ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2008р.

м.Київ

№ 29/202

За позовом Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва

до 1. Приватного підприємства «Графосервіс»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіленд-Маркет»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.07.2003р.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача

Кириленко М.Є. (довіреність № 54 від 21.04.2008р.)

від відповідача 1

не з’явились;

від відповідача 2

не з’явились;

17.07.2008р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекція у Дарницькому районі міста Києва (надалі ДПІ у Дарницькому районі міста Києва, позивач) звернулася з позовом про визнання недійсним укладеного між Приватним підприємством «Графосервіс»(надалі ПП «Графосервіс», відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мобіленд-Маркет»(надалі ТОВ «Мобіленд-Маркет», відповідач 2) договору купівлі-продажу від 15.07.2003р. на суму 31 951 789, 38 грн.. Позивач також просив зобов’язати ТОВ «Мобіленд-Маркет»повернути ПП «Графосервіс»грошові кошти в сумі 31 951 789, 38 грн. отримані за оспорюваною угодою, та стягнути з останнього в доход держави все одержане за договором купівлі-продажу від 15.07.2003р..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

На думку позивача, умисел відповідача-2 на укладання угоди, з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2004р., яким визнано недійсним статут ТОВ «Мобіленд-Маркет» та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість з 29.08.2003р.. ДПІ у Дарницькому районі міста Києва зазначає, що прийняте судом рішення свідчить про відсутність (згідно ст. 91 ЦК України) у цього підприємства належного обсягу правоздатності, що виключає укладання в подальшому цим підприємством угоди. Несплата ТОВ «Мобіленд-Маркет»податків дає підстави вважати, що укладаючи оспорювану угоду товариство діяло з метою, яка була спрямована на приховання отриманих за угодою грошових коштів від оподаткування.

Відповідачем 1 позову не визнано, у матеріалах справи наявний відзив на позов у якому зазначено про безпідставність заявлених позивачем вимог з наведених у позовній заяві підстав. Порушення порядку здійснення господарської діяльності ТОВ «Мобіленд-Маркет», визнання судом недійсними установчих документів цього підприємства не впливають на результати діяльності ПП «Графосервіс»і не можуть бути підставою для притягнення відповідача 1 до відповідальності.

Відповідач 2 заперечень проти позову не надав, на розгляд справи не з’являвся, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання сторін без поважних причин або неповідомлення ними про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Провадження у справі зупинялося до остаточного розгляду справи № 2-752/1/2004 за позовом Мечківського Д.О. до ТОВ «Мобіленд-Маркет», Овденко Д.О. про визнання статуту недійсним, та було поновлено згідно ухвали суду від 14.05.2008р..

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2003р. ПП «Графосервіс»та ТОВ «Мобіленд-Маркет»було укладено договір купівлі-продажу від 15.07.2003р. за умовами якого останнє зобов’язувалось продати товар, номенклатура, кількість і ціна якого вказуються в товарних накладних, рахунках-фактурах.

У специфікаціях до договору, копії яких наявні у матеріалах справи, сторонами погоджено асортимент, кількість та ціну товарів. Так, зокрема специфікацією № 01 погоджено продаж товару в асортименті на суму 3 085 101, 29 грн., специфікацією № 02 на суму 3 512 783, 42 грн., специфікацією № 03 передбачено продаж товару на суму 8 867 768, 57 грн., специфікацією № 04 –продаж товару на суму 10 064 038, 31 грн., у специфікації № 5 –погоджено продаж товару на суму 3 247 757, 81 грн., специфікацією № 6 –товар на суму 3 174 352 грн., у специфікації № 7 –товар на суму 1 180 948, 99 грн., у специфікації № 8 –передбачено продаж товару на суму 2 954 991, 40 грн..

Про виконання договору свідчать накладні, видаткові накладні № 18/07-10 від 18.07.2003р., № 29/07-10 від 29.07.2003р., № 01/09-10 від 01.09.2003р., № 05/09-10 від 05.09.2003р., № 02/10-10 від 02.10.2003р., № 02/10-11 від 02.10.2003р., № 02/10-12 від 02.10.2003р., № РН-223 від 02.12.2003р., № РН-224 від 09.12.2003р. якими підтверджується отримання ПП «Графосервіс»будівельних матеріалів.

За договором ТОВ «Мобіленд-Маркет»були виписані податкові накладні № 133 від 18.07.2003р. на загальну суму 3 085 101, 30 грн. (в тому числі ПДВ 514 183, 55 грн.), № 134 від 29.07.2003р. на загальну суму 3 512 783, 40 грн. (в тому числі ПДВ 585 463, 90 грн.), № 217 від 01.09.2003р. на загальну суму 4 302 936, 17 грн. (в тому числі ПДВ 717 156, 03 грн.), № 220 від 05.09.2003р. на загальну суму 4 564 832, 39 грн. (в тому числі ПДВ 760 805, 40 грн.), № 227 від 02.10.2003р. на загальну суму 4 639 961, 90 грн. (в тому числі ПДВ 773 326, 98 грн.), № 226 від 02.10.2003р. на загальну суму 4 271 787, 69 грн. (в тому числі ПДВ 711 964, 62 грн.), № 228 від 02.10.2003р. на загальну суму 1 152 276, 72 грн. (в тому числі ПДВ 192 046, 12 грн.), № 241 від 02.12.2003р. на загальну суму 3 247 757, 81 грн. (в тому числі ПДВ 541 292, 97 грн.), № 242 від 09.12.2003р. на загальну суму 3 174 352 грн. (в тому числі ПДВ 529 058, 67 грн.). Оплата придбаної за договором продукції підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, належним чином засвідчені копії вказаних документів наявні у матеріалах справи. Додатковою угодою № 1 від 05.04.2004р. до договору купівлі-продажу від 15.07.2003р. сторони погодили доповнити п. 6.2 договору абзацем згідно якого розрахунки за поставлений товар частково в сумі 10 558 050, 19 грн. здійснюються шляхом передачі простих векселів, перелік та реквізити яких вказуються в актах приймання-передачі, які являються невід’ємною частиною даної додаткової угоди. Згідно акту приймання-передачі векселя від 05.04.2004р. ПП «Графосервіс»було передано ТОВ «Мобіленд-Маркет»прості векселі згідно реєстру на загальну суму 10 558 050, 19 грн..

Відповідно до статті 4 Перехідних положень Господарського кодексу України, Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу.

Згідно із п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі по тексту –ЦК України), ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

В даному випадку, враховуючи, що виконання договору відбулось в період після 01.01.2004р., підлягають застосуванню ст. 215, 203 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладене учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнане судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен з’ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних юридичних наслідків.

Правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу - у обох сторін чи однієї, від виконання угоди обома сторонами чи однією.

Із наданих суду доказів вбачається, що позивачем не доведено належним чином в чому саме полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладання угоди і чи була вона спрямована на приховування від оподаткування доходів, а також наявність в діях відповідачів у формі умислу.

Позовні вимоги ДПІ у Дарницькому районі міста Києва не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач, стверджуючи про наявність в діях відповідача-2 умислу, спрямованого на досягнення мети суперечної інтересам держави, вважає, що підставою для висновку щодо спрямованості діяльності відповідача-2 є рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2004р., яким визнано статут ТОВ «Мобіленд-Маркет»від 29.08.2003р., установчий договір про продовження діяльності ТОВ «Мобіленд-Маркет»та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Мобіленд-Маркет»з 29.08.2003р. недійсними.

Судом прийнято до уваги факти встановлені у вищевказаному судовому рішенні, а саме те, що згідно заявлених позовних вимог влітку 2003р. Овденко Д.О. запропонував Мечківському Д.В. зареєструвати підприємство, пообіцявши відсутність проблем із законом. Судом під час розгляду справи встановлено, що 29.08.2003р. Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією зареєстровано установчий договір про продовження діяльності ТОВ «Мобіленд-Маркет»та статут ТОВ «Мобіленд-Маркет», однак Мечківський Д.В. про вказані зміни до спірних документів не знав, зміни вносились за довіреністю Овденко Д.О., а позивач (Мечківський Д.В.) майна та коштів у товариство не вносив, безпосередньо ніяких документів по товариству не оформлював.

В обґрунтування позову позивачем зроблено посилання на протиправність умислу саме у ТОВ «Мобіленд-Маркет». Враховуючи наведене, встановлення умислу підприємства на укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, є предметом дослідження у цій справі. Однак наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання недійсними установчих документів юридичної особи, оскільки предметом дослідження у справі було, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності такого суб'єкта. При вирішенні спору судом було враховано наявність порушень, допущених при реєстрації установчих документів (продовженні діяльності), а саме, те що державна реєстрація продовження діяльності ТОВ «Мобіленд-Маркет»здійснена не в результаті свого вільного волевиявлення особою, яка значиться засновником, а іншою особою за довіреністю.

Обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 70 належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

За таких обставин висновки суду, викладені у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2004р., яким визнано статут ТОВ «Мобіленд-Маркет»від 29.08.2003р., установчий договір про продовження діяльності ТОВ «Мобіленд-Маркет»та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Мобіленд-Маркет»з 29.08.2003р. недійсними, не є обов'язковим для суду при вирішенні даного спору, оскільки не були предметом дослідження у цивільній справі наявність протиправного умислу при укладенні угод, що мали місце під час підприємницької діяльності суб'єкта.

Таким чином рішення загального суду не звільняє позивача від доведення наявності умислу ТОВ «Мобіленд-Маркет»на укладення угоди, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Оспорювану угоду укладено та виконано сторонами у липні 2003р. - квітні 2004р., тоді як рішення Печерського районного суду міста Києва прийнято 16.06.2004р., тобто після завершення господарських відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Органи юридичної особи –це призначені або обрані посадові особи. Таким чином наявність прямого умислу та корисливої мети на ухилення від сплати податків може бути встановлено виключно у фізичних осіб. Фізична особа (посадова особа) визнається винною тільки судом загальної юрисдикції.

Суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності суб’єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою приховування від оподаткування доходів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки суб’єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування, судом визнається, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами відповідачів встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зокрема, при цьому суд відзначає, що не надано і доказів притягнення до кримінальної відповідальності (за ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів тощо) посадових осіб відповідача 2.

Законом України “Про систему оподаткування” від 25.06.1991 № 1251-XII зі змінами і доповненнями для платника податку не передбачено обов'язку (ст. 9) та не надано права (ст. 10) вимагати від іншого платника податку будь-яких відомостей (в т.ч. і щодо реєстрації в якості платника податку, ведення останнім будь-яких бухгалтерських книг, журналів тощо). Так само, Закон України “Про податок на додану вартість” не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності по податку на додану вартість іншого платника податку.

Відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні” вчинення зазначених дій є не тільки правом, а й прямим обов’язком податкових органів.

Відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1991 № 509-ХП зі змінами і доповненнями на державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладені функції здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) та забезпечення застосування та своєчасного стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами (ч. 1, ч. 8 ст. 10).

Згідно з п. 1.12 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181-111 зі змінами і доповненнями контролюючий орган –державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону. Стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпунктах 2.1.1-2.1.3 цього пункту є органи державної податкової служби.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами несплату податків ТОВ «Мобіленд-маркет»за оспорюваною угодою у встановленому законом порядку до бюджету. Не надано суду акту перевірки ТОВ «Мобіленд-Маркет», яким виявлено несплату податку у відповідному періоді та саме за даною угодою, не надано суду доказів прийняття рішення про донарахування виявленої недоплати. Позивачем не зазначено які заходи вживались органами державної податкової служби щодо притягнення до відповідальності ТОВ «Мобіленд-Маркет», згідно довідки № _13-3050/2 від 28.05.2008р. Головного управління статистики у місті Києві ТОВ «Мобіленд-Маркет»значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Згідно відповіді ДПІ у Печерському районі міста Києва № 6274/7/15-210 від 15.06.2005р. підприємством ТОВ «Мобіленд-Маркет»звітність по податку на додану вартість до ДПІ не подавалась з травня 2004р., у відповіді № 6275/7/25-210 від 15.06.2005р. зазначено, що остання звітність до ДПІ ТОВ «Мобіленд-Маркет»була подана за квітень 2004р., копія декларації залучена до матеріалів справи, в той час як відносини по спірному договору з ПП «Графосервіс»відбувались до квітня 2004р. та у квітні вже припинились (складено акт приймання-передачі простих векселів від 05.04.2004р.). Обліковою карткою про сплату податку на додану вартість ТОВ «Мобіленд-Маркет»підтверджено подання звітності в період укладення та виконання спірного договору.

Сама по собі угода купівлі-продажу будівельних матеріалів не є такою, що суперечить інтересам держави та суспільства, позивачем не доведено, що продукція, яку реалізовано за угодою є товаром, що виключений законом із цивільного обігу. Оплата ПП «Графосервіс»придбаної продукції підтверджує сплату податку на додану вартість в ціні товару.

Суду не надано належних доказів на підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Позивач не довів суду обставини, на які він посилається, не визначив в позовній заяві і не обгрунтував: чим саме порушено інтереси держави в цілому, які конкретні нормативні акти, що визначають соціально-економічні основи держави не дотримано; чи був намір та прямий умисел порушити вимоги закону, а якщо був, то у якої саме особи; не визначив і не обгрунтував розмір шкоди або збитків заподіяних державі, шляхом ухилення від сплати податків та заподіяння її саме укладанням спірного договору, не доведено факту несплати податків відповідачами згідно спірної угоди.

Щодо застосування наслідків передбачених ст. 208 Господарського кодексу суд відзначає наступне.

Частиною 1 статті 208 ГК України визначено, що у випадку якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Таким чином, вказаний Кодекс містить публічно-правові наслідки укладення недійсної угоди. Цим кодексом встановлена відповідальність (правові наслідки) у вигляді адміністративно-господарської санкції (в розумінні ст. ст. 238, 239 ГК України), яка має конфіскаційний характер, - стягнення в доход держави одержаного однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави та суспільства.

При цьому суд відзначає, що моментом вчинення порушення, визначеного ст. 207 ГК України, є момент укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Як підтверджено матеріалами справи, спірний договір укладено відповідачами у липні 2003р..

Відповідно до ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Оскільки позивач звернувся до суду 21.04.2005р., тобто більш ніж через рік після вчинення відповідачами, як стверджує позивач, правопорушення, то за таких обставин суд приходить до висновку про пропущення строків для застосування до відповідача-2 адміністративної санкції у вигляді конфіскації.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які ДПІ у Дарницькому районі міста Києва посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного ухилення від сплати податків у відповідачів.

Позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.В. Усатенко

дата складення постанови у повному обсязі 21.07.2008