ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2008 р. Справа № 9/127-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ребристої С. В. при секретарі Шевченко М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Міський водоканал", м. Нова Каховка Херсонської області

до Державної податкової інспекції в м.Нова Каховка, м. Нова Каховка Херсонської області

про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення від 29.01.2008р. №/0

За участю представників сторін:

від позивача –Кукурудза О.М., представник, дов. №14/01 від 09.01.2008р.; Любинський В.В., представник, дов. №488/03 від 20.03.2008р.

від відповідача - Шепелєва О.В., головний державний податковий інспектор, дов. №30045/10/10 від 19.12.2007р.

Суть спору: позивач –Комунальне підприємство “Міський водоканал” звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 29.01.2008р. №/0 ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 39286 грн. 50 коп. за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує посиланнями на положення ст. 19 Конституції України та стверджує, що Закон України №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” не містить будь-яких даних стосовно заборони платнику податків сплачувати податкові зобов’язання за наявності податкового боргу, та не встановлює порядку та механізму стягнення боргу за рахунок сплачених платником податкових зобов’язань і не надає повноважень контролюючому органу здійснювати будь-які дії стосовно визначення черговості сплати податків чи погашення боргу. Позивач вважає, що податковий орган не наділений повноваженнями стосовно зміни призначення бюджетного платежу та без згоди платника розпоряджатися його коштами.

У письмовому відзиві на позовну заяву 12.03.2008р. відповідач висловив свої заперечення щодо предмету позову та навів правові обгрунтування своєї позиції. Позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не грунтуються на положеннях податкового законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство “Міський водоканал” (позивач) зареєстроване на власності територіальної громади м.Нова Каховка. Рішенням сесії Новокаховської міської ради №189 від 19.11.2002р. був затверджений статут підприємства, 27.11.2002р. проведена державна реєстрація підприємства. Позивач перебуває на обліку в ДПІ у м. Нова Каховка як платник податків, а з 14.04.2003р. зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Відповідачем – ДПІ у м.Нова Каховка 18.01.2008р. було проведено невиїзну документальну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість КП “Міський водоканал”.

За результатами перевірки складено акт № 50/152/32218122 від 18.01.2008р. в якому зафіксовано порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання по податку на додану вартість, передбаченого п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п.4.14 п.4.1 ст.4 цього Закону для подання податкової декларації.

В акті перевірки зазначено, що КП “Міський водоканал” погашено узгоджене податкове зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 78573 грн. по декларації за квітень 2007р., граничний термін сплати 30.05.2007р. Термін затримки 202 дні.

За фактом виявлених порушень податкового законодавства, на підставі вищезазначеного акту перевірки ДПІ у м. Нова Каховка 29.01.2008р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивача, за порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість, передбаченого п.5.3.1 ст.5 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та на підставі п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 202 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 78573 грн. 00 коп., зобов’язано сплатити штраф у сумі 39286 грн.50 коп. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного податкового законодавства суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на ті обставини, що відповідно до положень ст. 14 Закону України від 25.06.1991р. №1251-ХІІ “Про систему оподаткування” штрафні санкції не відносяться до загальнодержавних податків і зборів (обов’язкових платежів), тому на них не поширюється дія п.п.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.                     Так, відповідно до положень п.1.2 ст. 1 Закону України Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України. Пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визначено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Згідно пункту 7.7 статті 7 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно з підпунктом 4.4.2 г) пункту 4.4 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове роз'яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції, яке використовується при обгрунтуванні їх рішень під час проведення апеляційних процедур. Податковими роз'ясненнями вважаються будь-які відповіді контролюючого органу на запити зацікавлених осіб з питань оподаткування. У податковому роз'ясненні щодо черговості погашення та окремих питань стягнення сум податкового боргу (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 13 листопада 2002 року №540), зазначено, що пункт 5.3 статті 5 Закону України „Про порядок погашення податкових зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі -Закон) встановлює обов'язок платника податків сплатити узгоджену суму податкового зобов'язання та терміни її погашення. Відстрочення термінів сплати узгоджених сум податкових зобов'язань відповідно до Закону здійснюється у порядку, передбаченому статтею 14 Закону, шляхом розстрочення (відстрочення) податкових зобов'язань. Іншої можливості сплати платником податків податкових зобов'язань наступного періоду до сплати податкових зобов'язань попереднього періоду Закон не передбачає.

Таким чином, кошти, що надійшли на сплату зобов'язань з податку, збору (обов'язкового платежу), спрямовуються на погашення податкових зобов'язань з того самого платежу у порядку календарної черговості настання граничних термінів їх сплати. Така черговість погашення діє незалежно від волі платника податків та стосується як самостійно розрахованих платником податків податкових зобов'язань, так і податкових зобов'язань, розрахованих контролюючим органом. Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до приписів підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлено, що за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання;          г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування

окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Матеріали справи свідчать, що відповідач - Державна податкова інспекція у м. Нова Каховка при застосуванні штрафних санкцій за оспорюваними позивачем податковим повідомленням - рішенням у сумі 39286 грн. 50 коп. за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 78573 грн. 00 коп.. не визначала позивачу суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а нараховувала лише штраф за затримку понад 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкових зобов'язань - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно імперативних вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, в тому числі і органи державної податкової служби, при здійсненні покладених на них державою функцій зобов”язані діяти лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус органів державної податкової служби, її функції, завдання та правові засади діяльності встановлено Законом України “Про державну податкову службу в Україні”.

Відповідно до ст. 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов”язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Частиною першою ст.13 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов”язані дотримуватись Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Статтею 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх особ та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки оспорюване позивачем податкове повідомлення-рішення від 29.01.2008р. №/0, яким позивача, на підставі п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 202 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 78573 грн. 00 коп., зобов’язано сплатити штраф у сумі 39286 грн. 50 коп. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт,послуг) прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного податкового законодавства.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивачем суду не надано.

Судові витрати по справі понесені позивачем в розмірі 3 грн. 40 коп. покладаються на позивача і не відшкодовуються йому.

Враховуючи складність справи, у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про час і місце виготовлення постанови суду у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 94, 98, 158, 160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя С.В. Ребриста

Постанову складено в повному обсязі 24.03.2008р.