КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

05.11.08 р.                                                                                          № 9/243-08

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді          Мельника С.М.,

суддів:                              Гаврилюка О.М.,

Корсакової Г.В.,

при секретарі судового засідання Гонтарі О.В.,

за участю представників:

від прокуратури: Биховецва О.А. –згідно посвідчення №7 від 09.01.2008 р.,

від позивача: Лут Є.О. –представник за довіреністю,

від відповідача: не з’явились,

розглянувши апеляційне подання Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, м. Київ на рішення господарського суду Київської області від 21.07.2008 року

у справі           № 9/243-08 (суддя Євграфова Є.П.)

за позовом          Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, м. Київ

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Артур-К», с. Чайка, Києво-Святошинський район, Київська область

про                    стягнення 1 155 093, 10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, м. Київ звернувся до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Артур-К», с. Чайка, Києво-Святошинський район, Київська область про стягнення про стягнення 1155093,10 грн. за невиконання договірних зобов’язань, зокрема, неустойки у розмірі 578 917,56 грн. та втраченої вигоди у розмірі 576 175,54 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.04.2006 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ «Артур-К»був укладений договір № 1530/2 оренди нежилих приміщень, відповідно до якого відповідачу було надане в строкове платне користування нежиле приміщення загальною площею 112,6 м2 за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 45/2, проте, по закінченні терміну дії договору, 01.04.2007 року відповідач приміщення не звільнив. Вважає, що оскільки відповідач не виконав свої договірні зобов’язання щодо повернення об’єкту оренди, він зобов’язаний відповідно до п. 7.8. Договору сплатити неустойку в розмірі подвійної плати за користування об’єктом оренди, що дорівнює 578 917,56 грн. Крім того, як зазначає прокурор в позові, 27.04.2007 року був проведений конкурс на право оренди приміщення, що займає відповідач, за результатами якого переможцем було визнано ТОВ «Сіті Рент», яке запропонувало базову орендну ставку вищу ніж відповідач. Зазначає, що відповідно до п.2.2. договору оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва від 25.05.2007 року № 212/2 укладеним з новим орендарем за користування об'єктом оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, розмір якої за перший місяць складає 70755,02 грн. та ПДВ 14 151 грн. всього 84906,02 грн. Вважає, що, з урахуванням того, що розміри орендної плати для відповідача та ТОВ «Сіті Рент»визначаються окремо, різниця між орендною платою, яку платить відповідач і яку б платив переможець, становить 59 909 грн. щомісяця, а отже, в результаті недобросовісних дій відповідача, бюджет Шевченківського району м. Києва недоотримав кошти з травня 2007 року по лютий 2008 року у розмірі – 576 175,54 грн.

В ході розгляду справи прокурором було подано уточнений розрахунок позовних вимог, що викладено в заяві від 18.07.2008 року, в якому прокурор просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 543345,88 грн. та збитки в розмірі 538485,59 грн. за період з 05.05.2007 року по 15.02.2008 року, оскільки станом на 15.02.2008 року відповідача було примусово виселено із займаного приміщення.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.07.2008 року позовні вимоги Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Артур-К»про стягнення 1 155 093,10 грн. –задоволені частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Артур-К»на користь управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради 250396,01 грн. неустойки. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Артур-К»на користь Державного бюджету України 2 503,96 грн. державного мита та 23,16 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням Перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник прокуратури в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційному поданні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційному поданні.

Представники відповідача у судове засідання не з’явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Також представником відповідача було надіслано клопотання про відкладення розгляду апеляційного подання, яке судовою колегією залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення господарського суду Київської області від 21.07.2008 року по справі № 9/243-08 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 2006 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ «Артур-К»був укладений договір за № 1530/2 оренди нежилих приміщень, відповідно до якого відповідачу було надане в строкове платне користування нежиле приміщення загальною площею 112,6 м за адресою: м. Київ. вул. Пушкінська, 45/2.

Відповідно до п. 2.1 згаданого договору за користування об’єктом оренди орендар сплачує орендодавцю плату, розмір якої за перший місяць складає 4216,99 грн. та 843,40 грн. ПДВ, всього 5060,39 грн., далі –згідно невід’ємного додатку до даного договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції.

Приписами п. 8.2 договору передбачено, що строк дії договору від 17 квітня 2006 року № 1530/2 встановлений: з 17.04.2006 року по 01.04.2007 року.

Відповідно до положень пункту 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»у разі закінчення строку дії Договору оренди орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 3.2.18 Договору передбачено, що при поверненні об’єкту оренди за актом встановленого зразка не пізніше, ніж за 10 (десять) робочих днів з дня надіслання письмового повідомлення про повернення, Орендар зобов'язаний передати об’єкт оренди, обладнання, інвентар та інше майно у тому стані в якому воно було передане за актом в оренду, з урахуванням нормального зносу.

Згідно до 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 525 ЦК України зазначено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6. ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 291 ГК України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно з ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов’язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до п. 7.8. Договору орендар, який не виконує свої зобов'язання щодо повернення об’єкту оренди за встановленим даним договором порядком, сплачує на користь орендодавця неустойку в розмірі подвійної плати за користування об’єктом оренди за весь час прострочення.

Письмове повідомлення з вимогою повернути приміщення у 10-денний термін з моменту закінчення терміну дії договору було направлено відповідачу 23.04.2007 року (зазначена обставина встановлена рішенням господарського суду м. Києва від 08.08.2007 року у справі № 17/209, та не підлягає доказуванню, копія рішення в матеріалах справи).

Проте, відповідач приміщення не звільнив, за актом приймання передачі орендоване майно у встановлені п. 3.2.18 Договору строки (становить - 05.05.2007 року) не повернув. Як свідчать подані прокурором матеріали виконавчого провадження щодо примусового виселення відповідача, а також як пояснив представник позивача в судовому засіданні, відповідача примусово виселено із займаного приміщення 14.02.2008 року, станом на 15.02.2008 року приміщення звільнено.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов’язання з повернення майна, в період з 05.05.2007 року по 15.02.2008 року та має сплатити неустойку відповідно до п. 7.8 договору та ч. 2 ст. 785 ЦК України.

В частині стягнення з відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за користування об’єктом оренди починаючи з 05.05.2007 року, по 15.02.2008 року в сумі 543345,88 грн., суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору. Згідно положень ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов’язання сторін, що виникли на основі цього договору.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Отже, із закінченням строку дії договору оренди, зобов’язання з передання майна та користування ним за встановлену плату змінюються зобов’язанням з повернення-прийняття майна та відповідальності за неналежне виконання такого зобов’язання. Законодавством про оренду не передбачено права орендодавця нараховувати платежі за фактичне користування майном після закінчення терміну дії договору.

Таким чином, плата за користування майном сплачується виключно за період дії договору оренди, після чого в разі несвоєчасного повернення майна орендодавець має право отримати, а орендар зобов’язаний сплатити, неустойку у подвійному розмірі плати за користування.

Матеріалами справи підтверджується, що протягом всього часу користування майном після настання строку повернення майна (05.05.2008 року) відповідач перераховував позивачу оренді платежі в розмірах та в строки відповідно до умов договору. Згідно платіжних доручень, що долучені до матеріалів справи, відповідачем за період 01.05.2007 року по 29.02.2008 року (в тому числі за лютий 2008 року в повному розмірі) перераховано 292949,87 грн., а тому вимоги про стягнення неустойки за період 05.05.2007 року по 15.02.2008 року в подвійному розмірі орендної плати, підлягають задоволенню за виключенням сум, що за цей самий період сплачені позивачем. Стягненню підлягає 250396,01 грн. неустойки.

Щодо стягнення збитків, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з абзацами 1-4 п. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною; недоодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Підставою для відшкодування збитків є наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Відсутність хоча б однієї з зазначених складових, виключає склад правопорушення взагалі, а з ним відповідно і правові підстави відшкодування збитків.

При обрахуванні розміру збитків мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або ж інших цінностей, якби зобов’язання було виконано боржником належним чином.

За загальним правилом, встановленим ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Прокурором збитки розраховані як різниця між орендною платою, яку платить відповідач і яку б платив переможець з травня 2007 по лютий 2008 року. Проте, прокурором та позивачем не враховано, що за зазначений період відповідач має сплачувати не орендну плату, як встановлено судом вище, а неустойку в розмірі подвійної орендної плати.

Як свідчать матеріали справи, 23.04.2007 року, відповідачу направлена вимога про звільнення приміщення, 27.04.2007 року, проведено конкурс на право оренди цього ж приміщення, переможцем якого стало ТОВ «Сіті-Рент», 18.05.2007 року, розпорядженням № 101 голови Шевченківської районної у м. Києві ради за результатами конкурсу передано ТОВ «Сіті-Рент», зобов’язано протягом 30 днів укласти договір оренди, 25.05.2005 року, позивачем з ТОВ «Сіті-Рент»укладено договір оренди строком до 15.05.2008 року. Згідно п. 1.3 даного договору об’єкт оренди передається орендарю згідно з актом прийому-передачі, що є невід’ємною частиною даного договору.

З огляду на наведені обставини, враховуючи подані в обґрунтування позову прокурором та позивачем докази, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позивач не мав можливість отримати в зазначений ним період вказаний дохід, та не мав права на нього розраховувати, оскільки умовою отримання орендної плати від нового орендаря є передання майна відповідно до умов договору, укладеного з новим орендарем.

Укладаючи договір оренди з ТОВ «Сіті-Рент», позивач зобов’язався передати новому орендарю майно, яке, як встановлено судом, не було на вимогу позивача повернуто відповідачем. На момент укладання нового договору оренди позивач не мав можливості виконати свої зобов’язання перед новим орендарем щодо передачі майна, знав про наявність таких обставин та повинен був, на переконання суду, передбачувати наслідки невиконання зі свого боку зобов’язань щодо передачі майна.

За таких обставин суд вважає, що упущена вигода, яка заявлена прокурором та позивачем, є наслідком укладання позивачем нового договору оренди, виконання якого було унеможливлене вже на момент укладання, а не дій відповідача щодо неповернення майна.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що позивач і прокурор не довели (у розумінні ст. 33 ГПК України) наявність та розмір збитків (упущеної вигоди), завданих відповідачем в зв’язку із порушенням відповідачем зобов’язань з повернення майна, та наявність причинно-наслідкового зв’язку між діями відповідача і збитками, а відтак, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідача стосовно пропуску прокурором позовної давності суд вважає помилковими, оскільки у випадках непідсудності справи даному господарському суду або зміни підсудності справи у процесі її розгляду господарський суд повинен надіслати позовні матеріали за встановленою підсудністю (стаття 17 ГПК). За цих обставин, перебіг строку позовної давності переривається поданням позову до господарського суду, який надсилає позовні матеріали за встановленою підсудністю. Відповідно до відмітки про надходження позову до суду, позов подано 20.03.2008 року, а отже, строки прокурором не пропущено.

За таких обставин колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 21.07.2008 року, яке було прийнято по даній справі, у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв’язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційне подання Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради на рішення господарського суду Київської області від 21.07.2008 року по справі № 9/243-08 –залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Київської області від 21.07.2008 року по справі № 9/243-08 –залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 9/243-08 року повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя:                                                                      С.М. Мельник

Судді:                                                                                          О.М. Гаврилюк

Г.В. Корсакова

Дата відправки 13.11.08