випадку з участю автомобіля М-2141201 (а.с. 56).

Крім того, господарський суд
звертає увагу на різне визначення моделі автомобіля, який належав позивачу та
був знищений в результаті ДТП, тому вважає за необхідне правильним визначенням
вважати марку автомобіля „М 2141201 рік випуску 1990 колір вишневий” як
зазначено в Свідоцтві про реєстрацію серії ЕІС № НОМЕР_3 виданому
Кіровоградським МРЕО (кримінальна справа № 11-1276 а.с. 125).

Державне мито, відповідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу України та послуги за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ст. 49 ГПК України
сплачена в порядку попередньої оплати вартість проведеної судової автотехнічної
експертизи № 2058/18 від 17.12.2007 року в розмірі 593, 25 грн. покладається на
відповідача виходячи із суті прийнятого рішення, оскільки вказану експертизу
було призначено і проведено за ініціативою відповідача та ним гарантовано
внесення авансового платежу в порядку попередньої оплати.

Поряд з цим, враховуючи вимоги п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992
року № 6 про те, що судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом
покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і
якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в
натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування
шкоди можливий. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого
відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але
має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього
майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього
стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані
нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються
взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду,
не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених
частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у
випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при  відшкодуванні збитків).

Однак, господарський суд не визнає
за необхідне та можливе в межах розгляду даної справи вирішувати питання про
передачу відповідачу пошкодженого автомобіля, оскільки клопотання відповідачу з
цього приводу до суду не надавалось, не було визначено цінність такого майна і
відсутні докази про фактичне відшкодування збитків.

Крім того, господарським судом
враховується, що до 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

В
И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства
"Нафта-УХТА", с. Первозванівка Кіровоградського району
Кіровоградської області КОД 23901013 спричинені збитки в розмірі 9 689, 69
грн., витрати на оплату послуг евакуатора 350, 00 грн., оплату вартості зберігання
автомобіля на штрафмайданчику ДАІ - 27, 10 грн. та вартість оплати за
проведення експертизи в розмірі 437, 00 грн. на загальну суму 10 503, 79 грн.,
суму сплаченого державного мита в розмірі 105, 03 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 45, 84 грн. на
користь Кіровоградського обласного українського музично-драматичного театру ім.
М.Л.Кропивницького, м. Кіровоград, вул. Леніна 4, КОД 02225476.

Наказ видати.

В решті позовних вимог відмовити.

За відсутністю позовних вимог в притягненні
до цивільної відповідальності ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття. Сторони у справі протягом
цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане
рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя                                          Ю.І.
Хилько