ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

24.04.2008                                                                                Справа №14/48

м. Полтава

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, 36000, м. Полтава, вул. Зигіна, 1

до Відкритого акціонерного товариства «Кременчуцький річковий порт», 39630, Полтавська область, м. Кременчук, вул.. Флотська, 2

про стягнення 23878,54 грн.

Суддя Іваницький О.Т.

Секретар судового засідання Пістряк М.С.

Представники:

від позивача: Фищук В.В., дор. №04/1-1 від 08.01.2008р.

від відповідача: Рябков Р.Л., дов. №1 від 09.01.2008р.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення 23878,54 грн., в тому числі: 21930,86 грн. –адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 1947,68 грн. за не створення 2 робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2006 р.

Сторони в судове засідання 24.04.2008р. подали клопотання про продовження строку розгляду справи.

Суд клопотання прийняв і задовольнив.

В судовому засіданні 24.04.2008р., після виходу суду з нарадчої кімнати, за згодою представників сторін було оголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Відповідач у запереченнях на позов, а його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що в 2006р. виконано норматив у повному обсязі, створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, але останні не працевлаштовані, оскільки відмовились від роботи на запропонованих посадах.

Дослідивши і оцінивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив, що Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” зі змінами, внесеними згідно Законів від 06.10.2005 р. №2602-ІУ, від 23.02.2006 р. №3483 –ІУ (стаття 19) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі-роботодавці) установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Роботодавці самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст.19 вказаного вище Закону, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно наданого відповідачем „Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” (форма №10-ПІ), середньооблікова кількість штатних працівників становить 188 ос. Норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів – 8 ос.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою ст.19 вищевказаного Закону, вважається працевлаштування роботодавцем інвалідів, для яких це місце є основним.

У звіті відповідач зазначив, що середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, складає 8 осіб. Але в результаті перевірки підприємства відповідача, проведеної 25.05.2007р. на вимогу Полтавської міжрайонної транспортної прокуратури (вимога від 23.05.2007р. №74/вих.07) встановлено, що середньо облікова чисельність штатних працівників у 2006 році, яким згідно чинного законодавства встановлена інвалідність, складала 6 осіб (66 місяців, відпрацьованих інвалідами : 12 місяців = 5,5).

Відповідно до частини 1 статті 20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Середньорічна заробітна плата на підприємстві відповідача у 2006 році склала 10965,43 грн., яка обчислюється згідно з Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою КМУ №70 від 31.01.2007р. та Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Мінпраці України 10.02.2007р. №42.

Позивач нарахував відповідачу 21930,86 грн. – адміністративно-господарських санкцій за незабезпечення працевлаштування інвалідів (2 робочих місця) у 2006 році.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Позивач нарахував відповідачу пеню за період із 16.04.2007р. по 07.02.2008р. в сумі 1947,68 грн. (розрахунок у позовній заяві).

Але позовні вимоги суд відхиляє, виходячи з наступного.

Як передбачено статтею 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів їм забезпечується право працювати на підприємствах. Для практичного застосування інвалідами наданого законодавством права, законодавець поклав на відповідні державні органи та підприємства ряд обов’язків.

Відповідно до статті 19 Закону для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих. Обов'язки, передбачені даною нормою Закону, по створенню робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% відповідачем виконані в повному обсязі.

Так, відповідачем було видано наказ № 393 від 15 листопада 2005 р. про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто, робочих місць, але на які не було працевлаштовані інваліди.

Для забезпечення працевлаштування інвалідів починаючи з кінця 2005 року та протягом 2006 року підприємством було проведено ряд заходів, внаслідок яких було знайдено три інваліда ІІ-Ш групи (Затуливітер Г.А, Малимін В.І., Струнін С.Н.), які могли бути потенційними кандидатами на зайняття створених робочих місць для інвалідів. Протягом року відповідач неодноразово звертався до них з пропозицією влаштуватися на зазначені в Наказі №393 від 15.11.2005р. посади. На вказане звернення вони відповідали відмовою, що підтверджується відповідним написом на зверненнях (копї в матеріалах справи).

З огляду на викладене, відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій.

Після з'ясування всіх обставин та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні надав можливість сторонам дати додаткові пояснення чи надати додаткові докази. Додаткові пояснення чи докази у сторін відсутні. Суд постановив ухвалу про закінчення з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів, в яких позивач підтримує свої вимоги та просить задовольнити позов повністю, а відповідач проти позову заперечує. Після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати, по виходу з якої оголосив постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 2,4-12,23,37,41-42,47-51,56,58-59,62-63,69-71,76,79,86,94,158-163,167 та п. 6 р. VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                      Іваницький О.Т.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.