ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2008                                                                      Справа №3/156-19/38-06

м. Полтава

за позовом Кременчуцького колективного підприємства “Житлобуд”, 396000, м. Кременчук, вул. Горького, 14

до Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції, 39600, м. Кременчук, вул. Жовтнева, 43

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 20.05.05 р. № 1492/539/1630

Суддя Ківшик О.В.

Секретар судового засідання Марчевська М.О.

Представники:

від позивача: не з'явилися (див. протокол судового засідання);

від відповідача: не з'явилися (див. протокол судового засідання).

Постанова приймається після перерви, оголошеної в силу ст. 150 КАС України в судовому засіданні 18.11.2008 р. для надання позивачем додаткових документальних доказів.

Суть спору: Розглядається позов про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 20.05.05 р. № 1492/539/1630, за яким визначено позивачу податкове зобов’язання зі сплати 410,62 грн. штрафу в розмірі 20% від несвоєчасно сплаченого узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість (з урахуванням пояснень № 6222 від 18.10.05 р.).

Відповідач позов заперечує, посилаючись у відзиві № 21508/10 від 14.10.2005 р. на правомірність винесення спірного акту ненормативного характеру.

Позивач представництво у судове засідання не забезпечив, надав суду клопотання № 10411-10412 від 19.11.2008 р. (вх. № 19440 від 20.11.2008 р.) про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач представництво у судове засідання не забезпечив, причин щодо цього суду не повідомив. Останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчить розписка, вчинена його представником у минулому судовому засіданні. Відповідно до п. 4 ст. 128 КАС України вказана обставина не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази,

встановив :

Позивач самостійно задекларував податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 7 321,00 грн. за лютий 2002 р., про що подав декларацію № 11523 з податку на додану вартість до Кременчуцької ОДПІ 20.03.2002 р..

За результатами перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість позивачем за період з жовтня 2001 року по травень 2004 року Кременчуцька ОДПІ констатувала несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 2 053,12 грн. за лютий 2002 року із затримкою сплати на 80 днів.

Результатом цього висновку стало визначення позивачу податкового зобов’язання зі сплати 410,62 грн. штрафу в розмірі 20% від несвоєчасно сплаченого узгодженого податкового зобов’язання відповідно пп.. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.200 р. (із змінами і доповненнями).

Не погодившись з даними висновками, Кременчуцьке колективне підприємство “Житлобуд” звернулося до суду з позовом, мотиви обґрунтувань якого мають право на увагу з огляду на наступне :

По-перше, Кременчуцькою ОДПІ невірно визначена сума узгодженого податкового зобов'язання : 2 053,12 грн. замість задекларованої суми 7 321,00 грн..

По-друге, Кременчуцькою ОДПІ невірно визначений термін прострочення сплати позивачем суми узгодженого податкового зобов'язання відповідно до вимог пп.. 5.3.1 п. 5. ст. 5 та пп.. “а” 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 зазначеного Закону.

Строки погашення узгодженого податкового зобов'язання встановлені відповідно до пп.. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 зазначеного Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” : протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп.. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації. В свою чергу, в силу пп.. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Саме в межах цих норм діяв позивач, сплативши податкове зобов’язання по ПДВ за лютий 2002 року платіжним дорученням № 136 від 28.03.02 р. в сумі 30 921,00 грн., в тому числі 7 321,00 грн. –за спірний період (лютий 2002 року).

З огляду на викладене, посилання позивача на пп.. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в даному випадку не є правомірним, оскільки у ньому передбачена відповідальність за несплату узгодженої суми податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, а матеріалами справи підтверджується факт своєчасної сплати узгодженої суми ПДВ.

В силу п. 1 ст. 134 ГК України суб’єкт господарювання на свій розсуд користується і розпоряджається належним йому майном, що і було зроблено платником-позивачем при зазначенні призначення платежу у платіжному дорученні на перерахування узгодженої суми ПДВ за лютий 2002 року.

По-третє, в силу пп.. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 цього ж Закону право податкового органу самостійного визначати суми податкових зобов'язань платника податків обмежене в часі : не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи перевищення Кременчуцькою ОДПІ граничних строків для визначення податкового зобов'язання за спірним податковим повідомленням-рішенням, позивач є таким, що звільнений на законодавчому рівні від податкових зобов'язань, нарахованих за межами строку згідно із наведеним вище пп.. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Посилання Кременчуцької ОДПІ на приписи пп.. 7.7. ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” щодо черговості погашення податкового боргу платників податків судом не приймається, оскільки дана редакції вказаної норми діє з 26.03.2003 р. (дня набрання чинності Законом України від 20.02.2003 р. № 550-IV "Про внесення змін до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"), а тому не може розповсюджуватися на правовідносини, що виникли раніше. Крім того, вказана норма на момент виникнення спірних правовідносин регламентувала рівність бюджетних інтересів у випадку існування податкового боргу у платника податків перед різними бюджетами або державними цільовими фондами. В даному випадку позивачем проводилась сплата узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість до Державного бюджету України з чітким призначенням платежу.

Дані карток особового рахунку платника суд не приймає як допустимий доказ, оскільки ці дані не є достатньою підставою для підтвердження виникнення податкового зобов'язання, набрання ним статусу податкового боргу та нарахування на нього штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб’єкти владних повноважень зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заперечення та документи, надані відповідачем, не містять доказів того, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі Закону. Вимоги ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України щодо свого обов’язку довести правомірність свого рішення відповідачем не виконано.

За викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими як нормами права, так і поданими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. До прийняття чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, відповідно до ч. 1 та ч. 2 п. 3 п. 6 р. VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України розмір судового збору (державного мита) при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита, розмір судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито".

За викладеного, відшкодуванню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає сума 3,40 грн. судового збору (державного мита).

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 158-163 та п. 6 р. VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 20.05.05 р. № 1492/539/1630, за яким Кременчуцькому колективному підприємству “Житлобуд”, м. Кременчук визначено позивачу податкове зобов’язання зі сплати 410,62 грн. штрафу в розмірі 20% від несвоєчасно сплаченого узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість.

3. Стягнути з Державного бюджету з відповідного бюджетного рахунку на користь Кременчуцького колективного підприємства “Житлобуд” (396000, м. Кременчук, вул. Горького, 14), - 3,40 грн. витрат по сплаті судового збору (державного мита).

Видати виконавчий лист з набранням постановою законної сили за заявою стягувача.

4. Постанову надіслати сторонам за адресами, зазначеними в її вступній частині.

Суддя                                                             Ківшик О.В.

Примітки :

Сторони та інші особи , які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково до Харківського адміністративного апеляційного суду в порядку та в строки, визначені ст. 186 КАС України.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.