ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
м.Житомир, майдан Путятинський, 3/65
тел.(8-0412) 48-16-02
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2008 р.
Справа № 7/18/1688

Житомирський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при секретарі
,

за участю представників сторін:

від позивача: підприємця  ОСОБА_1,

від відповідача: Пашинського А.А. -
представника за довіреністю від 19.03.2008р.,

розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі його відокремленого підрозділу "Хмельницька
атомна електрична станція", м.Нетішин Хмельницької області

на рішення господарського суду
Хмельницької  області

від "28" травня 2008 р. у
справі № 7/18/1688 (суддя Крамар С.І.)

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м. Нетішин Хмельницької області

до Державного підприємства
"Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі  відокремленого підрозділу "Хмельницька
атомна електрична станція", м.Нетішин Хмельницької області

про
стягнення 82111,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Хмельницької області від 28.05.2008 р. усправі №7/18/1688
позов Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Державного підприємства
"Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі
відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція"
задоволено частково.

Стягнуто з
відповідача на користь підприємця ОСОБА_1. 59226,08 грн. інфляційних, 9647,98
грн. 3% річних, 688,74 грн. державного мита та 98,98 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись
з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду
з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в
частині стягнення 59226,08 грн. інфляційних нарахувань та 9647,98 грн. річних,
прийняти нове рішення, яким в позові підприємця ОСОБА_1. відмовити в повному
обсязі з підстав пропуску строку позовної давності.

При цьому,
скаржник посилається на ст.264 ЦК України та зазначає, що з моменту винесення
господарським судом Хмельницької області від 24.12.2004 року, яким було
частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1., будь-яких дій з боку ДП НАЕК
"Еенергатом" ВП ХАЕС, які б свідчили про визнання боргу, не було, а
отже, перебіг строку позовної давності не перервано. Тобто, як вважає скаржник,
з повторним позовом до господарського суду про стягнення інфляційних та 3%
річних позивач звернувся 15.03.2008 р. із збігом трьохрічного терміну позовної
давності.

Крім того,
відповідач вказує на порушення місцевим господарським судом норм процесуального
права, а саме, посилаючись на ч.3 ст.267 ЦК України, відповідно до якої позовна
давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, скаржник зазначає, що в судовому засіданні 28.05.2008 р.
така заява позивачем не оголошувалась і питання позовної давності сторонами
судового процесу не обговорювалось.

В судовому
засіданні представник особи, що подала апеляційну скаргу, підтримав доводи
скарги в повному обсязі та просить її задовольнити, скасувавши рішення суду
першої інстанції.

Позивач -
підприємець ОСОБА_1. подав апеляційному господарському суду письмовий відзив на
апеляційну скаргу від 22.07.2008 р., в якому просить змінити рішення господарського
суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому
засіданні, як і у відзиві, позивач зазначив, що у зв'язку з ухиленням
відповідача від виконання зобов'язань, передбачених договором підряду стосовно
сплати заборгованості в сумі 108581,77 грн., у позивача виникло право вимагати
сплати суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь
час прострочення, а саме - з часу невиконання рішення суду до моменту звернення
до суду з позовом у даній справі. Крім того, позивач вважає помилковими доводи
скаржника щодо пропуску ним строку позовної давності, але, разом з тим, вважає
помилковим висновок місцевого господарського суду про визначення періоду
нарахування інфляційних та 3 % річних.

Заслухавши
пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, перевіривши в повному обсязі законність та обґрунтованість
оскаржуваного судового акту, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

З матеріалів
справи вбачається, що 04 грудня 2001 року між ДП НАЕК "Енергатом"
(замовник) та підприємцем ОСОБА_1(підрядник) укладено договір №1032-240/6
(а.с.13).

На виконання
вказаного договору, підприємець провів ремонтно-відновлювальні роботи паливної
апаратури, форсунок автомобілів і тракторів відповідача, про що свідчать акти
прийому виконаних робіт (№1 від січня 2002 р., №2 від червня 2002 р., №3 від
20.06.2002 р., №4 від 01.11.2002 р., №5 від 01.11.2002 р., №6 від 17.12.2002
р.).

У відповідності
до акту звіряння №25у від 30.01.2004р. (а.с.27) борг ВП "Хмельницька
АЕС" перед ОСОБА_1. за виконані роботи станом на 01.01.2004р. становив
108581,77 грн.

Зважаючи на
невиконання замовник договірних зобов'язань за договором підряду №1032-240/6,
підприємець ОСОБА_1. звернувся до господарського суду Хмельницької області з
позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі його відокремленого підрозділу
"Хмельницька атомна електрична станція" про стягнення 126387,10 грн.

За результатами
розгляду даного позову у справі 18/4853 господарським судом Хмельницької
області прийнято рішення від 24.12.2004 р., яким позов підприємця ОСОБА_1.
задоволено частково, а саме: вирішено стягнути з відповідача на користь
позивача основний борг в сумі 108581,77 грн., 7213,13 грн. інфляційних,  2980,79 грн. 3% річних, 1187,75 грн.
державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Вказане рішення
набрало законної сили, однак, як вбачається з матеріалів справи фактично не
було виконано (за винятком сплачених відповідачем в квітні 2005 року 1217,26
грн. та 322,87 грн.), що стало підставою для звернення підприємця ОСОБА_1
19.03.2008 р. до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Національна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі  відокремленого підрозділу "Хмельницька
атомна електрична станція" про стягнення 82111,72 грн. (згідно заяви про
збільшення розміру позовних вимог, а.с.17-18), з яких 71184,67 грн. інфляційних
нарахувань та 10927,05 грн. 3% річних, нарахованих за період з 24.12.2004 року
по 19.05.2008 р. (згідно розрахунку ціни позову, а.с.19-20).

Як вже
зазначалось, оскаржуваним рішенням в даній справі позов СПД ОСОБА_1. задоволено
частково, а саме, в частині стягнення 59226,08 грн. інфляційних та 9647,98 грн.
3% річних, нарахованих за період з 19.05.2005 р. по 19.05.2008 р.

Судова колегія
погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтями 526,
525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо
інше  не встановлено договором або
законом.

У відповідності
до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.625
Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності  за неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо
інший  розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити,
що згідно пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу
України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються
до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло
раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (1 січня 2004 року).

Відповідно до
ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої інстанції застосував позовну давність, зважаючи
на наявність заяви відповідача про застосування позовної давності за №45-765
від 28.05.2008 р.

Відповідно до ст.264
Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004р., перебіг позовної
давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу
або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

З листа
відповідача №45-899/4157 від 26.06.2006 р., направленого позивачеві, вбачається
його намір погасити наявну заборгованість.

Таким чином,
відповідачем було вчинено дію, яка свідчить про визнання ним боргу, тобто, дію,
яка переривала строк позовної давності.

Враховуючи
наведене, на момент звернення до господарського суду з даним позовом 19.03.2008
року трирічний строк позовної давності ще не сплив.

З урахуванням
змісту позовних вимог, здійсненої перевірки розрахунку ціни позову та наявності
чинного судового рішення (справа №18/4853), яким встановлено факт наявності у
відповідача грошового зобов'язання та неналежного виконання ним такого
грошового зобов'язання, оскаржуване рішення суду першої інстанції про стягнення
суми інфляційних та річних, заявлених в межах строку позовної давності,
визначеної законом, є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а
тому підстави для його скасування відсутні.

Cлід зазначити
також, що відповідач заперечував проти стягнення інфляційних та річних,
посилаючись на те, що вони нараховані в період дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів у зв'язку з порушенням справи №43/167 про визнання його
банкрутом.

Так, як
вбачається з матеріалів справи, 02.12.2003 р. Господарським судом міста Києва
порушено провадження у справі №43/167 за заявою ВАТ
"Донецькобленерго" до Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про визнання банкрутом
останнього, якою, зокрема, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів
боржника, відповідно до ст.11 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до закінчення
провадження у справі.

Разом з тим,
слід зазначити наступне.

Абзацом 2 ч.4
ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" передбачено, що протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Відповідно до
ст.1 цього Закону під терміном "грошове зобов'язання" розуміється
зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до
цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним
законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не
зараховуються, зокрема, пеня та штраф.

Як вже
зазначалось, спір у даній справі виник з приводу несплати відповідачем вартості
виконаних позивачем робіт.

Отже, вказаний
борг виник на підставі договору і є грошовим зобов'язанням відповідача перед
СПД ОСОБА_1. у розумінні статті 1 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до
цієї статті грошове зобов'язання складається також і з грошової суми, яку
боржник зобов'язаний заплатити кредитору і на інших, крім цивільно-правового
договору, підставах, що передбачені цивільним законодавством.

Такі підстави
передбачені, зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України, згідно з якою
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані річні
та інфляційні не є неустойкою і за своєю правовою природою вони відрізняються
від правової природи останньої.

Неустойка
(штраф, пеня) є самостійним  способом
захисту  цивільних прав і одним із видів
забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань.

Зі змісту ж
статті 625 Цивільного кодексу України вбачається,  що сплата трьох процентів річних, яка
встановлена за неналежне виконання
грошових зобов'язань, за своїм правовим характером є платежем за
користування грошовими коштами, тобто є самостійним способом захисту цивільних
прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань; а інфляційні фактично є
відшкодуванням втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції.

У зв'язку з
цим, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що грошовим
зобов'язанням Державного підприємства "Національна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі його відокремленого підрозділу
"Хмельницька атомна електрична станція", м.Нетішин Хмельницької
області перед СПД ОСОБА_1є грошова сума, що визначена з урахуванням
встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, стягнувши ці кошти на
користь позивача.

Наведене
спростовує доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача.

За таких
обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому не є
підставою для скасування оскаржуваного судового акту.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Хмельницької
області від 28.05.2008р. у справі №7/18/1688 має бути залишене без змін.

Керуючись
ст.ст.  101,103,105 Господарського
процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення
господарського суду Хмельницької області від 28.05.2008р.у справі №7/18/1688
залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства
"Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі його
відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція",
м.Нетішин Хмельницької області  - без задоволення.

2. Справу
№7/18/1688 повернути до господарського суду Хмельницької  області.

Головуючий суддя

судді:

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу

4 - в наряд