ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

11 березня 2008 р.           Справа 14/13-08

Господарський суд Вінницької області у складі: судді Залімського І.Г., при секретарі судового засідання Пилипчаку О.І., , з участю представників сторін

позивача - Яюк Т.А.

відповідача - Покотило В.М.

розглянувши в приміщенні суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія–Київ»(пл. Солом"янська 2, м. Київ, 03035, ) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Декоплант»(вул. Келецька, 53 офіс 302, м. Вінниця, 21027, ) про стягнення 9118,74 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Посилаючись на заявку - доручення на транспортно-експедиторське обслуговування б/н від 18.09.06, CMR №1012800 від 20.09.06, рахунок №450 від 14.12.06 позивач просить стягнути з відповідача 9118,74 грн. заборгованості, в тому рахунку 7671,97 грн. основного боргу, 1217,87 грн. втрат від інфляції та 228,90 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не розрахувався за надані йому на підставі заявки-доручення на транспортно-експедиторське обслуговування б/н від 18.09.06 транспортно-експедиторські послуги.

Відповідач у відзиві №1/02-08 від 15.02.08 (а.с.24-25) та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, зазначивши про безпідставність вимог позивача, оскільки заявка - доручення на транспортно-експедиторське обслуговування б/н від 18.09.06 сторонами не укладалась, а відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, зазначає відповідач, в оригінальному примірнику CMR №1012800, який знаходиться у СТОВ «Декоплант»дані про перевізника відсутні, а сама вантажна накладна може свідчити про укладення договору виключно з відправником, а не з позивачем. До того ж, вказує позивач, оскільки поставка по CMR №1012800 здійснена на умовах DDU «Інкотермс 2000», укладення за свій рахунок договору перевезення до місця призначення є обов’язком продавця, яким є фірма «Лейя БВ», м. Венло, Нідерланди.

3 березня 2008 року до суду надійшла заява представника відповідача про застосування встановленого ч. 5 ст. 315 ГК України шестимісячного строку позовної давності.

Представниками сторін заявлено клопотання про незастосування технічної фіксації судового процесу, яке підлягає задоволенню як таке, що не суперечить вимогам ч.7 ст.81-1 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, надавши їм юридичну оцінку, суд з’ясував наступне.

18.09.06 відповідач надіслав позивачу факсограмою заявку (а.с. 10) на здійснення останнім організації перевезення вантажу картонної тари вагою 2,5 тонни за маршрутом Нідерланди (Венло) –Україна (Вінниця) на наступних умовах:

замовник: СТОВ «Декоплант»

дата завантаження: 20.09.06

адреса завантаження: Leja BV, Bedrijfsnr.3825-Gebouw H-16, Venrayseweg 138A, 5928 RH Venlo, сума фрахту 1200 EUR

адреса розвантаження: Україна, Вінницька область, Вінницький район, с. Ведмеже Вушко, вул. Наукова, 1, СТОВ «Декоплант»

місце розмитнення: м. Вінниця

платник транспорту: СТОВ «Декоплант»

сума фрахту: 1200 EUR

порядок оплати: безготівковий розрахунок.

Твердження відповідача про те, що дана заявка ним позивачу не подавалась, суд вважає необґрунтованими, оскільки заявка містить відтиск печатки відповідача та підписана Генеральним директором Дусанюком О., а з листа факсограми вбачається, що її надіслано з телефону/факсу № +85, який є номером телефону відповідача про що свідчить наявність цього номеру на фірмовому бланку відповідача.

Крім того, згідно ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно ж до ч.1 ст. 181 ГК України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи, що відповідач у своєму замовленні від 18.09.06 визначив умови перевезення, а позивач прийняв замовлення до виконання, договір на транспортне експедирування є укладеним.

В судовому засіданні встановлено, що здійснюючи замовлення відповідача, визначеного у вказаній заявці від 18.09.06, позивач, як експедитор, залучив до його виконання перевізника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Крам-Авто», надіславши йому заявку №б/н від 18.09.06, де визначено умови доставки вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Крам-Авто»автомобілем (д/н 11053КА/12984КА) доставив вантаж в обумовлене заявкою відповідача місце розвантаження, що підтверджується вантажною митною декларацією №401000001/6/014019 та CMR №1012800 з відтиском печатки відповідача.

Частиною 13 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»встановлено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За вказаних обставин суд вважає хибними твердження відповідача про те, що вантажна накладна CMR №1012800 може свідчити про укладення договору виключно з відправником.

Посилання відповідача, як на безпідставність вимог позивача, на те, що в оригінальному примірнику, який знаходиться у СТОВ «Декоплант», дані про перевізника відсутні, суд відхиляє виходячи з наступного.

В судовому засіданні оглянуто примірники наданих обома сторонами оригіналів CMR №1012800 та встановлено відсутність на примірнику CMR відповідача штампу перевізника - ТОВ «Крам-Авто»на відміну від примірника CMR позивача, де такий штамп є. Водночас, на обох примірниках CMR в секторі №23 зазначено номерні знаки автомобіля, яким здійснювалось перевезення вантажу, а саме №11053КА/12984КА.

До того ж, даний номер реєстрації автомобіля, який позивачем надано під завантаження вантажу для доставлення відповідачу, зазначено також у вантажній митній декларації №401000001/6/014019, акті виконаних робіт №332 від 20.10.06 та рахунку №450 від 14.12.06.

Не може бути взято судом до уваги і посилання відповідача як на підставу відмови в позові на відсутність на його екземплярі CMR №1012800 власної печатки, оскільки, поставивши на примірнику CMR №1012800 позивача відтиск своєї печатки, відповідач тим самим підтвердив факт доставки йому вантажу.

До того ж, представник відповідача не визнаючи позовні вимоги, факт прийняття відповідачем доставленого товару не заперечував.

Відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»від 01.07.2004, підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Згідно акту виконаних робіт №332 від 20.10.06, вартість наданих перевізником ТОВ «Крам-Авто»транспортних послуг позивачу по перевезенню вантажу згідно заявки відповідача, склала 6393,31 грн.

Згідно виставленого відповідачу рахунку №450 від 14.12.06 загальна вартість наданих останньому послуг транспортного експедирування становить 7671,97 грн.

Висновки відповідача щодо відсутності у нього зобов’язань перед позивачем за надані останнім послуги транспортного експедирування з посиланням на те, що поставка по CMR №1012800 відповідно до п. 3.1 Контракту №07/М здійснена на умовах DDU «Інкотермс 2000», а тому укладення за свій рахунок договору перевезення до місця призначення є обов’язком продавця - фірми «Лейя БВ», суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що відповідач не навів обставин, які б свідчили про виконання фірмою «Лейя БВ»умов DDU «Інкотермс 2000»в частині доставки проданого вантажу відповідачу та не надав доказів на підтвердження даних обставин.

Крім того, вказаний контракт не впливає на характер прав та обов’язків сторін за даним позовом, а визначені контрактом №07/М умови поставки не звільняють відповідача від виконання зобов’язань по оплаті наданих йому позивачем послуг експедирування.

До того ж, відповідач не позбавлений права звернутися з позовом до контрагента за контрактом №07/М про стягнення збитків за невиконання останнім умов DDU «Інкотермс 2000»щодо доставлення товару відповідачу.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 527 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, виставлений відповідачу рахунок №450 від 14.12.06 на суму 7671,97 грн., останнім не оплачено.

Надіслана на адресу відповідача претензія №338 від 19.12.06, факт одержання якої підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 23.12.06 (а.с.14), залишена відповідачем без відповіді і задоволення.

Позовна давність, про застосування якої відповідачем подано заяву, не може бути застосована судом виходячи з наступного.

Заявивши про застосування шестимісячного строку позовної давності відповідач посилається на ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, якою визначено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк та на статтю 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР.

Проте, спірні правовідносини сторін за даним позовом виникли не на підставі зобов’язань по договору перевезення, а з приводу зобов’язань по транспортному експедируванню.

Водночас, нормами чинного законодавства не встановлено скорочених строків позовної давності до вимог, що випливають із зобов’язань за договором транспортного експедирування, а тому, в силу ст. 257 ЦК України, до вимог за даним позовом встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Враховуючи викладене, беручи до уваги визначення позивачем термінів виконання зобов’язань, та зважаючи, що відповідач після їх спливу не розрахувався з позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 7671,97 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач у своєму позові заявив до стягнення 1217,87 грн. втрат від інфляції та 228,90 грн. 3% річних.

Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позивач обраховує заявлені до стягнення інфляційні втрати та річні за період з 22.12.06 по 21.12.07 виходячи з того, що днем пред’явлення вимоги є день виставлення відповідачу рахунку на оплату послуг, а обов’язок останнього здійснити з позивачем розрахунок виникає після спливу встановленого ч. 2 ст. 530 ЦК України 7-денного строку.

Однак, вказаний розрахунок суд вважає помилковим з огляду на нерівнозначність понять «рахунок»та «вимога», а відтак, ототожнення позивачем поняття «виставлення рахунку»та «пред’явлення вимоги»є хибним і таким, що не відповідає ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, обов’язок, строк (термін) виконання якого не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, повинен бути виконаний боржником у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Натомість, днем пред’явлення вимоги відповідачу слід вважати день одержання ним претензії №338 від 19.12.06, тобто 23.12.06 (повідомлення про вручення претензії від 23.12.06), а моментом виникнення в останнього обов’язку розрахуватись з позивачем наступний після спливу семиденного строку день, тобто 03.01.07.

За вказаних обставин, позовні вимоги в частині стягнення 1217,87 грн. втрат від інфляції та 228,90 грн. 3% річних підлягають задоволенню частково в розмірі 1134,96 грн. та 222,59 грн. відповідно.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення 82,91 грн. втрат від інфляції та 6,31 грн. 3% річних слід відмовити як безпідставно заявленим через їх помилкове обрахування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Господарський суд оцінює доказ за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об‘єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, у зв’язку з чим позов підлягає задоволенню відповідно до чинного законодавства та у межах заявлених вимог частково в сумі 9029,52 грн.

Судові витрати, відповідно до положень ст. 49 ГПК України, підлягають покладенню на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.33, 34, 36, 43, 44, 49, ст. 82-84, 115, 116 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково в розмірі 9029,52 грн.

2. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення 82,91 грн. втрат від інфляції та 6,31 грн. 3% річних відмовити.

3.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Декоплант»(вул. Келецька, 53 офіс 302, м. Вінниця, 21027, ), 7671,97 грн. (сім тисяч шістсот сімдесят одна гривня 97 копійок) основного боргу, 1134,96 грн.(одна тисяча сто тридцять чотири гривні 96 копійок) втрат від інфляції, 222,59 грн. (двісті двадцять дві гривні 59 копійок) 3% річних, 101 грн. (сто одна гривня) відшкодування витрат пов’язаних зі сплатою державного мита та 116,84 грн. (сто шістнадцять гривень 84 копійки) відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскордія–Київ»(пл. Солом’янська 2, м. Київ, 03035, ).

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано

відповідно до вимог ст.84 ГПК України 11 березня 2008 р.

Суддя Залімський І.Г.