ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.08 р.                     Справа № 39/46пн

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при секретарі судового засідання Волобуєвій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом: Колективного підприємства гаражного і технічного обслуговування Донецької обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів м. Донецьк

До відповідача: Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” м. Донецьк

про: визнання права власності

За участю представників сторін

від позивача не з’явився;

від відповідача Кочеткова В.В. – за довіреністю;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Колективне підприємство гаражного і технічного обслуговування Донецької обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” м. Донецьк, про визнання права власності на будівлю СТО загальною площею – 704, 6 кв.м., яка розташована на території платної автостоянки № 6, на перехресті пр. Лагутенко та вул. Ф.Зайцева у Ворошиловському районі м. Донецька.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на акт від 30.11.1983 р., розпорядження виконавчого комітету Ворошиловської районної ради народних депутатів № 330 від 08.12.1983 р., рішення № 243 від 23.05.1984 р., акт від 26.06.1984 р., рішення виконавчого комітету Донецької міської ради народних депутатів № 372/19 від 16.10.1986 р., кошторис на будівництво, рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 265/15 від 24.09.1997 р., акт узгодження меж земельної ділянки, зведений акт вартості будівель та споруд, довідку № Ю-2133/2006, договір користування № 4/41 від 15.03.2007 р., технічний паспорт.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, надав усні заперечення за позовом.

В порядку статті 41 ГПК України, суд провів судову будівельно-технічну експертизу, за висновками якої, спірний об’єкт відповідає вимогам будівельних норм та правил, у тому числі протипожежних та санітарних, має високий ступінь готовності і не є придатним для проживання громадян.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач, в порядку визначеному ст.ст. 759-786, 792 ЦК України, Закону України “Про оренду землі”, Земельного кодексу України, за договором користування № 4/41 від 15.03.2007 р. набув у платне строкове користування земельну ділянку площею 0, 5099 га по пр. Лагутенко – вул. Зайцева у Ворошиловському районі м. Донецька.

Земельна ділянка передана позивачеві в оренду під розміщення існуючої стоянки автотранспорту.

Як вказує позивач в позовній заяві, він без належного дозволу на орендованій земельній ділянці здійснив будівництво об'єкту нерухомості, а саме: будівлі СТО загальною площею – 704, 6 кв.м., яка розташована на території платної автостоянки № 6, на перехресті пр. Лагутенко та вул. Ф.Зайцева у Ворошиловському районі м. Донецька, відповідно до проектно-кошторисної документації, що не затверджена належним чином компетентними органами.

Водночас, як свідчить експертний висновок судового експерта № 8/23/03/08: загальна площа будівля СТО, що розташована на території платної автостоянки № 6, на перехресті пр. Лагутенко та вул. Ф.Зайцева у Ворошиловському районі м. Донецька складає 352,3 кв.м., та згідно вимог ДБН В.2.2-9-99 “Общестенные здания и сооружения”, ДБН В.1.1-7-2002 “Пожарная безопасность” відповідає діючим будівельним правилам та придатна для подальшої експлуатації за призначенням.

Частина 1 ст. 376 ЦК України передбачає, що будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Земельна ділянка, під спірним об’єктом згідно з договором оренди земельної ділянки від 15.03.2007 р. виділена позивачеві у платне строкове користування під розміщення існуючої стоянки автотранспорту.

Згідно ч. 5 ст.376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

На час розгляду справи суду не надані документи, які б підтверджували, що збудоване спірне майно порушує чиї-небудь права.

Позивач на час розгляду справи володіє, користується та розпоряджається вказаним майном.

У відповідності до ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами ст. 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності.

Оскільки згідно правової позиції, відповідач не визнає право власності позивача на спірне майно, суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності, а доводи відповідача є безпідставними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, з урахуванням висновків експерта, вимоги позивача щодо визання за ним права власності на будівлю СТО загальною площею – 704, 6 кв.м., яка розташована на території платної автостоянки № 6, на перехресті пр. Лагутенко та вул. Ф.Зайцева у Ворошиловському районі м. Донецька підлягають частковому задоволенню, виходячи з фактичної площі об’єкту, а саме 352, 3 кв.м.

Судові витрати за клопотанням позивача підлягаю віднесенню на нього.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 328, 376 ЦК України, ст. 115 ГК України, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Колективного підприємства гаражного і технічного обслуговування Донецької обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів м. Донецьк – задовольнити частково.

Визнати за Колективним підприємством гаражного і технічного обслуговування Донецької обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів м. Донецьк право власності на нерухоме майно - будівлю СТО загальною площею – 352, 3 кв.м., яка розташована на території платної автостоянки № 6, на перехресті пр. Лагутенко та вул. Ф.Зайцева у Ворошиловському районі м. Донецька.

В іншій частині позову – відмовити.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Морщагіна Н.С.