ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2008 Справа № 15/86

м. Полтава

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Холдингової компанії "АвтоКрАЗ", м. Кременчук

про стягнення 3361985, 90 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача:                    Єнік Є.В., довіреність від 29.12.2007 року, № 246/10;

Від відповідача:                    Бабіч Ф.П, довіреність від 03.01.2008 року, № 5.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за переданий природний газ, яка утворилась на підставі невиконання відповідачем умов договору поставки природного газу № 06/02-903 від 04.07.2002 року на загальну суму 3361985, 90 грн., з яких: 3248275,00 грн. –основний борг; 43696,56 грн. –пеня, 9331,04 грн. –3% річних; 60683,30 грн. –інфляційні витрати.

Вступна та резолютивна частини рішення за згодою представників сторін оголошені в судовому засіданні 01.07.2008р.

Ухвалою від 20.04.2004 року провадження у справі № 15/86 зупинено до вирішення по суті пов’язаної з нею цивільної справи №2-14/07.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2007 року позов, який був предметом розгляду по цивільній справі №2-14/07, було залишено без розгляду, в зв’язку з чим провадження по справі № 15/86 поновлено ухвалою від 30.01.2008 року

Позивач заявою від 19.02.2008 року повідомив про те, що під час розгляду даної справи відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 3248275,00 грн., а також заявив про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків, сума яких за новим розрахунком становить 148124,83 грн., та 3% річних - 38012,15 грн., а також підтримав позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 43696,56 грн. Здійснене позивачем збільшення розміру позовних вимог були прийняті судом до розгляду ухвалою від 18.03.2008 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на сплату основної заборгованості по Договору, в підтвердження чого додає акт звірки розрахунків від 01.11.2005 року та лист позивача № 31/18-11126 від 28.11.2005 року, просить суд в частині стягнення основного боргу припинити провадження по справі за відсутністю предмету спору, а в задоволенні позову в частині стягнення пені, інфляційних витрат, трьох відсотків річних за період з грудня 2002 року до 01.04.2003 року відмовити, оскільки сторони узгодили остаточний термін розрахунку за договором до 01.04.2003 року. Проти заяви позивача про збільшення позовних вимог відповідач також заперечує посилаючись на те, що право на позов про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені з 06.02.2003 року по березень 2004 року виникло у позивача в березні 2004 року і таке право він мав в термін не пізніше як до березня 2007 року. Звернення до суду після закінчення строку позовної давності призводить до наслідків передбачених ст. 80 Цивільного кодексу УРСР і є підставою для відмови в позові.

Позивач в запереченнях на відзив відповідача зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення пені в межах строків позовної давності, що також стосується інфляційних та 3% річних, крім того, якщо до вимог про стягнення пені застосовуються скорочені строки позовної давності, то до вимог про 3% річних та інфляційні –загальний строк позовної давності –3 роки. Позивач також зазначає, що заява про збільшення розміру позовних вимог є доповненням до позовної заяви, якою збільшено період нарахування 3% річних та інфляційних у зв’язку з тим, що відповідач протягом тривалого часу не погашав заборгованість за поставлений природний газ; що пропозицію позивача, адресовану відповідачу у листі № 780-51/11 від 27.03.2003 року про встановлення остаточного терміну розрахунків за договором до 01.04.2003 року не слід трактувати як внесення змін до Договору.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

04.07.2002 року між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як покупцем) було укладено договір № 06/02-903 на постачання природного газу (далі Договір), за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень внесених додатковими угодами до нього № 1 від 28.08.2002 року, № 2 від 02.09.2002 року, № 3 від 30.10.2002 року, № 4 від 16.12.2002 року, позивач взяв на себе зобов’язання в 2002 році передати, а відповідач прийняти та оплатити природний газ за ціною 331,50 грн. за 1000,00 тис. куб. м.; за ціною 324,00 грн. за 1000,00 тис. куб. м. природного газу при умові споживання у звітному місяці природного газу в об’ємі більше 5000,00 тис. куб. м. (п. 1.1, 2.1, 5.1 Договору зі змінами та доповненнями).

На виконання умов договору як свідчить акт прийому-передачі газу від 31.07.2002 року з 01.07.2002 року по 31.07.2002 року позивач передав відповідачу 778,000 тис .м. куб. природного газу по ціні 331,50 грн. на суму 257907,00 грн.

Згідно акту прийому-передачі газу від 31.08.2002 року з 01.08.2002 року по 31.08.2002 року позивач передав відповідачу 730,000 тис. м. куб. природного газу по ціні 331,50 грн. на суму 241995,00 грн.

Згідно акту прийому-передачі газу від 30.09.2002 року з 01.09.2002 року по 30.09.2002 року позивач передав відповідачу 955,000 тис. м. куб. природного газу по ціні 331,50 грн. на суму 316528,50 грн.

Згідно акту прийому-передачі газу від 31.10.2002 року з 01.10.2002 року по 31.10.2002 року позивач передав відповідачу 1678,000 тис. м. куб. природного газу по ціні 331,50 грн. на суму 556257,00 грн.

Згідно акту прийому-передачі газу від 25.11.2002 року з 01.11.2002 року по 25.11.2002 року позивач передав відповідачу 1847,762 тис. м. куб. природного газу по ціні 331,50 грн. на суму 612533,10 грн.

Згідно акту прийому-передачі газу від 30.11.2002 року з 26.11.2002 року по 30.11.2002 року позивач передав відповідачу 773,238 тис. м. куб. природного газу по ціні 331,50 грн. на суму 256 328,40 грн.

Згідно акту прийому-передачі газу від 31.12.2002 року з 24.12.2002 року по 31.12.2002 року позивач передав відповідачу 1278,88 тис. м. куб. природного газу по ціні 324,00 грн. на суму 414 357,12 грн.

Згідно акту прийому-передачі газу від 23.12.2002 року з 01.12.2002 року по 23.12.2002 року позивач передав відповідачу 6149,120 тис. м. куб. природного газу по ціні 324,00 грн. на суму 1992314,88 грн.

Всього за липень-грудень 2002 року по Договору відповідачу було передано 14 190, 00 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 4648275,00 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору остаточний розрахунок за фактично спожитий газ проводиться споживачем на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 10 числа місяця наступного за звітним.

Відповідач свої зобов’язання по оплаті природного газу виконав частково, сплативши позивачу за отриманий природний газ 1 400 000, 00 грн., заборгувавши тим самим 3 248 275, 00 грн.

Судом встановлено, що сума основного боргу за поставлений природний газ по Договору в розмірі 3248275,00 грн. була добровільно сплачена відповідачем на користь позивача в повному обсязі після подання позову. Зазначене підтверджується актом звірки розрахунків станом на 01.11.2005 року, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками (копія в матеріалах справи), та не заперечується позивачем. Як свідчать платіжні доручення (копії в матеріалах справи) остаточний розрахунок заборгованості за Договором відповідач здійснив 01.03.2004 року. Тому на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України провадження по справі в цій частині позову припиняється за відсутності предмету спору.

Сторони обумовили, (п. 7.2 Договору), що в разі неоплати або несвоєчасної оплати спожитого природного газу у строки визначені п. 6.1 Договору, відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. На підставі чого за період з 10.12.2002 року по 06.02.2003 року (58 днів), згідно розрахунку, позивачем заявлено до стягнення 43696,56 грн. пені.

Крім цього, позивачем подана заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків та 3% річних.

В заяві позивачем висунуті вимоги про стягнення нарахувань індексу інфляції на суму боргу за період з грудня 2002 року по березень 2004 року на суму 148124,83 грн. та 3% річних за період з 11.12.2002 року по 01.03.2004 року в розмірі 38012,15 грн.

При розгляді спору по суті судом було прийнято до уваги наступне.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Додаткові позовні вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних є пов’язаними із основними вимогами, строк позовної давності за якими було перервано поданням 17.02.2003 року позову виходячи з положень ст. 79 ЦК УРСР, тому строк позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період з 10.12.2002 року є перерваним 17.02.2003 року (ст. 84 ЦК УРСР). Таким чином загальний строк позовної давності тривалістю у три роки за вказаними вимогами розпочався 18.02.2003 року та збіг 18.02.2006 року.

Згідно положень ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем подано заяву від 18.03.2008 року про застосування наслідків спливу терміну позовної давності.

За ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач не посилається на наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, а судом наявність таких причин не встановлена.

Таким чином заява відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення інфляційних збитків та 3% річних підлягає задоволенню, а позовні вимоги про стягнення нарахувань індексу інфляції на суму боргу за період з грудня 2002 року по березень 2004 року на суму 148124,83 грн. та 3% річних за період з 11.12.2002 року по 01.03.2004 року в розмірі 38012,15 грн., викладені в заяві про збільшення розміру позовних вимог, задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про стягнення пені за період з 10.12.2002 року по 06.02.2003 року (58 днів) в сумі 43696,56 грн., нарахувань індексу інфляції за грудень 2002 року – січень 2003 року на суму 60683,30 грн., 3 % річних за період з 10.12.2002 року по 06.02.2003 року в розмірі 9331,04 грн., викладених в позовній заяві судом приймається до уваги наступне.

Позивач листом від 19.03.2003 року № 31/10-2017 за підписом першого заступника генерального директора Варги І.І. запропонував здійснити сплату боргу до 01.04.2003 року. Позивач не посилається на відсутність у Варги І.І., який підписав цей лист, відповідних повноважень. Як свідчать пояснення позивача від 25.06.2008 року № 3/10-7590, трирічний строк зберігання довіреності на ім’я першого заступника генерального директора ДК "Газ України" Варги І.І. від 02.01.2003 року сплинув відповідно до Наказу Головного архівного управління при Кабінеті міністрів України від 20.07.1998 року № 41 "Про затвердження Переліку типових документів".

Відповідач листом № 780-51/11 від 27.03.2003 року погодився з цією пропозицією, про що повідомив позивача, зазначивши, що даний лист слід вважати невід’ємною частиною договору № 06/02-903 від 04.07.2002 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 ЦК УРСР, який був чинним на момент виникнення спірних відносин, якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Таким чином, сторони шляхом обміну листами узгодили зміну умов договору № 06/02-903 від 04.07.2002 року в частині встановлення строку проведення розрахунків, визначивши остаточну дату оплати за поставлений природний газ до 01.04.2003 року, в той час як заявлені до стягнення в позові пеня нарахована за період з 10.12.2002 року по 06.02.2003 року, індекс інфляції за грудень 2002 року –січень 2003 року, 3 % річних за період з 10.12.2002 року по 06.02.2003 року.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені, інфляції та річних нараховані на суму боргу до 01.04.2003 року задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до п. 5 Інформаційного листа ВАСУ від 26.06.1995 року № 01-8/453, з наступними змінами та доповненнями, частини другої, п’ятої ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача частково.

Керуучись ст. ст. 44, 49 (ч. 2, 5), 80 (п. 1.1), 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3248275,00 грн. основного боргу провадження по справі припинити.

2.          В іншій частині позовних вимог в позові відмовити.

3. Стягнути з Холдингової компанії "АвтоКрАЗ", м. Кременчук, вул. Київська, 62, , на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, –1642,54 грн. державного мита; 114,01 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Суддя І.І. Пушко

повний текст рішення підписано 04.07.2008 року