ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 р.

№ 18/6086

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н. О., - головуючого,

Рибака В.В.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Відділу державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 03.08.2007 року

у справі господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Славутського міськрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції

до

ПП “Юлія”

про

стягнення 6434,02 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Присяжнюк О.І.,

- відповідача:

Щербак А.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року Славутський міськрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції звернувся до господарського суду з позовом до ПП “Юлія” про стягнення 6434,02 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 13.12.2006 року в позові відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 03.08.2007 року рішення місцевого господарського суду від 13.12.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями Відділ державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 03.08.2007 року та рішення господарського суду Хмельницької області від 13.12.2006 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Доповідач: Черкащенко М.М.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.76 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій свої рішення мотивували тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки перебіг строку почався з 30.07.2003 року, а позов подано до суду 13.10.2006 року.

Проте, такий висновок попередніх судових інстанцій є передчасним, оскільки зроблений без урахування та встановлення всіх обставин справи, зокрема.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 12.10.2001 року між Відділом ДВС Славутського міського управління юстиції (поклажодавець) та ПП “Юлія” (зберігач) було укладено договір № 7, відповідно до якого відповідач зобов’язався зберігати описаний та арештований автотранспорт.

Згідно з п.6, п.9 договору, цей договір укладений строком на 1 рік. Договір продовжується кожного разу на 1 рік, якщо на протязі одного місяця після закінчення його терміну ні одна із сторін не заявила про припинення його дії.

Відповідно до ст.ст. 936, 938 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Враховуючи приписи даних статей, суди попередніх інстанцій, вирішуючи даний спір, не дослідили питання про продовження чи припинення між сторонами дії договору № 7.

Судами також не встановлена обставина чи пред’являлась позивачем вимога відповідачу про дострокове повернення ним автомобіля зі зберігання.

З огляду на зазначене та враховуючи приписи ч.1 ст. 261 ЦК України, суди дійшли поспішного висновку про порушення відповідачем права позивача саме 30.07.2003 року, коли було складено акт про відсутність автомобіля на автостоянці, оскільки складення цього акту не є безумовною підставою вважати, що зберігачем порушене право поклажодавця за договором зберігання.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги ст. 43 ГПК України і прийняли незаконні рішення.

Відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно врахувати вищевикладене, витребувати докази у відповідності з вимогами ст.36 ГПК України, повно, всебічно та об’єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи позивача та відповідача, дати їм належну юридичну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 03.08.2007 року та рішення господарського суду Хмельницької області від 13.12.2006 року у справі № 18/6086 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий           Н. Кочерова

Судді: В. Рибак

М. Черкащенко