ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 40/40-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2008 р.

у справі

№ 40/40-08

господарського суду

Харківської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "ФОРЕЗ"

до

Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва

про

стягнення 7 944,00 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

— не з'явились;

відповідача:

Свіщов Р.В., дов. № б/н від 18.10.2007 р.;

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2008 р. Відкрите акціонерне товариства "ФОРЕЗ" (далі – Товариство) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (далі –Підприємство) 7 944,00 грн.

Позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що між ним та Підприємством укладено договір від 15.06.2005 р., проте Підприємство не виконало зобов'язань за вказаним договором щодо оплати наданих по ньому послуг, у зв'язку з чим має заборгованість, яка підлягає стягненню на підставі норм Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.06.2008 р. (суддя Хотенець П.В.) у задоволенні позовних вимог Товариства відмовлено. Рішення мотивовано тим, що Товариство не надало доказів виконання ним зобов'язань за договором від 15.06.2005 р., укладеним з Підприємством.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2008 р. (колегія суддів: Какмаков Ю.В., Барбашова С.В., Пушай В.І.) рішення господарського суду Харківської області від 05.06.2008 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Товариства задоволено. Постанова прийнята з мотивів, наведених Товариством у позовній заяві.

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2008 р. скасувати та передати справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство обґрунтовує тим, що апеляційним господарським судом при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не було враховано усіх обставин справи, внаслідок чого не було застосовано ст. 762 Цивільного кодексу України.

Товариство не скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Підприємства до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

За розпорядженням в.о. Голови судової палати від 12.11.2008 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим господарським судом України у складі колегії суддів: Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Шаргала В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарським судом другої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

– між Товариством та Підприємством укладено договір від 15.06.2005 р., згідно з яким Товариство зобов'язалось передати, а Підприємство –прийняти у платне користування автомобіль марки РАФ-2203;

– п. 2.2 договору від 15.06.2005 р. передбачено, що Підприємство взяло на себе зобов'язання сплачувати орендну плату у розмірі 12,00 грн. за один час експлуатації автомобіля; облік часу ведеться за участю робітників, які приймають участь в транспортних перевозках та відображається у листі обліку фактичного часу експлуатації автомобілю, який є підставою для складання актів прийому-передачі послуг оренди;

– п. 2.4 договору від 15.06.2005 р. встановлено, що по закінченню кожного календарного місяця сторони оформлюють акти прийому-передачі послуг оренди, які є підставою для бухгалтерського обліку фінансово-господарських відносин сторін.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правильним висновок апеляційного господарського суду про те, що підставою для оплати Підприємством послуг за договором від 15.06.2005 р. є акт прийому-передачі.

Господарським судом апеляційної інстанції на підставі матеріалів справи з'ясовано, що за наслідками виконання договору від 15.06.2005 р. Товариство та Підприємство склали акти прийому-передачі виконаних робіт від 31.07.2005 р. та від 31.08.2005 р. на загальну суму 7 944,00 грн., які затверджені підписами їх посадових осіб –головою Товариства Топаловим А.І. і керуючим санацією Підприємства Полтєвою Л.А. та скріплені печатками вказаних підприємств, проте Підприємство зобов'язання зі сплати орендної плати на підставі вказаних актів не виконало.

Підприємство у відповідності до вимог частини першої ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не довело свого твердження про те, що акти прийому-передачі виконаних робіт від 31.07.2005 р. та від 31.08.2005 р. з його боку підписані неуповноваженою особою та містять інформацію, яка не відповідає дійсності.

Частина перша ст. 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України встановлюють, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги вказане, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що апеляційний господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Товариства.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2008 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Навчально-дослідне господарство "Докучаєвське" Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2008 р. у справі № 40/40-08 господарського суду Харківської області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало