ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

15.01.08р.

Справа № А36/6-08

За позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.Дніпропетропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРМЕД", м.Кривий Ріг

про стягнення 2797грн.66коп.

Суддя Кожан М.П.

Секретар судового засідання Тесля М.М.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Чумак І.Г., довіреність №03-06/15 від 09.01.2008р.

від відповідача: Литвиненко В.В., довіреність від 01.09.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Справа розглядається на підставі ч.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача адміністративно-господарських санкцій в сумі 2633грн.34коп., пені в сумі 164грн.32коп., всього 2797грн.66коп.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву пояснив, що позов не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови, згідно ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»від 21.03.1991 року №875-ХІІ (із змінами та доповненнями) (далі Закон № 875) для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік— у кількості одного робочого місця. У випадку, якщо кількість працюючих на підприємстві де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, то згідно ст. 20 Закону підприємство зобов'язано сплатити відділенню Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

У відповідності до п. 2 «Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами, організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів», затвердженого Постановою КМУ від 28.12.2001 року №1767, підприємства на яких працюють 15 і більше чоловік, реєструється у відділеннях фонду за своїм місцезнаходженням і щороку не пізніше 1 лютого подають до зазначених відділень звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується Держкомстатом України.

Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів (далі - Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 № 314, визначено, що робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда (пункт 1); робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (пункт 3); підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів (пункт 5).

Пунктом 14 Положення встановлено, що підприємства: у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Частиною першою статті 18 Закону № 875 і пунктом 10 Положення передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Наказом Державного комітету статистики України від 06.07.1998 № 244, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.07.1998 за № 464/2904, затверджено Інструкцію щодо заповнення державної статистичної звітності за формами № 3-ПН "Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках" і № 4-ПН "Звіт про вивільнення працівників", відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 якої:

-          звіт за формою № 3-ПН подається підприємствами, незалежно від

форм власності і господарювання, місцевому центру зайнятості 28 числа

щомісячно;

-          у разі потреби термінового заміщення наявних вільних робочих

місць, що виникли у міжзвітний період у зв'язку зі звільненням працівників,

дані про ці місця подаються додатково, в міру їх виникнення;

-          в графі 4 звіту за формою № 3-ПН проставляється наявність вільних

робочих місць (вакантних посад) в рахунок річної броні, встановленої

місцевими державними адміністраціями, для працевлаштування громадян,

які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати

на ринку праці, а також для пенсіонерів, учнів, студентів, інвалідів. Наявність

вільних робочих місць (вакантних посад) зазначається щодо кожної категорії

громадян окремо під встановленими шифрами (інваліди мають шифр "14").

З метою здійснення моніторингу виконання Закону № 875 наказом Державного комітету статистики України від 10.01.2002 № 49 затверджено форму державної статистичної звітності № 10-ГП поштова-річна "Звіт про зайнятість інвалідів", яку Підприємство мало щорічно подавати до Відділення.

Аналіз наведених положень чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що виконанню відповідними органами обов'язку працевлаштовувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, здійснення заходів зі створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність вакантних посад для інвалідів.

Таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду

України від 20.07.2004 зі справи №2-23/9789-03, від 11.01.2005 зі справи

№6/203 від 25.01.2005р. зі справи №8/203-04.

Частинами третьою та четвертою статі 20 Закону № 875 встановлено, що сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів); у разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом.

Закон № 875 не ставить обов'язок щодо сплати штрафних санкцій в залежність від наявності чи відсутності прибутку.

Таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.06.2005 зі справи № 6/324 та від 21.06.2005 зі справи № 1/255.

Відповідач надав до суду заперечення щодо суті спору, відповідно до яких пояснив, що у 2006р. на підприємстві було створено робоче місце для забезпечення працевлаштування інваліда, про що свідчать звіти про наявності вакансій станом на 01.01.2007р., 01.12.2006р., 01.11.2006р., 01.04.2006р., 01.09.2006р., 01.08.2006р., 01.07.2006р., 01.06.2006р., 01.05.2006р., 01.04.2006р., 01.03.2006р. у матеріалах справи, також відповідач неодноразово звертався до засобів масової інформації про наявність робочих місць, що підтверджується копіями фіскальних чеків.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що відповідачем були здійснені усі вимоги законодавства щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач відмовив у працевлаштуванні жодному з інвалідів, який до нього звертався за працевлаштуванням.

Крім того, згідно довідки Дніпропетровського обласного центру зайнятості №571 від 07.05.07р у 2006 році ТОВ «Інтермед»звертався до центру зайнятості з проханням для працевлаштування інвалідів, але для працевлаштування інваліди не направлялись.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили у відповідності до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.П.Кожан

Дата складення постанови у повному обсязі 22.01.2008р.