ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№ 19/7-04/14/8

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу приватного підприємства “Юридична фірма “Захист”, м. Київ (далі –ПП “ЮФ “Захист”)

на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.11.2007

зі справи № 19/7-04/14/8

за позовом ПП “ЮФ “Захист”

до відкритого акціонерного товариства “Птахофабрика “Київська”, с. Пухівка Броварського району Київської області (далі –Птахофабрика)

про стягнення 403 226, 97 грн. та

зустрічним позовом Птахофабрики

до ПП “ЮФ “Захист”

про стягнення 403 226, 97 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

ПП “ЮФ “Захист” –Яніцького М.В.,

Птахофабрика –Іліки С.Ю.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2006 зі справи № 19/7-04 за позовом ПП “ЮФ “Захист” до Птахофабрики про стягнення заборгованості в сумі 403 226, 97 грн. з надання юридичних послуг рішення господарського суду Київської області від 05.07.2005 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.02.2006 з цієї справи скасовано та останню передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.09.2006 відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду зазначеної постанови Вищого господарського суду України.

Під час нового розгляду справи Птахофабрика подала до ПП “ЮФ “Захист” зустрічний позов про відшкодування збитків у сумі 403 226, 97 грн., завданих неналежним виконанням позивачем за первісним позовом зобов’язань за угодою про надання юридичних послуг.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.05.2007 (колегія суддів у складі: Чорна Л.В. –головуючий, судді Подоляк Ю.В. і Мальована Л.Я.): з Птахофабрики стягнуто на користь ПП “ЮФ “Захист” 403 226, 97 грн. заборгованості та суму судових витрат; у зустрічному позові відмовлено. У прийнятті зазначеного рішення суд з посиланням на пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), приписи статей 509, 525, 526, 901, 903 названого Кодексу виходив з того, що вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та доведеними, а заподіяння ПП “ЮФ “Захист” збитків Птахофабриці не доведено, документально обґрунтованого розрахунку стягуваної суми цих збитків судові не подано.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.11.2007 (колегія суддів у складі: Федорчук Р.В. –головуючий, судді Ткаченко Б.О. і Лобань О.І.):

апеляційну скаргу Птахофабрики на зазначене рішення місцевого господарського суду задоволено частково;

відповідне рішення скасовано в частині задоволення первісного позову та в цій частині прийнято нове рішення про відмову в позові;

в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін;

з ПП “ЮФ “Захист” стягнуто на користь Птахофабрики 1 008, 07 грн. “витрат понесених за подачу апеляційної скарги та 1 126, 08 грн. витрат понесених за проведення судової експертизи”.

У прийнятті зазначеної постанови суд виходив з того, що “хоча позивачем (за первісним позовом) і надавались правові послуги з претензійно-позовної роботи та представництва інтересів відповідача (також за первісним позовом) у спорах з ЗАТ “Перший Український міжнародний банк” (далі –ЗАТ “ПУМБ”) та справі про банкрутство, ці послуги оплачувались щомісячно в розмірі 1 000 грн. згідно п. 2.5.5 Доповнення до договору “Про надання юридичних послуг”…, однак в результаті наданих юридичних послуг відсутня реально захищена на користь відповідача сума, яка могла бути стягнута ЗАТ “ПУМБ”, але не була стягнута внаслідок робіт виконаних позивачем”.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ПП “ЮФ “Захист” просить скасувати оскаржувану постанову апеляційної інстанції з даної справи, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. Скаргу мотивовано порушенням апеляційним господарським судом у прийнятті зазначеної постанови норм матеріального і процесуального права, в числі частини другої статті 44 Цивільного кодексу Української РСР, частини першої статті 47, статті 36 і частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У розгляді касаційної скарги за усним клопотанням представника Птахофабрики оголошувалася перерва до 12 год. 00 хв. 04.03.2008.

Відзив на касаційну скаргу не надходив. У судовому засіданні з її розгляду представник Птахофабрики заперечував проти доводів скаржника і просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судом першої інстанції у справі встановлено, що:

- 03.07.2000 сторонами укладено договір про надання юридичних послуг (далі –Договір від 03.07.2000);

- 17.07.2000 сторонами підписано доповнення до Договору від 03.07.2000 (далі –Доповнення від 17.07.2000), згідно з яким пункт 1.1 зазначеного договору викладено в такій редакції:

надання виконавцем (ПП “ЮФ “Захист”) замовникові (Птахофабриці) платних юридичних послуг із захисту інтересів останнього “у провадженні про банкрутство”;

надання виконавцем юридичної допомоги з питання визнання недійсними договору позики від 03.09.1996 № 3.1-46 (далі –Договір № 3.1-46), укладеного Птахофабрикою і ЗАТ “ПУМБ”, з представництвом інтересів замовника в арбітражних судах;

надання виконавцем юридичної допомоги із стягнення дебіторської заборгованості з юридичних осіб (боржників замовника), зазначених у додатку, що є невід’ємною частиною цієї угоди, із захисту інтересів замовника перед його кредиторами;

здійснення виконавцем “об’ємного комплексного правового обслуговування Замовника”;

- ЗАТ “ПУМБ” звернулося до арбітражного суду міста Києва із заявою про визнання його кредитором з майновими вимогами у сумах 2 108 802, 86 доларів США, 7 226 867, 40 грн. у справі № 3/45 про банкрутство АТ “Птахофабрика “Київська” у зв’язку з невиконанням останнім зобов’язань за кредитними договорами від 30.10.1995 №№ 2.9-78 і 2.9-79. Ухвалою названого арбітражного суду від 01.03.1999 у справі № 19/3б-99 цю справу передано за підсудністю на підставі статті 15 Арбітражного процесуального кодексу України; визнано майнові вимоги ЗАТ “ПУМБ” на суму 7 226 867, 40 грн.;

- ПП “ЮФ “Захист” на виконання умов Договору від 03.07.2000 було подано позов до ЗАТ “ПУМБ” про визнання недійсними договорів від 30.10.1995 №№ 2.9-78 і 2.9-79 на суму 200 000 доларів США; арбітражним судом міста Києва ухвалою від 19.09.2000 було порушено провадження у справі № 5/170;

- постановою арбітражного суду Київської області від 20.09.2000 зі справи № 19/3б-99 АТ “Птахофабрика “Київська” визнано банкрутом;

- 13.11.2000 за клопотанням ПП “ЮФ “Захист” ухвалою арбітражного суду Київської області у справі 19/3б-99 зупинено виконавче провадження до закінчення перевірки постанови названого суду від 20.09.2000 в порядку нагляду;

- ухвалою арбітражного суду Київської області від 13.02.2001 в порядку нагляду зупинено провадження у справі № 19/3б-99 до вирішення справи арбітражним судом міста Києва;

- рішенням арбітражного суду міста Києва від 27.04.2001 у справі № 5/170 позов (з урахуванням поданих до нього уточнень та доповнень) з цієї справи задоволено частково, визнано недійсним договір позики від 03.09.1996 № 3.1-46, у решті вимог відмовлено;

- крім того, ПП “ЮФ “Захист” як виконавцем за Договором від 03.07.2000 подавалися клопотання до Вищого арбітражного суду України про відстрочення виконання рішення названого суду зі справи № 1/16 та заява про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами; рішенням Вищого арбітражного суду України від 05.06.2001 рішення цього ж суду від 24.04.1997 зі справи № 1/16 скасовано, ЗАТ “ПУМБ” у позові відмовлено;

- згідно з пунктом 2.5.4 Договору від 03.07.2000 (з урахуванням подальших доповнень) Птахофабрика зобов’язана прийняти від ПП “ЮФ “Захист” результати його діяльності на умовах, зазначених у пункті 1.1 цього договору, шляхом складання актів виконаних робіт;

- відповідно до пункту 2.5.5 Договору від 03.07.2000 (з урахуванням подальших доповнень) Птахофабрика зобов’язана проводити оплату зазначених у пункті 1.1 цього договору послуг у розмірі 1 000 грн. на місяць та 5% від суми, реально повернутої чи захищеної на користь замовника (Птахофабрики) в результаті претензійно-позовної та представницької діяльності виконавця (ПП “ЮФ “Захист”) з господарствами-боржниками та кредиторами;

- діяльність виконавця з надання замовникові юридичних послуг може бути підтверджена одним з таких документів:

копіями складених виконавцем різного роду документів;

копією претензії;

копією протоколу доарбітражного врегулювання спору;

копією позовної заяви;

актом передачі за реквізитами замовника матеріальних цінностей;

копією платіжного доручення;

посвідченням про відрядження з відміткою боржника, що зазначений у додатку до Договору від 03.07.2000 (пункт 2.6 названого договору в редакції Доповнення від 17.07.2000);

- згідно з актами виконаних робіт від 14.06.2001 та від 16.07.2001 ПП “ЮФ “Захист” виконало свої зобов’язання за Договором від 03.07.2000 (з Доповненням від 17.07.2000);

- заперечення Птахофабрики спростовуються матеріалами справи та зібраними в ній доказами;

- за зустрічним позовом наявність збитків Птахофабрикою не доведено, документально обґрунтованого розрахунку стягуваної суми не подано;

- місцевим господарським судом також звернуто увагу на висновок Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 21.06.2005 № 126/97-с, де з 2-го питання “Які обставини відповідно до положень угоди про надання юридичних послуг та законодавства України впливають на виконання замовником (боржником) грошового зобов’язання перед виконавцем (кредитором) за угодою від 03.07.2000р.?” надано таку відповідь: “Угода “Про надання юридичних послуг” від 03.07.2000р. та Доповнення до даної угоди від 17.07.2000р.; Рішення арбітражного суду м. Києва від 27.04.2001р.; Рішення Вищого арбітражного суду України від 05.06.2001р.; Акт виконаних робіт від 16.07.2001р. є правовими обставинами (аргументом) для виконання ВАТ “Птахофабрика “Київська” грошового зобов’язання перед ПП “ЮФ “Захист”.

Судом апеляційної інстанції у розгляді даної справи було призначено судово-технічну експертизу. Згідно з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.10.2007 № 9767 (зміст якого відображено в оскаржуваній постанові апеляційної інстанції) встановлено, що: в акті виконаних робіт від 16.07.2001 (складеному ПП “ЮФ “Захист” і Птахофабрикою) спочатку був нанесений відтиск печатки “від імені ВАТ “Птахофабрика “Київська”, а потім надрукований текст документа; “підпис Капштика І.М. виконаний поверх друкованого тексту акту”; для виконання тексту третьої сторінки досліджуваного акта виконання робіт був використаний аркуш паперу, який містив відтиск печатки “від імені АТ “Птахофабрика “Київська” та не містив підпису від імені Капштика І.М., котрий був виконаний після друкування тексту документу”.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду з даної справи, виходив, зокрема, з того, що:

- визнання недійсним згаданого договору позики від 03.09.1996 № 3.1-46 не призвело до зменшення майнових зобов’язань Птахофабрики перед ЗАТ “ПУМБ” на суму нарахованих процентів та пені, оскільки такі зобов’язання випливали не тільки із зазначеного договору, а й з відповідних судових рішень (рішення Вищого арбітражного суду України від 24.04.1997 у справі № 1/16, ухвали арбітражного суду Київської області від 01.03.1999 у справі про банкрутство № 19/3б-99);

- ПП “ЮФ “Захист” не готувалася й Птахофабрикою не подавалась до суду заява про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали арбітражного суду Київської області від 01.03.1999 у справі № 19/3б-99, у зв’язку з чим встановлений цією ухвалою розмір зобов’язань Птахофабрики перед ЗАТ “ПУМБ” не змінився;

- ухвалою господарського суду Київської області від 29.01.2003 у справі № 19/3б-99 здійснено заміну кредитора ЗАТ “ПУМБ” на ТОВ “Українська регіональна компанія РозДон” з майновими вимогами до Птахофабрики на суму 72 268 964, 40 грн. Ухвалою названого суду від 27.06.2003 з тієї ж справи було затверджено мирову угоду від 18.06.2003 між Птахофабрикою та її кредиторами і припинено провадження у справі про банкрутство Птахофабрики; за умовами цієї угоди Птахофабрика зобов’язалася до червня 2006 року виплатити названій компанії “РозДон” борг у сумі 72 268 964, 40 грн., в якій враховано майнові вимоги за договором позики від 03.09.1996 в сумі 2 104 404, 16 доларів США, і цей борг фактично сплачений Птахофабрикою;

- Птахофабрика здійснила оплату юридичних послуг, наданих ПП “ЮФ “Захист”, і спір між сторонами має місце лише в частині питання про виплату додаткової винагороди (якою апеляційний господарський суд вважає визначену Договором від 03.07.2000 оплату 5% від суми, повернутої або захищеної на користь замовника);

- Птахофабрика і ПП “ЮФ “Захист”, яке представляло її інтереси, своєчасно не вчинили певних процесуальних дій (подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали арбітражного суду Київської області від 01.03.1999 у справі № 19/3б-99), тому можливість зменшення заборгованості Птахофабрики перед ЗАТ “ПУМБ” була втрачена, й Птахофабрика “змушена погасити заборгованість”;

- не приймається як доказ акт виконаних робіт від 16.07.2001 у зв’язку з недостовірністю, на думку суду, викладених у ньому відомостей та даними про підробку цього документа.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що “відповідач (за первісним позовом) звернувся до суду з відповідним зустрічним позовом з пропуском строку позовної давності, поважні причини для поновлення якого відсутні”.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення” рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова не цілком узгоджується з відповідними вимогами з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 84 ГПК України у мотивувальній частині судового рішення вказується, зокрема, законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення; також за приписом пункту 7 частини другої статті 105 названого Кодексу у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Однак оскаржувана постанова, всупереч наведеним вимогам ГПК України, не містить посилань на норми матеріального права (за винятком побіжної згадки про статтю 48 Цивільного кодексу Української РСР, яка безпосередньо не стосується предмету спору в даній справі), так само і законодавчого обґрунтування доводів, за якими апеляційна інстанція не погодилася з висновками суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено вимогу щодо всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Проте судом апеляційної інстанції у розгляді даної справи не здійснено оцінки та перевірки належними доказами з установленням відповідних обставин справи доводів позивача за первісним позовом про те, що:

1) передбачена у Договорі від 03.07.2000 оплата юридичних послуг у розмірі 5% від суми, реально повернутої чи захищеної на користь замовника, є не додатковою (як вважав суд апеляційної інстанції), а основною винагородою, оскільки цей розмір значно більший, ніж оплачувана за договором щомісячно 1 000 грн. для відшкодування витрат на технічні засоби, і отже предметом спору є сума не додаткової, а основної винагороди;

2) кінцевим результатом діяльності виконавця за зазначеним договором згідно із змістом останнього було визнання недійсним договору позики, укладеного Птахофабрикою і ЗАТ “ПУМБ” (з представництвом інтересів замовника в арбітражних судах), і цієї мети досягнуто з прийняттям рішення арбітражного суду міста Києва від 27.04.2001 зі справи № 5/170;

3) мала місце відмова з боку керівництва Птахофабрики від юридичних послуг ПП “ЮФ “Захист” у справі № 19/3б-99 із залученням до подальшої участі в цій справі іншого юриста, який у судових засіданнях з розгляду зазначеної справи займав правову позицію, відмінну від позиції представника ПП “ЮФ “Захист”; з’ясування відповідних обставин має значення для розгляду даної справи, між іншим, й з огляду на припис частини другої статті 903 Цивільного кодексу України, за яким якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов’язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

В абзаці другому пункту 4 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 10.12.1996 № 02-5/422 “Про судове рішення” зазначено, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом; викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Висновок суду апеляційної інстанції з приводу підробки акта виконаних робіт від 16.07.2001 та неприйняття його у зв’язку з цим як доказу зі справи також зроблено передчасно, за неправильного застосування припису частини першої статті 43 ГПК України через нез’ясування (в тому числі й за результатами експертного дослідження) таких обставин:

- чи був відтиск печатки замовника на цьому акті обов’язковим реквізитом відповідного документа згідно з угодою сторін або іншими обов’язковими для них правилами;

- чи є безсумнівною приналежність підпису, вчиненого на цьому акті від імені керівника замовника (Капштика І.М.), саме поіменованій особі;

- чи є на зазначеному актові підписи інших належних чином уповноважених посадових осіб замовника.

Не встановивши належним чином усього кола обставин, що входять до предмету доказування в даній справі, суд апеляційної інстанції припустився неправильного застосування наведених вище приписів частини першої статті 47 і частини першої статті 43 ГПК України.

З огляду на усе наведене у Вищого господарського суду України немає підстав для висновку про правильність застосування названим судом норм матеріального права у вирішенні даного спору.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд. При цьому Вищий господарський суд України бере до уваги, що відзначені порушення норм процесуального права, в тому числі неповнота встановлення обставин, мали місце саме в розгляді справи апеляційною інстанцією, зокрема, в оцінці додатково прийнятого нею доказу (яким є акт судової експертизи). Відтак справу слід передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

До того ж названий суд у розгляді зустрічного позову зі справи відмовив в останньому з посиланням як на недоведеність позовних вимог, так і на пропуск позовної давності, що неправомірно, оскільки сплив позовної давності є цілком самостійною, окремою підставою для відмови в позові, незалежно від обґрунтованості та доведеності позовних вимог. При цьому суд ще й не з’ясував та не зазначив, коли розпочалася та коли спливла в даному разі позовна давність.

У новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі зазначені в цій постанові обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення справи по суті, перевірити належними засобами доказування доводи сторін, з’ясувати їх дійсні права та обов’язки і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного підприємства “Юридична фірма “Захист” задовольнити частково.

2. Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.11.2007 зі справи № 19/7-04/14/8 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов