ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"11"
липня 2008 р.
Справа №16/322-НА

За  позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

до
Державної податкової інспекції в м.
Хмельницькому, м. Хмельницький

про визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення                                         №
/1/2825  від 04.04.2008 р.

Суддя   В.
В. Магера
Секретар судового засідання  Світко С.В.

Представники :

Від позивача: - ОСОБА_2 -
представник за довір. від 13.06.2008 р.

Від відповідача: -Біляк
Н.П. -за довір. № 11592/9/10 від 10.04.2008 р.

Більський В.Ф.
-за довір. № 21092/9/10 від 09.07.2008 р.

Постанова приймається 11.07.2008 р.,
оскільки в судових засіданнях 17.06. та 09.07.2008 р. оголошувалася перерва.

У
судовому  засіданні  згідно ч.3 ст. 160 КАСУ проголошено  вступну
і  резолютивну частини
постанови.

Ухвалою
суду від 14.05.2008 р. відкрито провадження в адміністративній справі та
призначено судовий розгляд по справі на 17.06.2008 р., про що сторони
повідомлені належним чином. В судовому засіданні 17.06.2008р. оголошено перерву
до 09.07.2008р. В судовому засіданні 09.07.2008р. оголошено перерву до
11.07.2008р.

Суть спору: Позивач у позовній заяві просить
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /0/2600
від 28.03.2008 р. щодо нарахування ПДВ і штрафних санкцій.

17.06.2008 р. позивачем подано заяву
про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він  просить суд визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення                                  №
/1/2825  від 04.04.2008 р.  щодо нарахування ПДВ і штрафних санкцій,
прийняте ДПІ у м. Хмельницькому. Оскільки вказана заява відповідає вимогам ст.
ст. 49, 51 КАС України тому вона судом приймається.

При цьому позивач у позовній заяві,
його представник в судових засіданнях
зазначають, що відповідач підставою для прийняття спірного рішення
зазначає акт перевірки  від 11.01.2008 р.
№ 99/17-1/НОМЕР_2 „Про результати проведення планової виїзної перевірки дотримання
вимог податкового законодавства суб'єктом господарювання -фізичною особою
ОСОБА_1 за період з 01.10.04 р. по 30.09.07 р.” Позивач як суб'єкт
підприємницької діяльності зареєстрований 08.10.2002 р. Одним із видів
діяльності є надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів автомобільним
транспортом, на який ним отримано ліцензію серія НОМЕР_1 від 20.10.2005 року.

Позивачем укладено договір
купівлі-продажу № СФ - 000002457 від 16.06.06 р., з товариством, що здійснює
реалізацію автомобілів ТОВ „Група підприємств „Автек” на придбання
Автобетонозмішувача АБС- 7ДА вартістю з ПДВ 320 000 грн., для подальшого
використання в підприємницькій діяльності. Згідно виставленого рахунку НОМЕР_2
від 16.06.06 р. позивач оплатив даний автомобіль та його отримав.
Правовстановлюючими документи на даний автомобіль є вищевказаний договір та
рахунок в яких чітко визначено номер свідоцтва суб'єкта підприємницької
діяльності, та номер свідоцтва платника ПДВ.

Після оплати рахунку № НОМЕР_2 від
16.06.2006 р. продавцем позивачу було видано податкові накладні порядковим
номером 3968 від 30.06.06 р., та 3987 від 1.07.2006 р., які позивач включив до
податкового кредиту в звітному місяці.

Перевіряючий ДПІ у м. Хмельницькому
при проведенні перевірки та складанні акту перевірки безпідставно виключив з
податкового кредиту ПДВ в сумі 53 333,33 грн. який позивач отримав від продавця
автомобіля згідно податкових накладних № 3968 та 3987 з посиланням на те, що
вони виписані на товар, який перебуває у власності громадянина ОСОБА_1У
відповідності до ст.128 ГК України громадянин визнається суб'єктом
господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови
державної реєстрації його як підприємця, без статусу юридичної особи.
Громадянин - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном,
на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

У відповідності до акту перевірки ДПІ
визначила порушення ст. 7.4.1, та ст. 7.4.5. Закону України „Про податок на
додану вартість”. З таким трактуванням позивач не погоджується, виходячи із
наступного: ст. 7.4.1 визначає, що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної вартості товару, але не вище рівня
звичайних цін. Даний автомобіль був придбаний позивачем у відповідності до
договірної ціни і не вище рівня звичайних цін, що підтверджується укладеним
контрактом, та рахунком на оплату, іншого ДПІ не довела. Ст. 7.4.5.
вищевказаного закону визначає, що не підлягають включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені
податковими   накладними.   В акті перевірки  перевіряючими зроблено посилання на дві
податкові накладні які позивач отримав від продавця автомобіля № 3968 та №
3987, не визнає їх недійсними відповідності до ст.7.2.1 Закону та у
відповідності до вказаної норми закону виключає з податкового кредиту, з
посиланням на те, що даний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_1 Перевіряючий
проводячи перевірку не проаналізував діюче законодавство відносно реєстрації
транспортних засобів, яке безпосередньо в п.6 Правил державної реєстрації та
обліку автомобілів, самохідних машин, мотоциклів, усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою КМ України від
07.09.98 р. №1388 визначає реєстрацію транспортних засобів виключно на юридичну
або фізичну особу. Керуючись ст.19 Конституції України, Законом „Про міліцію”
де визначено, що органи державної влади і управління діють у межах та спосіб
передбачений виключно законами, чого не скажеш про представників ДПІ, орган
міліції провів державну реєстрацію. Таким чином у ДАІ відсутні будь-які правові
підстави провести реєстрацію даного автомобіля за суб'єктом підприємницької
діяльності.

Тому
діюче законодавство, приватних осіб та підприємців ставить в одну групу
-фізичних осіб, про що також вказує ст. 128 ГК України.

Таким
чином у технічному паспорті зазначається лише прізвище, ім'я, по-батькові
власника - без позначок про його статус підприємця чи звичайної приватної
особи.

Відповідач
у запереченнях на позов, його представники в судових засіданнях проти позову
заперечують з наступних підстав: ДПІ у м. Хмельницькому проведено планову
виїзну документальну перевірку приватного підприємця ОСОБА_1Превіркою
встановлено, що в порушення пп.7.4.1, 7.4.5. ст. 7 Закону України „Про податок
на додану вартість” приватним підприємцем неправомірно віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ від операції по придбанню Автобетонозмішувача
АБС-7 ДА.

Приватним
підприємцем ОСОБА_1. та ТОВ „Група підприємств „Автек” було укладено договір
купівлі-продажу №СФ-000002457 від 16.06.2006 р., щодо купівлі-продажу
автобетонозмішувача АБС-7ДА за ціною 320 000 грн. (в т.ч. ПДВ). Відповідно до
реєстраційних карток, виданих Хмельницьким МРВ ДАІ УМВС України, транспортний
засіб зареєстровано на громадянина ОСОБА_1

Оскільки
транспортний засіб зареєстровано не на приватного підприємця, а на громадянина
ОСОБА_1, відповідно до вимог ст.320 Цивільного кодексу України власник має
право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, але
воно не вважатиметься основним фондом приватного підприємця.

Ст.1 Закону України „Про податок на
додану вартість” визначено, що під терміном „платник податку” слід розуміти:
„фізична особа (громадянин, іноземний громадянин та особа без громадянства),
яка здійснює діяльність, віднесену до підприємницької згідно з законодавством”.
Під терміном „платник податку” відповідно до п.п.1.3 ст.1 слід розуміти „особу,
яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку, що сплачується покупцем”.

Отже,
всі положення Закону України „Про податок на додану вартість” та інших
нормативних актів, стосуються платника податку, яким може бути тільки особа,
яка здійснює діяльність, віднесену до підприємницької згідно з законодавством
та зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку.

Оскільки власником придбаного
автомобіля виступає громадянин, який згідно п.п. 1.2, п.п.1.3 ст.1 та п.п.2.1
ст.2 Закону України „Про податок на додану вартість” не є платником податку на
додану вартість, СПД ОСОБА_1. порушив п.п.7.4.5 вищевказаного Закону.

Відповідно
до п.п.7.2.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” право на
нарахування податку та складання податкових накладних надається особам,
зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст.9 цього Закону.

Відповідно
пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону 168 податкова накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Податкова накладна,
відповідно до пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону 168/97 має містити;

а)          порядковий номер податкової
накладної;

б)          дату виписування податкової
накладної;

в)          повну або скорочену назву, зазначену
у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на  додану вартість;

г)          податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

д)          місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку
на додану вартість;

є) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж)          ціну поставки без врахування податку;

з)          ставку податку та відповідну суму
податку у цифровому значенні;

й) загальну суму коштів,
що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Отже, не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) ПДВ з придбання товарів
(послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Таким
чином, ПП ОСОБА_1. неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суми за
податковими накладними №3968 від 30.06.06 року та №3987 від 01.07.06 р., що
були виписані на виконання договору №№СФ-000002457 від 16.06.2006 року.

Згідно
пп.17.1.3. п.17.1. ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, у разі
коли контролюючий орган нараховує суму податкового зобов'язання платника
податку за підставами, викладеними у п.п.”б” п.4.2.2.. а саме, дані
документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження
або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових
деклараціях, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10%
від суми недоплати за кожний з податкових періодів, установлених для такого
податку, але не більше 50% такої суми та не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів. До ПП ОСОБА_1було застосовано штрафну (фінансову) санкцію за
заниження податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 21 749 грн.

Представником
відповідача в судовому засіданні 11.07.2008 р. подано клопотання в якому він на
підставі ч.1 ст.76 КАС України просить допитати в якості свідка державного
податкового інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління
оподаткування фізичних осіб ДПІ у м. Хмельницькому ОСОБА_3., який одночасно є
представником відповідача та приймає участь у судових засіданнях. Розглянувши
дане клопотання, судом враховується, що відповідно до п.2 ч.2 ст.65 КАС України
не можуть бути допитані як свідки: 2) представники в судовому процесі,
захисники у кримінальних справах - про обставини, які стали їм відомі у зв'язку
з виконанням функцій представника чи захисника. Виходячи з вищевикладеного суд
відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про допит в якості свідка
представника відповідача ОСОБА_3. При цьому судом також враховується, що
вказана особа, як представник сторони не позбавлений можливості подати суду
докази чи пояснення, які б підтверджували його позицію, крім того даною особою
не було подано згоду на допит в якості свідка, що суперечить вимогам ч.1 ст.76
КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи
і матеріали, заслухавши пояснення
представників  сторін,  з'ясувавши
фактичні  обставини, на  яких
ґрунтується позовна  вимога  і
заперечення проти позову, дослідивши докази,  встановлено     наступне:

Приватний
підприємець ОСОБА_1, м. Хмельницький зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності -фізична особа, що підтверджується Свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_1 та згідно Свідоцтва НОМЕР_2
про реєстрацію платника податку на додану вартість є платником такого податку.

На підставі направлень № 004206 від
17.12.2007 р. та № 004242 від 29.12.2007 р. працівниками  ДПІ у м. Хмельницькому проведено перевірку ПП
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з
01.10.2004 р. по 30.09.2007 р.

За наслідками проведеної перевірки
11.01.2008 р. складено акт  №
99/17-1/НОМЕР_2 „Про результати проведення планової виїзної перевірки
дотримання вимог податкового законодавства суб'єктом господарювання -фізичною
особою ОСОБА_1. за період з 01.10.04 р. по 30.09.07 р.” В даному акті
зазначено, що в порушення   п.п.  7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість” позивачем віднесено до податкового кредиту
податкові накладні № 3968 від 30.06.06 р. -сума ПДВ 3 333,33 грн. та № 3987 від
01.07.06 р. -сума ПДВ 50 000,00 грн., виписані на товар, який перебуває у
власності гр. ОСОБА_1; ст. 13, 14 Декрету КМ України „Про прибутковий податок з
громадян” № 1392 від 26.12.1992р. та відповідно п. 22.3, п. 22.10 ст. 22 Закону
України „Про податок доходів фізичних осіб”, Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств” в результаті чого за період з 01.10.2004 р. по 30.09.2007
р. встановлено заниження суми чистого доходу на 131 503,7 грн. та відповідно
податку з доходів фізичних осіб в сумі 19 725,56 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.
Хмельницькому прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/460 від
31.01.2008 р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання  в розмірі 80 000 грн., з яких 53 333,33 грн.
-за основний платіж, 26 666,67 грн. -штрафні санкції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивач оскаржив його в порядку апеляційного оскарження до ДПІ м.
Хмельницького.

Начальником ДПІ у м. Хмельницькому
прийнято рішення № 10626/10/25-025 від 04.04.2008р. про результати розгляду
первинної скарги.

На підставі даного рішення прийнято
податкове повідомлення-рішення                                            №
/1/2825, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по ПДВ
в розмірі 65 247,33 грн., з яких 43 498,33 грн. -за основним платежем, 21
749,00 грн. -за штрафними (фінансовими) санкціями.

16.06.2006 р. між ПП ОСОБА_1. та ТОВ
„Група підприємств „Автек” укладено договір № СФ-000002457 купівлі-продажу.
Згідно даного договору ПП Савчук як покупець придбав у власність
автобетонозмішувач АБС-7 DA, за ціною 320 000,00 грн. в т.ч. ПДВ. Факт
виконання зобов'язань між сторонами підтверджується рахунком-фактурою №
СФ-000002457 від 16.06.06р.

Позивачем пред'явлено до огляду в
судовому засіданні оригінали та долучено до матеріалів справи належним чином
засвідчені копії податкових накладних № 3968 від 30.06.06 р. та № 3987 від
01.07.06 р., які підтверджують факт сплати позивачем ПДВ.

Також в матеріали справи
представником відповідача подано копії податкових накладних № 3968 від
30.06.06р. та № 3987 від 01.07.06р., які складені з порушенням вимог ст.7
Закону України „Про податок на додану вартість”. На вимогу суду, відповідачем
не подано оригінали зазначених документів для їх огляду в судовому засіданні.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу  власником
бетонозмішувача є ОСОБА_1.

Листом Управління ДАІ  Управління МВС України в Хмельницькій
області  № 5/С-63 від 20.03.2008 р.
повідомлено, що згідно п.6 „Правил державної реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок”
затверджених постановою КМ України від 07.09.1998 р. № 1388, транспортні засоби
реєструються за юридичними та фізичними особами.

Вважаючи спірне податкове
повідомлення-рішення таким, що прийняте всупереч вимогам діючого законодавства
України позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та
скасування.

Досліджуючи надані сторонами  докази, аналізуючи наведені  міркування
та  заперечення, оцінюючи  їх
в  сукупності, судом  враховується
наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст.
7 Закону України „Про податок на додану вартість” (в редакції чинній на момент
проведення перевірки) податковий   кредит  звітного
періоду  визначається
виходячи  із  договірної  (контрактної) вартості товарів (послуг),
але  не
вище  рівня  звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на
такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від
звичайної  ціни  на
такі  товари (послуги), та
складається із Сум податків,  нарахованих  (сплачених)
платником податку за ставкою, встановленою  п.6.1
ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом
такого  звітного  періоду
у  зв'язку  з:

придбанням або  виготовленням
товарів  (у  тому числі при їх імпорті)  та
послуг  з  метою
їх   подальшого   використання   в оподатковуваних   операціях
у   межах  господарської
діяльності

платника
податку;

придбанням (будівництвом,   спорудженням)   основних
фондів (основних  засобів,  у
тому  числі інших необоротних
матеріальних активів  та  незавершених
капітальних  інвестицій  в
необоротні капітальні
активи),  у  тому
числі  при  їх
імпорті,  з  метою подальшого використання  у
виробництві  та/або  поставці
товарів (послуг)   для  оподатковуваних  операцій
у  межах  господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування
податкового  кредиту  виникає
незалежно від  того,  чи
такі  товари  (послуги)
та  основні  фонди почали використовуватися   в
оподатковуваних    операціях    у
межах господарської
діяльності   платника  податку
протягом  звітного податкового
періоду,  а також  від
того,  чи  здійснював
платник податку
оподатковувані   операції   протягом
такого   звітного податкового
періоду.

Якщо у   подальшому
такі   товари    (послуги)
починають використовуватися
в  операціях,  які  не
є об'єктом оподаткування згідно  зі  статтею
3   цього   Закону
або   звільняються   від оподаткування  згідно зі статтею 5 цього Закону,  чи основні фонди переводяться  до
складу   невиробничих   фондів,
то   з   метою оподаткування  такі
товари  (послуги),  основні
фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у  податковому
періоді,  на  який припадає початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст.
7 Закону України „Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого  (нарахованого)  податку
у  зв'язку з придбанням
товарів   (послуг),  не
підтверджені  податковими  накладними
чи митними   деклараціями  (іншими
подібними  документами  згідно
з п.п.7.2.6  цього  пункту).

У
разі  коли  на
момент  перевірки платника податку
органом державної  податкової  служби суми податку, попередньо включені до
складу   податкового    кредиту,
залишаються   не підтвердженими
зазначеними  цим  підпунктом
документами,  платник  податку
несе відповідальність   у   вигляді
фінансових  санкцій,  установлених законодавством,   нарахованих
на  суму  податкового
кредиту,  не підтверджену
зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно
п.6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, самохідних машин,
мотоциклів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою КМ України від 07.09.98 р. №1388
транспортні   засоби   реєструються   за
юридичними   та фізичними  особами.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкові накладні № 3968 від 30.06.06 р. та № 3987 від 01.07.06 р. які подані
позивачем до податкового органу, відповідають вимогам п. 7.2 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану вартість”.

Копії податкових накладних, що
долучені до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача № 3968
від 30.06.06 р. та № 3987 від 01.07.06 р. не підтверджені відповідними
оригіналами. При цьому представником позивача в судовому засіданні повідомлено
про те, що ці податкові накладні, в зв'язку з їх невідповідністю вимогам  ст. 7 Закону України „Про податок на додану
вартість” не включалися до бухгалтерського обліку та до податкового кредиту.
Такі накладні взагалі відсутні у позивача. Тому судом вони не можуть бути
прийняті як належний та допустимий доказ у справі, оскільки не підтверджені
оригіналами відповідних документів.

Разом з тим, судом враховується, що
транспортний засіб згідно договору купівлі-продажу придбавався саме приватним
підприємцем ОСОБА_1, а не гр. ОСОБА_1. Реєстрація ж транспортного засобу   здійснена на гр. ОСОБА_1, у зв'язку з тим,
що чинним законодавством не передбачена можливість реєструвати транспортні
засоби, зокрема, на приватних підприємців. Призначення транспортного засобу
автобетонозмішувача АБС -7 DA, свідчить про його використання безпосередньо для
здійснення підприємницької діяльності.

За
таких обставин, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача  проти позову, оскільки вони не узгоджуються з
вимогами чинного законодавства та спростовуються доводами позивача, доказами по
справі. В порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України відповідачем не подано належних
доказів правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем правомірно, обґрунтовані та
підтверджені належними доказами, відповідають вимогам чинного законодавства,
а  тому
підлягають задоволенню.

Враховуючи
задоволення позову згідно ст. 94 КАСУ судові витрати, здійснені позивачем
судовий збір (згідно платіжного доручення №4/7 від 13.05.2008 р. в сумі 3,40
грн.),  присуджуються йому. При цьому
згідно ч. 1 ст. 94 цього Кодексу документально підтверджені судові витрати
присуджуються з Державного  бюджету
України.

Керуючись
ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104,105, 158-163, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7
„Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства
України, СУД-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Приватного  підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький до  Державної податкової інспекції в м.
Хмельницькому, м. Хмельницький про визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення № /1/2825  від 04.04.2008 р. задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення № /1/2825

від 04.04.2008 р., що
прийняте ДПІ у м.Хмельницькому, якими позивачу визначено податкове

зобов'язання по податку
на додану вартість в розмірі 65 247,33 грн., де 43 498,33 грн. -основний

платіж, 21 749 грн. -
штрафні (фінансові санкції).

Стягнути
з  Державного  бюджету
України  на  користь Приватного  підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, відомості про
банківські рахунки відсутні, код НОМЕР_2) 3,40 грн. (три гривні 40 коп.)
відшкодування сплаченого судового збору.

Згідно
ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають
право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява
про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення,
апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через
суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ
Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду

Суддя
В.В. Магера

Віддрук.  прим. :

- до справи,

- позивачу,

- відповідачу.