ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"03" березня 2008 р. № 02-03/

Суддя Тищенко О.В.,          розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарської машино-технологічної станції «Надія України», м. Кілія

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», с. Побережка

про           стягнення 57 529,00 грн.

встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарської машино-технологічної станції «Надія України»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут»про стягнення 57 529,00 грн..

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Порядок сплати державного мита визначається Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита затвердженою Наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 року № 15 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.1993 року за № 50 (далі –Інструкція).

Відповідно до ст. 1 Інструкції, державне мито сплачується готівкою, шляхом перерахувань із рахунку платника в кредитній установі.

Згідно ст. 3 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, державне мито, що справляється з позовних заяв, які подаються до господарських судів, зараховується до державного бюджету України. При сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчиняється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника –останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту «Зараховано в дохід бюджету _____ грн. (дата)». Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Платіжне доручення № 23 від 25.01.2008 року, яке додане до позовних матеріалів, не відповідає вимогам зазначеної вище Інструкції.

Крім того, слід відмітити, що у п. 5 Роз’яснення від 04.03.1998 року № 02-5/78 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Арбітражного процесуального кодексу України» Вищий господарський суд України дав такі вказівки. Платіжне доручення на безготівкове перерахування державного мита, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява оплачується державним митом. Платіжні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналах. Ксерокопії чи фотокопії платіжних документів не можуть бути доказом сплати державного мита.

Платіжне доручення № 23 від 25.01.2008 року, не містить відомостей про те, яка саме позовна заява оплачується державним митом.

Зазначене є підставою для повернення позовної заяви в порядку п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до статті 10 Закону України «Про судоустрій України»№ 3018-ІІІ від 07.02.2002 року, судочинство в Україні провадиться державною мовою.

У статті 10 Конституції України закріплено, що державною мовою в Україні є українська мова. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»зазначається, що згідно ст. 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова, всебічний розвиток і функціонування якої в усіх сферах суспільного життя на всій території України забезпечується державою. Виходячи з цього конституційного положення, судочинство в Україні має провадитись українською мовою.

Відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, мова судочинства визначається статтею 21 Закону України «Про мови в Українській РСР». За змістом цієї норми провадження у господарських справах за участі сторін, які перебувають на території України, здійснюється українською мовою. Допускається здійснення провадження російською мовою, якщо у справі бере участь сторона, що перебуває на території іншої країни СНД.

Як вбачається з позовної заяви, сторони перебувають на території України. Отже, позивач зобов’язаний звертатись до суду і подавати документи (в тому числі і позовну заяву) державною мовою.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст. 63 ГПК України, суд

Ухвалив:

1. Позовну заяву з доданими документами повернути позивачу.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Суддя                     Тищенко О.В.