донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.11.2008 р.                                                              справа №33/285пн

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Акулової Н.В.

суддів

Гези Т.Д. , Дзюби О.М.

за участю представників сторін:

від позивача:

Козловська Д.В., довіреність №б/н від 19.05.2008року,

від відповідача:

Чесноков В.М., довіреність № 24/09-1 від 24.09.2008року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

01.08.2008 року

по справі

№33/285пн (Мєзєнцев Є.І.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький відкритий університет" м.Донецьк

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк

про

визнання відсутності у товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк права вимоги грошової суми до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк у розмірі 721471грн.17коп. через її безпідставність

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 10.11.2008року по 13.11.2008року

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк про визнання відсутності у відповідача права грошової вимоги на суму 721 471,17 грн. до позивача./арк. справи 2-7, том1/.

Ухвалою від 05.03.2008року господарський суд Донецької області призначив судову експертизу у справі./арк. справи 129, том1/.

У відповідності зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою від 15.07.2008року уточнив позовні вимоги та просить визнати додаткову угоду до договору користування майном від 18.11.2003року недійсною./арк. справи 69-71, том3/.

Також позивач заявив клопотання від 16.07.2008року про вихід судом за межі позовних вимог на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України при прийнятті рішення у справі №33/285пн з урахуванням підстав, викладених у заяві про уточнення позовних вимог від 15.07.2008року, якою позивач просить визнати в порядку статті 48 ЦК УРСР додаткову угоду від 18.11.2003року недійсною./арк. справи74-75, том3/.

Рішенням від 01.08.2008року господарський суд Донецької області /головуючий суддя Мєзєнцев Є.І., судді Волошинова Л.В., Сгара Е.В./ визнав недійсною в порядку пункту 1 статті 83 ГПК України додаткову угоду від 18.11.03 року до договору безоплатного користування майном від 30.09.02 року, укладену між товариством з обмеженою відповідальністю „Донецький відкритий університет” та товариством з обмеженою відповідальністю „Соискатель”; задовольнив позовні вимоги; визнав відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю „Соискатель” права грошової вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю „Донецький відкритий університет” на суму 721’471,17 грн. на підставі додаткової угоди від 18.11.03 року до договору безоплатного користування майном від 30.09.02 року. /арк. справи 84-86, том3/.

Рішення мотивоване тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Донецький відкритий університет” звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Соискатель” про визнання відсутності права грошової вимоги на суму 721’471,17 грн., яке виникло з додаткової угоди від 18.11.2003 року до договору користування майном від 30.09.2002 року , за якою вирішено вважати договір розірваним з 19.12.2003 року та досягнуто домовленість про відшкодування позивачем відповідачу протягом двох років з моменту закінчення дії договору суми, витраченої на капітальний ремонт будівлі у розмірі 721’471,17 грн. Суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором безоплатного користування майном, який підпадає під правове регулювання норм статей 324-331 ЦК УРСР. Договір згідно пункту 4.1. зазначеного правочину, укладається на термін п’яти років з 30.09.2002 року до 30.09.2007 року включно; імперативні приписи частини 1 статті 325 ЦК УРСР вказують на те, що строк дії договору не може перевищувати одного року, причому у разі, якщо сторони обумовили у договорі більш тривалий термін дії правочину, договір у будь-якому разі вважається укладеним на строк в один календарний рік, тобто на період з 30.09.2002 року до 30.09.2003 року включно. Норми частини 2 статті 325 ЦК УРСР зазначають, що договір безоплатного користування майном навіть у разі укладення його без зазначення строку дії припиняється по закінченні одного року з моменту його укладення. Суд вважає, що як посилання в пункті 1 угоди на припинення дії договору з 19.12.03 року, так і зміст самої угоди суперечать приписам статті 325 ЦК УРСР, оскільки договір, який в силу закону припинився 30.09.2003 року, сторони не можуть на власний розсуд вважати припиненим з 19.12.2003 року, тобто з більш пізньої дати; правовідносини за договором, які припинилися 30.09.2003 року, не можуть бути змінені або встановлені поза межами строку дії договору, тобто угода не може породжувати цивільних прав та обов’язків сторін у справі в силу частини 2 статті 4 ЦК УРСР, якою встановлено, що права та обов’язки можуть виникати лише з угод, що не суперечать закону. З врахуванням вказаного, суд на підставі клопотання позивача , в порядку пункту 1 статті 83 ГПК України, на підставі статті 48 ЦК УРСР визнає недійсною додаткову угоду до договору, як таку, що прямо суперечить нормам статті 325 ЦК УРСР та укладену поза межами строку дії основного договору, тому позовні вимоги щодо визнання відсутності права відповідача на грошову вимогу 721’471,17 грн. –підлягають задоволенню в силу недійсності угоди, яка не може тягнути за собою жодних правових наслідків, причому суд вважає, що причини пропущення позивачем строку позовної давності по вимогах стосовно визнання угоди недійсною є поважними, тому порушене право позивача в силу частини 5 статті 267 ЦК України підлягає захистові.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Донецької області від 01.08.2008року у справі № 33/285пн скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з’ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи./арк. справи 90-91, том3/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду відносно того, що в контексті ЦК УРСР під терміном “соціалістичні організації” розуміються всі юридичні особи є помилковим, оскільки на моменту укладання договору вже були відсутні соціалістичні організації. Суд не прийняв до уваги п. 4.2 договору, яким передбачено, що у разі продовження користування майном після закінчення строку договору при відсутності заперечень з боку наймодавця договір вважається продовженим на нез’ясований строк та кожна з сторін має право у любий час відмовитись від договору, попередивши про це іншу сторону за один місяць. Висновок суду відносно того, що строк позовної давності не є пропущеним, на думку скаржника, є хибним, оскільки додаткова угода була підписана керівником позивача 18.11.2003року, а тому підстави стверджувати, що керівництво позивача отримало інформацію відносно існування додаткової угоди тільки у 2007році відсутні. Суд першої інстанції у рішенні не зазначив, чи приймає він до розгляду у справі заяву про уточнення позовних вимог та підстави відмови у прийнятті такої заяви, розглянув первісні позовні вимоги з урахуванням від 16.07.2008року про вихід судом за межі позовних вимог на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та визнання в порядку статті 48 ЦК УРСР угоди недійсною, що є порушенням процесуального права, зокрема ст. 22 ГПК України.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк вважає рішення господарського суду Донецької області від 01.08.2008року у справі № 33/285пн законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки всі заперечення відповідача проти ухваленого рішення є не обґрунтованими нормами чинного законодавства та не доведені фактами та доказами.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк у судовому засіданні апеляційної інстанції заявив клопотання про залучення до матеріалів справи копії листа Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю №2/3579 від 13.07.2007року, оскільки даний документ свідчить про факт здійснення відповідачем ремонтних робіт у відповідності з нормами діючого законодавства.

У відповідності з приписами ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідач в якості підстави, з якої він не міг надати ці документи суду першої інстанції, зазначає відсутність такої можливості, оскільки позивач у судовому засіданні 17.07.2008року надав заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про вихід судом за межі позовних вимог, в яких поставлено питання щодо визнання додаткової угоди недійсною, суд першої інстанції не повідомив чи приймає він вищевказані документи та виходячи з цього - які саме позовні вимоги він буде розглядати та оголосив перерву у судовому засіданні з метою підготовки тексту рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк вважає залучення вказаного документу до матеріалів справи недоцільним, оскільки він не був предметом розгляду суду першої інстанції, відповідач не обґрунтував поважними причинами неможливість надання цього документу в суд першої інстанції.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне залучити копію листа Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю №2/3579 від 13.07.2007року до матеріалів справи, так як відповідач належним чином довів неможливість надання даного документу суду першої інстанції.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк про визнання відсутності у відповідача права грошової вимоги на суму 721 471,17 грн. до позивача./арк. справи 2-7, том1/.

У відповідності з приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог...відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Про прийняття такої заяви повинно бути зазначено у рішенні суду.

Позивач заявою від 15.07.2008року уточнив позовні вимоги та просить також визнати додаткову угоду до договору користування майном від 18.11.2003року недійсною./арк. справи 69-71, том3/.

У судовому рішенні відсутнє посилання на наявність такої заяви від позивача та не зазначено, прийняв суду дану заяву до розгляду чи відмовив у прийнятті та обґрунтування вказаних дій.

Отже, якщо суд першої інстанції в установленому порядку не прийняв заяву про уточнення позовних вимог, слід розглядати первісні позовні вимоги викладені у позовній заяві, а саме: про визнання відсутності у відповідача права грошової вимоги на суму 721471,17 грн. до позивача.

Також позивач заявив клопотання від 16.07.2008року про вихід судом за межі позовних вимог на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України./арк. справи74-75, том3/.

Як виходить з рішення суду першої інстанції, він розглянув первісні позовні вимоги з урахуванням клопотання від 16.07.2008року про вихід судом за межі позовних вимог на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та визнав в порядку статей 48, 324-331 ЦК УРСР додаткову угоду від 18.11.2003року до договору користування майном від 30.09.2002року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк та Товариством з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк недійсною, незважаючи на те, що в заяві про уточнення позовних вимог, що не прийнята судом, та в клопотанні відсутнє посилання на додаткову угоду від 18.11.2003року.

Предмет позову –визнання відсутності у відповідача права грошової вимоги на суму 721471,17 грн. до позивача через її безпідставність.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2002року між сторонами у справі укладений договір користування майном, згідно п1.1 якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк зобов’язалося передати Товариству з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк у безоплатне користування окрему будівлю площею 2’425,5 м2, розташовану в місті Донецьку по проспекту Миру 56, а Товариство з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк зобов’язалася прийняти зазначене приміщення для забезпечення використання об’єкту у відповідності до виробничої діяльності відповідача у період підготовки будівлі до експлуатації. /арк. справи 183-184, том2/.

Згідно пункту 4.1. укладається на термін п’яти років з 30.09.2002 року до 30.09.2007 року включно.

Згідно акту прийому –передачі від 19.12.2003року позивач передав, а відповідач прийняв у користування майно: окрему будівлю площею 2’425,5 м2, розташовану в місті Донецьку по проспекту Миру 56./арк. справи 186, том2/.

Відповідно п. 3.2 пп./д вищевказаного договору наймач має право та зобов’язаний здійснювати за свій рахунок ремонт майна та його поліпшення.

Розмір та порядок виплати компенсації Наймачу /відповідачу/ за здійснені ним за свій рахунок неотделимі поліпшення, узгоджені з Наймодавцем /позивачем/ ,узгоджується у додатковій угоді до вказаного договору./п.3.4 договору/.

18.11.2003 року сторони у справі підписали додаткову угоду, відповідно до пункту 1 якої сторони домовились вважати договір від 30.09.2002року розірваним з 19.12.2003 року.

Пункт 2 вказаної угоди твердить, що сторони згодні з тим, що Наймач /відповідач/ здійснив за свій рахунок капітальний ремонт будівлі на суму в розмірі 721471,17грн. Суму у розмірі 721471,17грн. Наймодавець /позивач/ зобов’язується відшкодувати Наймачу у повному обсязі протягом двох років з моменту закінчення дії договору.

Як встановлено судом першої інстанції, ствердження позивача щодо не підписання директором Атановим Г.О. примірнику додаткової угоди, не укладення зазначеної додаткової угоди та відсутності дозволу позивача на проведення підрядних робіт спростовуються висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи №1271/02 від 04.04.2008року,висновком експерту судово-технічної експертизи документів №1273/03 від 08.04.2008року, що підтвердили справжність підпису представника позивача та справжність печатки позивача на додатковій угоді , а також її змістом , з якої випливає погодження на виконання робіт з капітального ремонту./арк. справи 16-18, 20-24, том 3/

Тобто, додаткова угода від 18.11.2003року до договору користування майном від 30.09.2002року підписана представниками сторін без заперечень та засвідчена печатками сторін.

Таким чином, оскільки у додатковій угоді від 18.11.2003року сторони узгодили як суму відшкодування за здійснення капітального ремонту, так і строк її оплати, фактично при укладанні додаткової угоди до договору сторони уклали новий правочин, згідно якого внаслідок здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк капітального ремонту приміщення Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк взяло на себе зобов’язання по відшкодуванню відповідачу суми 721471,17грн. у повному обсязі протягом двох років з моменту закінчення дії договору.

В зв’язку з тим, що в установлений п.2 додаткової угоди від 18.11.2003року строк Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк свої зобов’язання з відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк витрат з капітального ремонту будівлі в сумі 721471,17грн. не виконало , останнє звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк з претензією №1/2ю від 25.08.2006року. /арк. справи 10, том2/.

У відповіді на претензію №16 від 28.09.2006року позивач зазначив, що вимоги, викладені у претензії №1/2ю від 25.08.2006року відповідача, підлягають повному задоволенню, грошові кошти будуть перераховані відповідачу після надходження грошових коштів. /арк. справи 11, том2/.

Тобто, фактично відповіддю №16 від 28.09.2006року на претензією №1/2ю від 25.08.2006року позивач визнав наявність заборгованості перед відповідачем в сумі 721471,17грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в зв’язку з тим, що сума заборгованості сплачена не була, сторони уклали третейську угоду про передачу спору на розгляд у третейський суд - постійно діючий третейський суд при Юридичній корпорації “Принцип” /арк. справи 9, том2/.

Матеріали справи №СЗ-03-22-14-07/03/07 постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації “Принцип” залучені до матеріалів справи господарського суду Донецької області №33/285пн. /том2/.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації “Принцип” у справі №СЗ-03-22-14-07/03/07 від 20.04.2007року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк про стягнення заборгованості в сумі 721471,17грн. задоволені повністю./арк. справи 4-6, том2/.

Вказане рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації “Принцип” у справі №СЗ-03-22-14-07/03/07 від 20.04.2007року вступило в силу з моменту його оголошення, про що зазначено у резолютивній частині вказаного рішення.

Згідно ст. 51 Закону України “Про третейські суди” №1701-ІV від 11.05.2004 /з відповідними змінами та доповненнями/ рішення третейського суду є остаточним та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок та випадки, за яких рішення третейського суду може бути оскаржене до компетентного суду також передбачені ст. 51 Закону України “ Про третейські суди”.

Матеріали справи №33/285пн не містять доказів звернення сторін до компетентного суду з метою оскарження рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації “Принцип” у справі №СЗ-03-22-14-07/03/07 від 20.04.2007року.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зупинення розгляду справи № 33/285пн до набрання законної сили рішенням господарського суду Донецької області у справі № 39/24пд про визнання недійсною третейської угоди щодо передачі спору про стягнення з Університету 721 471,17 грн. до постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації „Принцип”, яке суд першої інстанції клопотання не задовольнив.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає, що до вказаного клопотання доданий текст позовної заяви про визнання вищезазначеної додаткової угоди недійсною, але не додані докази порушення провадження у вказані справі за даною позовною заявою.

Крім того, у відповідності з приписами ст. 51 Закону України “ Про третейські суди” рішення третейського суду може бути оскаржене або скасоване лише у наступних випадках: ... 3/ третейську угоду визнано недійсною компетентним судом.

Тому, навіть якщо третейська угода щодо передачі спору про стягнення з Університету 721 471,17 грн. до постійно діючого третейського суду при юридичній корпорації „Принцип” буде визнана недійсною у судовому порядку, рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації “Принцип” у справі №СЗ-03-22-14-07/03/07 від 20.04.2007року може бути оскаржене або скасоване компетентним судом у разі звернення до суду зацікавленою стороною, а не автоматично.

Доказів порушення справи щодо скасування рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації “Принцип” у справі №СЗ-03-22-14-07/03/07 від 20.04.2007року матеріали справи № 33/285пн не містять.

Тобто, у порядку передбаченому ст. 51 вказаного Закону рішення третейського суду не оскарджувалось, відповідно вступило у законну силу.

Згідно ст. 50 Закону України “Про третейські суди” сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов’язані добровільно виконати рішення третейського суду , без будь-яких зволікань чи застережень.

Позивач не здійснив виконання вказаного рішення третейського суду добровільному порядку, що призвело до звернення Товариство з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк до господарського суду Донецької області з заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк.

10.11.2006року господарський суд Донецької області порушив справу №42/265б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк за вказаною заявою. /арк. спрваи16-17, том1/.

07.02.2007року господарський суд Донецької області ухвалою у справі №42/265б за результатами попереднього засідання ухвалив вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк в сумі 721471,17грн. як грошові вимоги четвертої черги./арк. справи 18-19, том1/.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.05.2007року у справі №42/265б ухвала господарського суду Донецької області від 07.02.2007року скасована з мотивів недоведеності грошових вимог, справа №42/265б направлена на новий розгляд до господарського суду Донецької області./арк. справи 20-21, том1/.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк на той факт, що даною постановою встановлено факт відсутності у відповідача права вимоги грошової суми до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк у розмірі 721471грн.17коп. є безпідставним, оскільки у даному процесуальному документі не прийняте остаточне рішення щодо заявлених вимог, оскільки справа №42/265б направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Предмет позовних вимог - визнання відсутності у відповідача права грошової вимоги на суму 721 471,17 грн. до позивача.

На час звернення з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк до господарського суду Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк про визнання відсутності у відповідача права грошової вимоги на суму 721 471,17 грн./23.10.2007року/ існувало рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації “Принцип” у справі №СЗ-03-22-14-07/03/07 від 20.04.2007року, яке вступило у законну силу та сторонами не оскаржено.

Матеріали справи третейського суду №СЗ-03-22-14-07/03/07, що залучені до матеріалів справи №33/285пн /том 2/, а саме: договори підряду на виконання будівельних робіт, що укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк та підрядними організаціями, затверджені кошториси, акти виконаних робіт, акт звірки розрахунків від 01.11.2006року, що укладений між сторонами у справі, та згідно якого позивач згоден з наявністю заборгованості, претензія №1/2ю від 25.08.2006року та відповідь на претензію №16 від 28.09.2006року підтверджують факт виконання робіт з ремонту приміщення, що передавалось за договором, вартість виконаних робіт та факт того, що позивач визнав наявність боргу перед відповідачем.

Згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду / іншого органу, який вирішує господарські спори/ під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

До інших органів, які вирішують господарські спори, належать третейські суди, виходячи з того, що відповідно до ст. 3 Закону України “Про третейські суди” завданням третейського суду є захист майнових та охоронюваних законом інтересів сторін третейського розгляду шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Тобто, факти, встановлені рішенням постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації “Принцип” у справі №СЗ-03-22-14-07/03/07 від 20.04.2007року мають преюдиціальне значення у справі №33/285пн , оскільки спір виник між тими ж сторонами.

Таким чином, оскільки рішенням третейського суду встановлено, що належними доказами підтверджено факт наявності заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк перед Товариство з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк, даний факт не підлягає доведенню у справі №33/285пн.

Крім того, до матеріалів справи №33/285пн залучена копія листа Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю №2/3579 від 13.07.2007року, згідно якого Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю за результатами здійсненною перевірки діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк з здійснення ремонту приміщення, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, проспект Миру, 56, якою не встановлено, щодо фактів порушення діючого законодавства при здійсненні ремонтно - монтажних робіт щодо реконструкції вищевказаної будівлі Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк.

Тобто, виходячи з викладеного, позовні вимоги про визнання відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк права вимоги грошової суми до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк у розмірі 721471грн.17коп. не підлягають задоволенню.

Посилання суду першої інстанції на недійсність додаткової угоди від 18.11.2003року до договору користування майном від 30.09.2008року є безпідставною виходячи з наступного.

Суд першої інстанції виходить з того, що імперативні приписи частини 1 статті 325 ЦК УРСР вказують на те, що строк дії договору не може перевищувати одного року, причому у разі, якщо сторони обумовили у договорі більш тривалий термін дії правочину, договір у будь-якому разі вважається укладеним на строк в один календарний рік, тобто на період з 30.09.02 року до 30.09.03 року включно.

Суд першої інстанції вважає, що як посилання в пункті 1 додаткової угоди на припинення дії договору з 19.12.2003 року, так і зміст самої угоди суперечать приписам статті 325 ЦК УРСР, оскільки договір, який в силу закону припинився 30.09.2003 року, сторони не можуть на власний розсуд вважати припиненим з 19.12.2003 року, тобто з більш пізньої дати; правовідносини за договором, які припинилися 30.09.2003 року, не можуть бути змінені або встановлені поза межами строку дії договору, тобто угода не може породжувати цивільних прав та обов’язків.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає, що суд першої інстанції правомірно виходив з того, що за своєю правовою природою договір користування майном від 30.09.2002року є договором безоплатного користування майном.

Але, додаткова угода від 18.11.2003року до договору користування майном від 30.09.2002року містить два пункти, згідно першого сторони домовились вважати договір від 30.09.2002року розірваним з 19.12.2003 року, а у другому пункті вказаної угоди сторони підтвердили, що згодні з тим, що Наймач /відповідач/ здійснив за свій рахунок капітальний ремонт будівлі на суму в розмірі 721471,17грн. Суму у розмірі 721471,17грн. Наймодавець /позивач/ зобов’язується відшкодувати Наймачу у повному обсязі протягом двох років з моменту закінчення дії договору.

Оскільки у додатковій угоді від 18.11.2003року сторони узгодили як суму відшкодування за здійснення капітального ремонту, так і строк її оплати, фактично при укладанні додаткової угоди від 18.11.2003року до договору від 30.09.2002року сторони уклали новий правочин, згідно якого внаслідок здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк капітального ремонту приміщення Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк взяло на себе зобов’язання по відшкодуванню відповідачу суми 721471,17грн. у повному обсязі протягом двох років з моменту закінчення дії договору.

Тобто, у даному випадку, мова йде про окремий правочин, що витікає з договору на користування майном від 30.09.2002року , тому закінчення строку дії договору від 30.09.2002року не виключає дійсність п.2 додаткової угоди до нього, оскільки позивач не виконав умов п.2 додаткової угоди, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється належним виконанням.

Клопотання позивача від 16.07.2008року про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог не підлягає задоволенню як безпідставне.

У даному клопотанні сторона не зазначає, що просить визнати недійсною додаткову угоду від 18.11.2003року до договору користування майном від 30.09.2002року, оскільки заява про уточнення позовних вимог про визнання додаткової угоди від 18.11.2003року не прийнята судом, тобто такі вимоги позивачем не заявлялись. Суд першої інстанції за своєю ініціативою вийшов за межі позовних вимог, оскільки в клопотанні сторона не зазначає про визнання додаткової угоди від 18.11.2003року недійсною.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд за власною ініціативою не має права вийти за межі позовних вимог.

Застосування судом приписів Цивільного кодексу України у редакції 2004року базується на п.6 Прикінцевих та Перехідних Положень Цивільного кодексу України, згідно якого правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Зважаючи на те, що по даній справі строк позовної давності у три роки не сплив до набрання чинності ЦК України, застосовуються положення про позовну давність Цивільного кодексу України.

Відповідно п.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Суд першої інстанції вважає, що причини пропущення позивачем строку позовної давності за вимогами стосовно визнання угоди недійсною є поважними, а тому підлягають захистові згідно ч.5 ст. 267 ЦК України, але не зазначив ці поважні причини.

Згідно п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом першої інстанції у рішенні суду зазначено, що відповідачем в порядку частини 3 статті 267 ЦК України заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про визнання додаткової угоди недійсною.

Дане посилання суперечить матеріалам справи, оскільки матеріали справи не містять письмового клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про визнання додаткової угоди недійсною.

Крім того, як вбачається з текстів протоколів судових засідань господарського суду Донецької області від 17.07.2008року та 01.08.2008року /після виникнення питання щодо визнання додаткової угоди недійсною/ з усними клопотаннями про застосування строку позовної давності до вимог про визнання додаткової угоди недійсною відповідач до суду першої інстанції не звертався.

Відсутність клопотання сторони щодо застосування строку позовної давності виключає розгляд судом питання щодо застосування позовної давності.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо визнання відсутності у відповідача права грошової вимоги на суму 721 471,17 грн. до позивача є безпідставними, а висновок суду першої інстанції щодо їх задоволення є хибним.

Ухвалою від 05.03.2008року господарський суд Донецької області призначив судову експертизу у справі./арк. справи 129, том1/.

За результатами здійснення здійснених судових експертиз Донецьким науково - дослідним інститутом судових експертиз надані висновки експерта судово-почеркознавчої експертизи №1271/02 від 04.04.2008року, експерта судово-технічної експертизи документів №1273/03 від 08.04.2008року /арк. справи 16-18, 20-24, том 3/.

Донецьким науково - дослідним інститутом судових експертиз за здійснення вказаних експертиз виставлені рахунки №484 від 15.04.2008року на суму 1032грн.24коп., №460 від 14.04.2008року на суму 600грн.96коп./арк. справи 25, 48, том3/.

У відповідності з ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, .... покладаються при відмові у позові –на позивача.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги в сумі 42грн.50коп. відносяться на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103,104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 01.08.2008року у справі №33/285пн скасувати, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк –задовольнити.

В позові та в клопотанні від 16.07.2008року, яке зареєстровано у канцелярії господарського суду Донецької області за вх№241/23657 від 17.07.2008року , про визнання відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк права вимоги грошової суми до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк у розмірі 721471грн.17коп. відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Соискатель” м.Донецьк судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 42грн.50коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецький відкритий університет” м.Донецьк на користь Донецького науково- дослідного інституту судових експертиз суму витрат на проведення експертиз №1271/02 , №1273/03 у розмірі 1633грн.20коп.

Господарському суду Донецької області видати накази.

Головуючий          Н.В. Акулова

Судді:          Т.Д. Геза

О.М. Дзюба

Надруковано: 6 прим.

1-позивачу

2-3відповідачу

4-у справу

5-ГСДО

6-ДАГС