ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.10.08 р.
Справа № 24/135

Господарський суд Донецької області
у складі головуючого судді Н.В. Ломовцевої

При помічнику судді
І.А.Харченко

за участю:

Представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 -
свідоцтво

від відповідача: ОСОБА_2 -
довіреність

Від третьої особи ПП “Варта”:  не з'явився.

Від третьої особи СПД ОСОБА_3: не
з'явився.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу:

За позовом:  Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Донецьк

До відповідача:  Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м.
Донецьк

За участю третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватне
підприємство “Варта”, м. Донецьк та суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_5,
м. Донецьк

про стягнення 132 702 грн. 79 коп.

СУТЬ СПОРУ:               У судовому засіданні 11.09.2008
р. оголошувалась перерва до 16.09.2008 р.

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, м. Донецьк звернулась до господарського суду Донецької області з
позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк про стягнення
понесених нею збитків у розмірі 143 702,79 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на договір доручення НОМЕР_1 від 01.08.2007 р., накладну НОМЕР_2
від 04.02.2008 р., факт порушення Пролетарським РО ДГУ 21.03.2008 р. кримінальної
справи за ст. 185 Кримінального кодексу України, приписи ст.ст. 22, 623, 951
Цивільного кодексу України. При цьому позивач вважає, що збитки виникли саме із
- за порушення відповідачем п. 2.1.2. договору.

16.09.2008 р. фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 надала суду заяву в порядку ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України про уточнення позовних вимог та зменшення суми
позову, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на її користь збитки
в розмірі 132 702,79 грн.

Відповідач позов не визнав, надав
відзив від 10.09.2008 р. та пояснив, що 01.08.2007 р. ним із СПД ОСОБА_3
укладено договір оренди нежилого приміщення, розташованого за АДРЕСА_1 для
розміщення торгівельного павільйону, дане орендоване приміщення є частиною
торгівельних рядів. Повідомив суду, що для забезпечення охорони торгівельних
павільйонів між орендодавцем та охоронною фірмою Приватним підприємством
“Варта” укладений договір про надання послуг по охороні майна на об'єкті СПД
ОСОБА_3 Відповідач вважає, що ним не були порушенні умови договору доручення,
оскільки в ніч з 17.03.2008 р. на 18.03.2008 р. відбулось викрадення виробів із
дорогоцінних металів на загальну суму 266 745,00 грн., по факту даної крадіжки
порушена кримінальна справа, а приміщення, де знаходились дорогоцінні вироби
знаходилось під охороною Приватного підприємства “Варта”. Таким чином,
відповідач просить суд залишити позов без розгляду або зупинити провадження у
справі до прийняття рішення з кримінальної справи.

Представник відповідача у судовому
засіданні повідомив, що відповідачем та іншими суб'єктами підприємницької
діяльності систематично передавались гроші ОСОБА_5 на виконання умов договору
охорони.

Остаточно відповідач просить
відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що умови договору НОМЕР_1 не
порушені.

Клопотання відповідача щодо
зупинення провадження у справі до прийняття рішення по кримінальній справі
задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Стаття 79 Господарського
процесуального кодексу України визначає перелік обставин зупинення провадження
у справі. Такої обставини, як зупинення провадження до закінчення розгляду
кримінальної справи кодексом не передбачено. Таким чином вказане клопотання
задоволенню не підлягає у зв'язку з безпідставністю заявлення.

Враховуючи той факт, що майно
орендодавця, в тому числі, перебувало під охороною Приватного підприємства
„Варта”, відповідно до договору № 15 про надання послуг по охороні майна на
об'єкті СПД ОСОБА_5 від 15.02.2008р., укладеного між ПП „Варта” та СПД ОСОБА_5,
суд ухвалою від 16.09.2008 р. за власної ініціативи залучив до участі у справі
Приватне підприємство „Варта” як третю особу без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні 01.10.2008 р.
представник третьої особи Приватного підприємства „Варта” повідомив, що
відповідач не звертався з пропозицією укласти договір на охорону займаного ним
приміщення, що зафіксовано відповідним протоколом. Крім цього, надав письмові
пояснення від 20.10.2008 р. та пояснив, що від СПД ОСОБА_3 претензій по охороні
майна не надходило, а павільйон “Золото”, в якому здійснювала торгівлю ФОП
ОСОБА_4, не знаходиться на території ринку та прилеглої до універмагу
території, та в дислокації охоронюваних об'єктів не вказаний. Саме цей
павільйон СПД ОСОБА_3 під охорону не здавався.

Ухвалою від 01.10.2008 р. суд за
власної ініціативи залучив до участі у справі суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_5, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, оскільки згідно з договором НОМЕР_3 оренди нежитлових
приміщень від 01.08.2007р., укладеного між СПД ОСОБА_3 та СПД ОСОБА_4
орендодавцем приміщення, де знаходились передані на реалізацію вироби, є
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_5, а також враховуючи пояснення
відповідача. При цьому суд вважає, що прийняте рішення з даного спору може
вплинути на його права або обов'язки.

Третя особа СПД ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не виконав з невідомих підстав.

Строк розгляду справи продовжено
відповідно до приписів ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 (далі - довіритель) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі -
повірений) укладено договір - доручення НОМЕР_1 від 01.08.2007 р., який
підписаний обома сторонами.

Відповідно до п. 1.1. договору
довіритель доручає, а повірений приймає на себе повноваження та зобов'язання
від імені та за рахунок довірителя продавати третім особам (покупцям) товари
довірителя, склад та вартість яких визначається накладними.

Згідно з накладною НОМЕР_2 від
04.02.2008 р. позивачем були передані на реалізацію фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_4 вироби із дорогоцінного металу 585 проби на загальну суму 143 702,79
грн., проти чого відповідач не заперечує.

Відповідач здійснює господарську
діяльність (роздрібна торгівля ювелірними та побутовими виробами з дорогоцінних
металів і дорогоцінного каміння) на підставі ліцензії серії НОМЕР_4 від
14.04.2006 р., виданої Міністерством фінансів України.

Згідно з вказаною ліцензією місцем
здійснення вказаної діяльності є - АДРЕСА_1.

Пунктом 1.2. договору передбачено,
що повірений діє на підставі довіреності, виданої довірителем.

Як вбачається з пояснень сторін,
такої довіреності позивач не видавав. Разом з тим, вищевказана довіреність не
змінює обов'язків сторін за договором доручення.

Згідно з ч. 1 ст. 1000 Цивільного
кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Відповідно до п. 1.3. договору
доручення повірений несе повну матеріальну відповідальність за отриманні на
реалізацію товари та компенсує їх вартість у разі недостачі, псування, втрати
товарного виду або в інших випадках, коли подальший продаж таких товарів
неможливий.

Пункт 2.1.2. договору встановлює
обов'язок повіреного забезпечувати схоронність майна довірителя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1005
Цивільного кодексу України повірений повинен виконати дане йому доручення
особисто.

Саме порушення п. 2.1.2. договору
позивач вважає причиною виникнення у нього збитків у зв'язку з крадіжкою.

Як вбачається з пояснень
відповідача, ним не були порушені умови договору по схоронності майна, оскільки
даний обов'язок покладений на охоронну фірму Приватне підприємство “Варта”,
згідно договору про надання послуг по охороні майна на об'єкті СПД ОСОБА_5 № 15
від 15.02.2008 р.

У судовому засіданні судом
досліджений вказаний договір та встановлено, що його укладено між Приватним
підприємством “Варта” та власником орендованого майна СПД ОСОБА_3, відповідно
до умов якого “Охорона” здійснює послугу з охорони майна, розташованого за
АДРЕСА_1, шляхом патрулювання ринку, прилеглої території універмагу та кафе.

Доказів того, що саме відповідачем
було укладено договір на охорону майна у будь - який спосіб суду не надано.

Посилання фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на той факт, що він сплачує певну суму за охоронні послуги,
як і інші суб'єкти підприємницької діяльності, розташовані на території ринку,
у судовому засіданні не підтверджено.

Крім того, представник третьої
особи Приватного підприємства „Варта” підтвердив, що відповідач не звертався з
пропозицією укласти договір на охорону займаного ним приміщення, що зафіксовано
відповідним протоколом судового засідання від 01.10.2008 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В ході розгляду справи судом також
досліджено договір оренди нежилих приміщень НОМЕР_3 від 01.08.2007 р.,
укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (орендар) та СПД ОСОБА_3
(орендодавець), відповідно до якого орендодавець передав орендарю в платне
користування нежиле приміщення, розташоване за АДРЕСА_1 для реалізації товарів.

Факт отримання відповідачем
орендованого нежилого приміщення підтверджується актом прийому - передачі від
01.08.2007 р.

Оглядом даного договору та акту не
вбачається, що орендодавець брав на себе зобов'язання щодо схоронності майна,
яке знаходилось в орендованому приміщенні відповідача.

Таким чином, відповідач, в
порушення договірних зобов'язань, не прийняв заходів  для схоронності майна.

Згідно зі ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22
Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 224
Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні
інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою
стороною, втрата або пошкодження її майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 225
Господарського кодексу України  до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 614
Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що
вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Частина 2 цієї ж статті Цивільного
кодексу України передбачає, що відсутність своєї вини доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 623 Цивільного кодексу України
передбачено, що сторона, яка порушила зобов'язання повинна відшкодувати
заподіяні в результаті цього збитки.

Виходячи із зазначених норм права
вбачається, що складовою збитків є наявність збитків, противоправна поведінка
боржника, причинний зв'язок між противоправною поведінкою та збитками.

Відповідно до п. 1.3. договору
товар, який продає повірений є власністю довірителя.

Згідно з ч. 1 ст. 320 Цивільного
кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення
підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів ст. 322
Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 386
Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Позивач просить стягнути з
відповідача заподіяні збитки в розмірі 132702,79 грн., які суд вважає
доведеними.

Таким чином, суд вважає, що позивач
довів порушення відповідачем договірних зобов'язань, внаслідок чого йому були
спричинені збитки у вигляді втрати майна (крадіжки), а відповідач не довів те,
що порушення умов договору відбулась не з його вини.

На підставі вищевикладеного,
позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк про стягнення збитків в розмірі 132 702
грн. 79 коп. підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на
сторони відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні оголошено
рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 22, 320, 322,
386, 614, 623, 1000, 1005 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 224, 225
Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-6,  27, 33, 34, 38, 43, 49, 69, 82-85
Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,                    м.
Донецьк до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк про стягнення
збитків 132 702 грн. 79 коп. задовольнити.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк (АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; ідентифікаційний НОМЕР_5)
на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк (АДРЕСА_4,
ідентифікаційний НОМЕР_6) 132 702 грн. 79 коп. збитків.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4, м. Донецьк (АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; ідентифікаційний НОМЕР_5)
на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк (АДРЕСА_4,
ідентифікаційний НОМЕР_6) 1 327 грн. 02 коп. державного мита, 108 грн. 97 коп.
плати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до
Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня його
прийняття.

Суддя