ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2008 р.

№ 45/289

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Дерепи В.І.

суддів
Грека Б.М.
Стратієнко Л.В.

з участю представників:
позивача:  відповідача: прокуратури:

Бордаченко О.В. не з'явився Івченко О.А.

розглянувши  у
відкритому              судовому
засіданні  касаційне подання

заступника прокурора м.Києва

на рішення

господарського суду м.Києва від
16 липня 2004 р.

у справі

№ 45/289

за позовом

товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерліс"

до

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про

визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У липні 2004 р. позивач звернувся в
суд з позовом про визнання за ним права власності на об'єкт незавершеного
будівництва -недобудовану нежитлову будівлю фізкультурно-оздоровчого комплексу,
яка є  одноповерховим будинком з
чотириповерховою цегляною вставкою всередині нього, загальною площею 6 280 м2,
розташованим в м.Київ по АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду
м.Києва від 16.07.2004 р. (суддя Балац С.В.) позов задоволено.

Визнано за ТОВ "Інтерліс"
право власності на об'єкт незавершеного будівництва (недобудоване нерухоме
майно), а саме: на недобудовану нежитлову будівлю фізкультурно-оздоровчого
комплексу, яка представляє собою одноповерховий будинок з чотириповерховою
цегляною вставкою всередині нього, загальною площею 6 280 м2,
розташовану в м.Київ по АДРЕСА_1.

В касаційному поданні заступник
прокурора м.Києва, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального
права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та
припинити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

У відзиві на касаційне подання
позивач просить залишити його без задоволення, а рішення суду -без змін.

Клопотання позивача про зупинення
провадження у справі до розгляду Верховним Судом України його касаційної скарги
на ухвалу Вищого господарського суду України від 20.11.2008 р. про прийняття
касаційного подання, судом відхилено у зв'язку з відсутністю передбачених ст.
79 ГПК України підстав для зупинення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, прокурора, обговоривши доводи касаційного подання, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що касаційне подання підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, 26.03.2003 р. між позивачем та релігійною громадою
"Християнська помісна церква "Перемога" було укладено договір
купівлі -продажу , згідно якого позивач купив за 1 176 148,1 грн. об'єкт
незвершеного будівництва -недобудовану нежитлову будівлю
фізкультурно-оздоровчого корпусу, який представляє собою одноповерховий будинок
з чотириповерховою цегляною вставкою всередині нього, загальна площа якого
становить 6 280 м2, що знаходиться за адресою: м.Київ, АДРЕСА_1.

За актом приймання-передачі від
15.04.2003 р. приміщення було передане позивачу і відповідно до п.3.1 договору
купівлі-продажу з моменту підписання вказаного акту у нього виникло право
власності на вказане приміщення.

Розрахунок було здійснено шляхом
зарахування зустрічних однорідних вимог, оформленого угодою від 15.04.2003 р.

10.06.2004 р. між позивачем і
відповідачем було укладено договір про юридичне обслуговування № 09-04.

На виконання умов договору
відповідачем було складено письмовий юридичний висновок, в якому він зазначив,
що згідно чинного законодавства, зокрема, ЦК України та Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, позивач не може вважатися
власником придбаного об'єкта незавершеного будівництва до закінчення його
будівництва, здачі в експлуатацію та здійснення державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 331 ЦК
України він (позивач) є лише власником матеріалів, обладнання, тощо, які були
використані в процесі будівництва (створення) будівлі фізкультурно-оздоровчого
корпусу.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідно до норм ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору
купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, позивач набув право
власності на вказаний об'єкт, а складення висновку вищезазначеного змісту
свідчить про оспорювання та невизнання відповідачем права власності позивача на
об'єкт незвершеного будівництва, придбаний ним за договором купівлі-продажу від
26.03.2003 р.

Проте, погодитися з такими
висновками суду неможливо, оскільки вони не грунтуються на нормах
господарського процесуального та цивільного права.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі -підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересі, а  також
для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Тобто, судовому захисту підлягають лише
порушені або оспорювані   суб'єктивні
права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Позов про визнання права власності
може бути пред'явлений до особи, яка словами чи діями пред'явила про свої
претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи, внаслідок чого виникли
перешкоди в реалізації правомочності власника.

За способом судового захисту даний
позов є позовом про визнання, що застосовується для усунення спору між
сторонами шляхом з'ясування існуючих між ними правовідносин для того, щоб суд підтвердив
наявність чи відсутність права та обов'язку.

Але між сторонами відсутні будь-які
правовідносини щодо об'єкту незавершеного будівництва -недобудованої нежитлової
будівлі фізкультурно-оздоровчого комплексу, розташованого в м.Київ по АДРЕСА_1,
а письмовий юридичний висновок відповідача зроблений на виконання зобов'язань
за договором про юридичне обслуговування № 09-04 від 10.06.2004 р., і будь-які
правовідносини сторін за цим договором регулюються нормами зобов'язального
права.

Наявність письмового висновку
відповідача ніяким чином не впливає на реалізацію позивачем права власності на
належне йому нерухоме майно, щодо якого він відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК
України має здійснити державну реєстрацію.

Задовольняючи позов, суд в
порушення вимог ст. ст.43, 84 ГПК України не вказав яким чином вищевказаний
письмовий висновок впливає на право власності позивача та позбавляє його
можливості реалізувати це право, а суб'єктивне сприйняття позивачем вказаного
висновку при фактичній відсутності оспорювання чи порушення права власності не
може бути підставою для задоволення позову.

Враховуючи, що місцевим
господарським судом всесторонньо і повно з'ясовані обставини справи, проте
неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, колегія
суддів вважає можливим скасувавши рішення, постановити нове, яким у задоволенні
позову відмовити у зв'язку з недоведеністю позивачем своїх вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 -11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційне подання заступника
прокурора м.Києва задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.Києва
від 16 липня 2004 р. у справі за № 45/289 скасувати та постановити нове
рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю
"Інтерліс" до суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1про визнання права власності
відмовити.

Головуючий
В.І. Дерепа

Судді
Б.М. Грек

Л.В. Стратієнко