ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.07.08 р.
Справа № 41/102пн

Суддя господарського суду Донецької
області      Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання
Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Маріупольського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Ялтинської селищної ради, с.
Ялта

до відповідача: Приватного
підприємця ОСОБА_1, смт. Ялта

про зобов'язання повернути
самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,006 га та привести її в придатний
для використання стан шляхом знесення споруд шиномонтажної майстерні, які їй
належать

При участі представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

в засіданні брали участь: прокурор
Ушкалов Є.В. - посвідчення № 1565

СУТЬ СПОРУ:

Маріупольського міжрайонний
прокурор в інтересах держави в особі Ялтинської селищної ради, звернувся до
господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємця
ОСОБА_1, смт. Ялта про зобов'язання повернути самовільно зайняту земельну
ділянку площею 0,006 га та привести її в придатний для використання стан шляхом
знесення споруд шиномонтажної майстерні, які їй належать.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на те, що за результатами перевірки встановлений факт
самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки під розміщення
шиномонтажної майстерні в с. Ялта за адресою АДРЕСА_1 із земель житлової та
громадської забудови площею 0,006 га.

Позивачем позов прокурора
підтримано та повідомлено суд про те, що на сесії депутатів селищної ради було
розглянуто заяву відповідача про надання йому земельної ділянки для будівництва
шиномонтажної майстерні та прийнято рішення № 23/35 від 11.10.2004 року „Про
надання дозволу на розроблення проекту відводу земельної ділянки під
будівництво шиномонтажної майстерні”, проте, відповідачем на даний час не
оформлено правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Відповідач про день та час розгляду
справи був повідомлений належним чином, але відзиву на позовну заяву не подав,
не використав своє право на участь у судовому засіданні, представника в судове
засідання не направив. Враховуючи, що наявних в матеріалах справи документів та
пояснень достатньо для прийняття рішення, суд вважає за можливе відповідно до
ст.75 ГПК України вирішити спір по суті.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Державним інспектором
Маріупольського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною
земель в Донецькій області 28.05.2008 року проведено перевірку відповідача
відповідно до вимог статей 6, 10 Закону України „Про державний контроль за
використанням та охороною земель” з питання дотримання вимог земельного
законодавства, результати якої викладені в акті перевірки від 28.05.2008 року.

Перевіркою встановлено та в акті
перевірки зафіксовано, що відповідачем самовільно використовується земельна
ділянка площею 0,006 га в АДРЕСА_1, землі житлової та громадської забудови, під
розміщення шиномонтажної майстерні без правовстановлюючих документів (без
встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документу, що посвідчує
право на неї та його державної реєстрації, що є порушенням вимог ст. 125, 126
Земельного кодексу України.

За результатами перевірки
Маріупольським міжрайонним відділом з контролю за використанням та охороною
земель в Донецькій області відповідачу 29.06.2008 року видано припис № 018613,
яким відповідачу приписано усунути виявлені порушення земельного законодавства.

Відповідно до Довідки, виданої
Ялтинським селищним головою 21.07.2008 року за № 453, станом на 21.07.2008 року
між позивачем та відповідачем не укладено договір оренди на земельну ділянку
площею 0,006 га, розташовану в АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Ялтинської селищної ради № 23/35 від 11.10.2004 року відповідачу
надано дозвіл на розроблення проекту відводу земельної ділянки під будівництво
шиномонтажної майстерні в АДРЕСА_1 площею 0,02га із земель комунальної
власності ради.

Одночасно, відповідачем до цього
часу не оформлено правовстановлюючих документів, які б посвідчували право
власності або право постійного користування спірною земельною ділянкою, договір
оренди земельної ділянки не укладений, до матеріалів справи не представлено
доказів, які б підтверджували оформлення правовстановлюючих документів на
спірну земельну ділянку.

Господарський суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Основним законом, яким регулюються
земельні відносини, є Конституція України. Крім цього, земельні відносини
регулюються іншими, прийнятими відповідно до Конституції законами і підзаконними
актами, а саме законами України "Про землеустрій", "Про
державний контроль за використанням та охороною земель", "Про місцеве
самоврядування" та іншими законами, також Земельним кодексом України,
прийнятим Верховною Радою України 25.10.2001 року, який набув чинності з
01.01.2002 року.

Відповідно до частини першої статті
13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу,
від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого
самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими
актами України.

Cтаттею 2 Земельного Кодексу
України передбачено, що земельні
відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і
розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні
особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства
є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та
охорони земель.

Стаття 12 Земельного кодексу
України встановлює повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі
земельних відносин. Зокрема, до їх повноважень належить: розпорядження землями
територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою;
здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності;
додержання земельного та екологічного законодавства.

Підстави набуття права на землю
передбачені статтею 116 Земельного кодексу України. У цій статті врегульовані
відносини щодо набуття громадянами та юридичними особами права власності та
права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної
власності. Підставою набуття права на землю у таких випадках є рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах установлених цим
Кодексом повноважень.

На підставі рішень сільських,
селищних, міських рад, а в окремих випадках -районних і обласних рад, земельні
ділянки передаються у власність громадян і юридичних осіб із земель комунальної
власності шляхом відведення їх в натурі (на місцевості) та оформлення
відповідних правовстановлюючих документів.

Порядок надання у постійне
користування земельних ділянок встановлений статтею 123 Земельного кодексу
України за проектами відведення цих ділянок. Умови і строки розроблення
проектів визначаються договором після звернення зацікавленої особи з
відповідним клопотанням, до якого додаються документи, що обґрунтовують її
розмір, призначення та місце розташування.

Відповідна рада розглядає
клопотання і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Цей
проект погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури і
після одержання висновку державної землевпорядної експертизи, подається до
відповідної ради, яка його розглядає та приймає рішення про надання земельної
ділянки.

Згідно статті 125 Земельного кодексу
України право власності та право постійного користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації. Лише така реєстрація надає документам легітимності.

Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації
забороняється   (п. 3 ст. 125 Земельного
кодексу України).

Відповідно до ст. 126 Земельного
кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право   оренди
землі   оформляється   договором,
який реєструється відповідно до закону.

Визначення терміну „самовільне
зайняття земельних ділянок” наведене в ст. 1 Закону України „Про державний
контроль за використанням та охороною земель”. За приписами цієї статті,
самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність
або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Виходячи з матеріалів справи,
рішення позивача про передачу відповідачу у власність спірної земельної ділянки
або надання її у користування (оренду), відсутнє, в матеріалах справи відсутні
вчинені відповідачем правочини щодо спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що спірна
земельна ділянка використовується відповідачем самовільно, з порушенням
земельного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом
перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.05.2008 року.

Тобто, матеріалами справи
підтверджується самовільне заволодіння відповідачем спірною земельною ділянкою,
що не спирається на закон і відбувається з порушенням визначеного порядку
надання земельних ділянок, що здійснюється без наявності відповідного рішення
та/або вчинення правочину щодо спірної земельної ділянки.

Відповідачем не надано суду
документів, що підтверджують право відповідача на користування земельною
ділянкою площею 0,006 га, що розташована в с. Ялта за адресою вул.
Маяковського, 53„б”.

Заходів щодо усунення порушень
земельного законодавства відповідачем не вжито, самостійно земельну ділянку
відповідачем не звільнено.

Згідно статті 212 Земельного
кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними. Підприємства, установи, організації та
громадяни, винні у самовільному зайнятті земель, зобов'язані самостійно (за
власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для використання,
відновити порушені межові знаки, знести самовільно зведені будівлі.

Відповідно до ч.3 ст.212 цього
Кодексу повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Таким  чином, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 13 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 116, 123, 125, 126, 212
Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України „Про оренду землі”, ст. 1
Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель”
ст.ст. 1, 2, 22, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Маріупольського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Ялтинської селищної ради до
Приватного підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання повернути самовільно зайняту
земельну ділянку площею 0,006 га та привести її в придатний для використання
стан шляхом знесення споруд шиномонтажної майстерні, які їй належать -
задовольнити.

Зобов'язати Приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,006
га та привести її в придатний для використання стан шляхом знесення споруд
шиномонтажної майстерні, які їй належать.

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) на користь Державного бюджету України  державне
мито  в  розмірі 85 грн.

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) на користь Державного бюджету України  (розрахунковий рахунок № 0004 у ГУ
ДКУ у Донецькій області, МФО 834016, отримувач: , державний
бюджет м. Донецьк, Ворошиловський район; призначення платежу: код бюджетної
класифікації 22050000) витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справ у судах в розмірі 118 грн.

Суддя
Гончаров С.А.