ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 42/250

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Державного комітету України з державного

матеріального резерву

на рішення

від 08.07.2008 року

у справі

господарського суду

№ 42/250

міста Києва

за позовом

Відкритого акціонерного товариства “Черкаський комбінат хлібопродуктів”

до

Державного комітету України з державного

матеріального резерву

про

стягнення боргу, ціна позову 62609,19 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

Ніколаєв Г.О. (довіреність № 218/01-4 від 26.04.2007р.)

від відповідача:

Приступа М.Є. (довіреність № 2/1130 від 17.03.2008р.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Паламар П.І.) від 08.07.2008 року по справі № 42/250 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 62609,19 грн. основного боргу, 626,09 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі Державний комітет України з державного матеріального резерву просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 08.07.2008 року та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: п.п.2, 4 ст.129 Конституції України, ст.ст.43, 33, 34, 43, 54 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не надіслав.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника відповідача, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за зберігання цінностей державного матеріального резерву, посилаючись на порушення відповідачем умов договору.

Судом встановлено, що 01 січня 1999 року між сторонами по справі укладено договір про відповідальне зберігання.

За умовами зазначеного договору позивач зобов’язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач - відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню, виходячи із розрахунку 2,50 грн. за тонно-місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей державного резерву. Строк оплати за договором не встановлений.

Таким чином, між сторонами по справі виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані Главою 36 ЦК УРСР, Главою 66 ЦК України, Законом України “Про державний матеріальний резерв”.

Відповідно до умов договору позивач протягом 1 квітня 2006 року - 11 жовтня 2007 року зберігав у себе матеріальні цінності державного матеріального резерву та поніс витрати на їх зберігання в розмірі 62609,19 грн.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, наданими ним розрахунком заборгованості, даними актів перевірки наявності зерна державного резерву на відповідальному зберіганні Відкритого акціонерного товариства “Черкаський комбінат хлібопродуктів” станом на 8 квітня 2005 року, станом на 9 листопада 2006 року, даними нарядів на відпуск матеріальних цінностей протягом позовного періоду. Доказів, які б спростовували розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, суду не надано.

Згідно з вимогами ч.2 ст.417 ЦК УРСР, ч.3 ст.947 ЦК України, при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.7 ст.11 Закону України “Про державний матеріальний резерв”, відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 року №532 “Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву” передбачено Державному комітетові з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п.7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов’язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Отже вірним є те, що фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач у семиденний строк з дня пред’явлення вимог №№ 63/01-9 від 1 лютого 2007 року, 504/01-9 від 15 листопада 2007 року, оплату за договором не провів, суд дійшов правомірного висновку, що з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст.530, 622 ЦК України підлягає стягненню 62609,19 грн. боргу.

Колегія суддів відмічає, що на спростування документів, наданих на підтвердження факту понесених позивачем витрат, відповідачем не надано власного контррозрахунку, не дослідження якого або інших наданих сторонами доказів могло б свідчити про незабезпечення судом всебічного, повного та об’єктивного розгляду справи, і, як наслідок, про порушення судом приписів ст.43 ГПК України.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст. 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву на рішення Господарського суду м. Києва від 08.07.2008 року у справі № 42/250 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 08.07.2008 року у справі № 42/250 –без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос