ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/398

13.11.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Ганна - Марія”

до Міністерства оборони України

третя особа           Товариство з обмеженою відповідальністю „Мезон-К”

про спонукання до виконання умов договору

Суддя Морозов С.М.

Секретар судового засідання Денисенко А.В.

Представники:

від позивача: Косенко В.О. (довіреність від 05.11.2008р.);

від відповідача: Бойко Ю.С. (довіреність № 220/1011/д від 27.12.2007);

від третьої особи: Сидорук Т.О. (довіреність № 4 від 05.11.2008).

В судовому засіданні 13 листопада 2008 року за згоди представників позивача і відповідача було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Ганна - Марія” (надалі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (надалі - відповідач) про спонукання відповідача до належного виконання умов договору № 246/2/07/19 від 11.06.2007 про закупівлю послуг з харчування та додаткової угоди № 10 від 31.12.2007 та про зобов’язання відповідача прийняти запропоноване позивачем виконання послуг з харчування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання умов зазначеного договору та перешкоджає виконанню позивачем своїх зобов’язань по наданню послуг з харчування; всупереч вимогам ст. ст. 525, 214 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України від представників відповідача на адресу позивача надійшли листи про те, що у подальшому виконання умов договору здійснюватися не буде, та починаючи з 23.09.2008 представники відповідача відмовляються від підписання актів про надання послуг. Позивач вважає відмову відповідача від прийняття запропонованого позивачем належного виконання послуг з харчування незаконною та такою, що порушує права позивача.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує повністю, посилаючись на той факт, що у зв’язку з систематичним порушенням умов договору, неякісним наданням послуг з харчування, відповідачем в односторонньому порядку відповідно до п. 6.2 Договору було розірвано договір № 246/2/7/19 від 11.06.2007 з позивачем, що підтверджується листом від 16.09.2008. При цьому відповідач посилається на акти перевірок щодо якості наданих позивачем послуг з харчування, якими встановлені факти неякісного надання послуг, а також на наявність факту отруєння курсантів ЛІ СВ НУ „Львівська політтехніка”.

Ухвалою суду від 06.11.2008 було залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю „Мезон-К” (надалі –третя особа) в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Третя особа надала заперечення на позов, в якому зазначила про те, що твердження позивача про неправомірність розірвання відповідачем договору є необґрунтованим та не відповідає чинному законодавству, оскільки за своєю правовою природою Договір № 246/2/7/19 від 11.06.2007 є договором про надання послуг, а у відповідності до ст. 907 ЦК України такий договір може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, а пунктом 13.1 Договору відповідач має право в односторонньому порядку відмовитись від надання послуг позивачем та розірвати його.

Ухвалою суду від 30.09.2008 за клопотанням позивача було вжито заходів забезпечення позову на підставі ст.ст. 66, 67 ГПК України.

Ухвалою суду від 07.10.2008 заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 30.09.2008 скасовано.

Ухвалою Голови Господарського суду м. Києва від 05.11.2008р. розгляд даної справи було доручено здійснити судді Морозову С.М.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2007 року між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ганна - Марія” було укладено договір № 246/2/07/19 про закупівлю послуг з харчування особового складу військових частин а0284. А2166, А2602, А4514, А3870, А1590, (м. Львів), А1587 (смт. Дубляни), А4324, А0780 (смт. Пустомити, м. Львів), А 4560 (м. Львів, смт. Давидів), А0508, А 2595 (м. Броди), А1108 (м. Дрогобич), А1022 (м. Золочів). А2123 (м. Воля-Висоцька), А2678 (смт. Куликів), А1642 (м. Радехів), А1524 (м. Рава Руська), А2847 (м. Стрий), А4623 (м. Кам’янка-Бузька, с. Новий став, с. Батяничі, смт. Івано-Франково), А 0807, А3817, А3913 (м. Самбір), А1859 (с. Бисковичі), А0998 (м. Яворів), А1491, А4150 (смт. Старичі), А2989, А1349 (м. Івано-Франківськ), А1807 (смт. Делятин), А1267 (м. Коломия), 1120 Центрального військового клінічного госпіталю, Військового інституту Національного державного університету „Львівська політехніка”, Центру забезпечення навчального процесу Військового інституту Національного університету „Львівська політехніка”, Навчальної бази літніх видів спорту, 124 Центру забезпеченя продовольством (м. Львів), Навчальної бази зимових видів спорту (смт. Тисовець) (за кошти Державного бюджету України) (надалі - Договір).

Відповідно до п. 12.1 Договору строк його дії було визначено до 31.12.2007.

Додатковою угодою від № 10 від 31.12.2007 до Договору строк дії вказаного договору було продовжено до 31.12.2008.

Предметом Договору є надання позивачем послуг з харчування особового складу вищевказаних військових частин у стаціонарних та польових умовах, а також військових частин (закладів), що прикріплені на продовольче забезпечення згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами харчування та вимогами чинного законодавства (п. 1.1 Договору).

Виходячи із аналізу норм Договору № 246/2/07/19 від 1.06.2007 господарський суд приходить до висновку, що за правовою природою він є договором про надання послуг.

Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною другою ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до п. 1.2 Договору відповідач зобов’язався приймати послуги через представників відповідача, які діють на підставі довіреності Міністерства оборони України та здійснювати оплату наданих позивачем послуг у кількості, строки та за цінами згідно з положеннями цього Договору.

Розділом другим Договору визначений порядок надання послуг. Так, пунктом 2.1 визначено, що послуги позивачем надаються протягом строку дії договору у місці, що визначається представником відповідача у залежності від завдань, які він виконує.

Згідно із п. 2.3 Договору обсяги послуг відповідно до кількості військовослужбовців визначає представник замовника (відповідача) шляхом подачі позивачу заявки на необхідну кількість за кожну норму харчування та додаткових норм щодоби до 17.00 дня, що передує дню отримання послуг.

Відповідно до п. 2.4 Договору порядок надання послуг визначає представник замовника, відповідно до свого внутрішнього розпорядку та специфіки завдань, які він виконує.

У відповідності до п. 5.1 Договору позивач зобов’язаний: проводити закупівлю продовольства, яке відповідає вимогам діючих ГОСТів (ДСТУ) щодо якості та безпеки, згідно з потребою для організації харчування особового складу; організувати власними силами три або чотириразове харчування особового складу військових частин в стаціонарних та/або в польових умовах відповідно до затверджених норм харчування і вимог діючих санітарно-гігієнічних правил і норм для громадського харчування.

Пунктом 2.2 Договору також визначено, що якісні та кількісні параметри послуг з харчування повинні відповідати вимогам Закону України „Про безпечність та якість харчових продуктів”, постанові Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 „Про норми харчування військовослужбовців Збройних сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу”, інших законодавчих та нормативно-правових актів, які врегульовують питання у цій сфері.

Пунктом 5.2.2 Договору на відповідача покладений обов’язок організовувати контроль за станом харчування особового складу військової частини.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що кількість та якість наданих позивачем послуг оформлюється актом, який складається повноважними представниками сторін.

В матеріалах справи містяться Акти кількості та якості наданих послуг згідно Договору за 30.04.2008 № 121, 28.07.2008 № 210, з 01.05.2008 по 10.05.2008 № 758, 25.05.2008 № 146, Акти перевірки організації харчування особового складу військової частини А0284 від 30.04.2008 № 470, від 06.05.2008 № 488 в яких зафіксовані факти надання позивачем неповновагових порцій по нормі №1 та неякісне приготування їжі.

Крім того, матеріали справи містять Акти перевірки організації харчування в військових частинах, зокрема А1463 від 30.10.2007, А2331 від 23.07.2008, А0284 від 18.08.2008, в яких зазначається про виявлені відповідачем факти порушення позивачем технології приготування їжі та миття посуду, порушення санітарно-гігієнічних вимог при приготуванні страв, незабезпечення окремими найменуваннями столово-кухонного посуду, відсутність встановлених документів згідно Закону України „Про якість та безпеку харчових продуктів”, порушення температурного режиму зберігання продуктів та їх зберігання в непризначених для цього місцях, не проведення позивачем освіження продовольства, доведення не в повному обсязі норм харчування та ін.

За результатами перевірки ветеринарно-санітарного стану продовольчого складу, умов зберігання і якості продовольства, яке поступає на забезпечення особовому складу Львівському інституту сухопутних військ Національного університету „Львівська політехніка” (Акт від 03.06.2008) відповідачем було також встановлено порушення позивачем правил щодо ветеринарно-санітарного стану приміщень, та факт невідповідності продуктів, що надійшли для харчування курсантів, вимогам ГОСТів ДСТУ. В Акті зазначено про те, що позивачем не виконуються вказівки представників відповідача щодо усунення виявлених раніше недоліків у харчуванні Вказаним Актом заборонено позивачу здійснювати харчування особового складу продуктами, на які відсутні документи, що підтверджують їх якість та безпечність; запропоновано позивачу здійснювати закупівлю продуктів харчування тільки на підставі вимог діючих ГОСТів ДСТУ та ін.

В матеріалах справи також містяться Акт санітарно-епідеміологічного обстеження спалаху харчової інтоксикації серед курсантів ЛІ СВ НУ „Львівська політехніка” від 26.05.2008, складений представниками Санітарно – епідеміологічної служби регіону Міністерства оборони України за участю представників позивача, в якому зазначені порушення, допущенні позивачем під час організації харчування, що призвело до харчового отруєння курсантів; а також Постанова Державної СЕС України від 07.02.2008 № 10 про застосування до позивача адміністративно –запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства, за якою за порушення позивачем вимог „Керівництва щодо утримання військових їдалень” та Санітарних правил для підприємств громадського харчування, заборонено експлуатацію солдатської їдальні в/ч А2595.

В результаті дослідження зазначених вище документів господарський суд приходить до висновку про доведеність фактів неналежного виконання позивачем умов договору щодо забезпечення якості, безпеки харчування у відповідності до санітарно-гігієнічних правил і норм для громадського харчування, які мали місце з лютого 2008 року на окремих об’єктах.

Посилання позивача на наявність подяк та грамот за роботу від представників відповідача, а також надані позивачем акти кількості та якості наданих послуг за відповідні дні на відповідних об’єктах не спростовують фактів, викладених у перелічених вище документах щодо конкретних порушень позивача на конкретних об’єктах надання послуг.

Нормами частини шостої ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Пунктом 13.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 10 передбачено, що у разі порушення Виконавцем (позивачем) умов цього Договору Замовник (відповідач), в односторонньому порядку, має право відмовитись від надання послуг Виконавцем за Договором та розірвати цей Договір.

У відповідності до зазначеної норми Договору, відповідач листом № 271/6/2044 від 16.09.2008 повідомив позивача про те, що за систематичне порушення умов договору, неякісне надання послуг з харчування, що призвело до харчового отруєння військовослужбовців, Міністерство оборони України в односторонньому порядку відмовляється від надання позивачем послуг з харчування та розриває договір. Докази надсилання вказаного листа позивачу містяться в матеріалах справи.

Посилання позивача на той факт, що відмова відповідача від надання позивачем послуг та розірвання договору в односторонньому порядку суперечить чинному законодавству, та твердження про відсутність в законодавстві України норм, що передбачали б можливість одностороннього розірвання договору судом не приймаються до уваги зважаючи на наступне.

За правилом абзацу другого частини першої ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини сьомої ст. 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено загальне правило про те, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачена можливість виключення із загального правила про недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов’язання, а саме у випадках, встановлених законом або договором.

Аналогічний порядок визначений ст. 651 ЦК України щодо розірвання договору, якою встановлено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

У відповідності до частини 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, законодавством України, зокрема ч. 6 ст. 193 ГК України, ст. 525, 651 та 907 ЦК України, встановлюється можливість односторонньої відмови від договору про надання послуг в разі, якщо таке право передбачене договором.

Пунктом 13.1 Договору сторонами було передбачене право відповідача відмовитись від договору в односторонньому порядку та розірвати договір у разі порушення позивачем умов цього Договору.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт порушення позивачем умов Договору, а саме наявність випадків невідповідності харчування військовослужбовців Збройних сил вимогам щодо якості та безпеки та відповідності такого харчування вимогам санітарно-гігієнічних правил і норм для громадського харчування.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, які свідчать про відмову відповідача від Договору у зв’язку з порушенням позивачем умов договору, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовні відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя С.М. Морозов

Дата підписання повного тексту рішення 19.11.2008р.