ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

15.09.08                                                                                           Справа № 11/79

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Кравчук Н.М.

Юрченка Я.О.,

при секретарі Горбач Ю.Б.,

за участю представників:

від позивача –не з’явився

від відповідача –не з’явився

розглянув апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради , б/н від 26.12.2007 р.

на рішення господарського суду Закарпатської області від 18.12.2007 року, суддя Якимчук Л.М.

у справі № 11/79

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Кріс”, м. Мукачево, Закарпатська область

до відповідача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, м. Ужгород, Закарпатська область

про відшкодування 23440,40 грн.

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Закарпатської області від 18.12.2007 року по справі №11/79 позов задоволено повністю, стягнено з Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь ТзОВ «Кріс»- 23440,40 грн. завданих збитків.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 року зазначене рішення скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2008 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 року у справі №11/79 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Апеляційна скарга Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26.12.2007 року мотивована тим, що судом першої інстанції при вирішенні спору помилково взято до уваги лист Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 06.07.2007 р., в якому йде мова, про те, що швеллера демонтовані працівниками Ужгородської міської ради на підставі рішень виконкому міськради, вказуючи на те, що Виконком не приймав рішень по демонтажу елементів рекламних конструкцій, а також працівники структурних підрозділів міськради не могли брати участі у їх демонтажі, оскільки такі дії посадовців органу місцевого самоврядування не передбачені Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні” та Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”. Крім того, скаржник звертає увагу суду на те, що заступник міського голови Адамовський М.Г., не видавав жодних наказів стосовно демонтажу елементів рекламних конструкцій, розташованих у м. Ужгороді по вул. Гагаріна перед залізничним переїздом, а також на розі вул. Минайської - Грушевського біля культпросвітнього училища, що на думку апелянта підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 06.04.2007 р.

Представник скаржника (відповідача) в судове засідання 15.09.2008 року не з’явився, проте надіслав до суду телеграму, в якій просить про відкладення розгляду справи. Представник відповідача був присутнім у судовому засіданні 28.07.2008 року, в якому вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання 15.09.2008 року не з’явився, проте був присутнім у попередніх судових засіданнях, в яких просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін, мотивуючи тим, що твердження про непричетність працівників виконкому та Ужгородської міської ради до демонтажу рекламних конструкцій спростовуються кримінально-процесуальними документами наданими суду Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області, які ґрунтуються на оперативно-слідчих діях, якими встановлено за свідченнями свідків та самих учасників демонтажу причетність відповідача до демонтажів.

Колегія суддів розглянувши клопотання відповідача, враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалась обов’язковою, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково, виходячи з наступного:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Кріс” на підставі дозволів від 23.03.2006 №94/11, 94/12, №94/15 та від 17.08.2005 р. №239/97, виданих згідно рішення Виконкому Ужгородської міської ради від 23.03.2006 р. №94, від 17.08.2005 р. №239 та додатків до дозволів від 25.01.2007 р., розпорядження від 25.01.2007 р. №70 керівника робочого органу по регулюванню діяльності з розміщення зовнішньої реклами в м. Ужгороді, а саме - госпрозрахункової організації “Ужгородрекламблагоустрій” провело роботи по встановленню елементів рекламних конструкцій під металеву площину-щит на території Львівської державної залізниці “Станції Ужгород” та Ужгородської дистанції колії (ПЧ-16) Державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця”, за адресами: м. Ужгород, вул.. Гагаріна (перед залізничним переїздом праворуч); вул. Гагаріна (перед залізничним переїздом зліва); перехрестя вул. Станційної та Гагаріна (перед залізничним переїздом); на розі вул. Минайської - Грушевського.

В зв’язку з виявленням позивачем 27.03.2007 року несанкціонованого демонтажу та викрадення елементів рекламних конструкцій, останній 28.03.2007 року звернувся з заявою до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області про крадіжку належного йому майна.

30.06.2007р. Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по факту скоєння злочину за ознаками ст. 185 КК України, згідно п.2 ст. 6 КПК України.

У зазначеній вище постанові вказано, що громадянин Адамовський М.Г., заступник голови Ужгородської міської ради, повідомив, що виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 16.01.2007 прийнято рішення за № 3 щодо впорядкування об'єктів зовнішньої реклами на території м. Ужгорода, пунктом 3 якого передбачено демонтаж рекламоносіїв, що встановлені без відповідного дозволу виконкому міської ради або з порушенням вимог „Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Ужгороді”, затвердженого рішенням виконкому від 22.06.2005 № 176 та „Договору тимчасового користування місцем для розміщення зовнішньої реклами”. Згідно п. 4 даного рішення, демонтовані швелера ТзОВ „Кріс”, взяті на відповідальне зберігання, про що повідомлено громадянина Гарсеванішвілі В.Ю. (засновника ТзОВ „Кріс").

Слід зазначити, що у поясненні гр. Івашкович Л.І., чергової по залізничному переїзду ст. Ужгород (стор. 23 відмовних матеріалів) вказано, що під час її чергування, між 13-15 год. 26.03.2007 вона бачила, як невідомі їй особи зрізали металеві конструкції для встановлення рекламних щитів неподалік від переїзду з вул. Станційної. Підійшовши до них, від громадянина, який представився заступником мера м. Ужгорода, дізналася про те, що конструкції зрізаються, тому, що самовільно встановлені. Ці ж громадяни зрізали металоконструкції біля залізничного полотна з боку вул. Гагаріна.

Засновнику ТзОВ Гарсеванішвілі В.Ю. 06.07.2007 надіслано листа за підписом начальника Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, в якому зазначено, що в ході розгляду матеріалів встановлено, що належні ТзОВ „Кріс” швелера були демонтовані працівниками Ужгородської міської ради на підставі рішень виконкому міськради про заходи по впорядкуванню об'єктів зовнішньої реклами на території міста та їх демонтаж, і передані на відповідальне зберігання ТзОВ „Ужбудпроект", за адресою: м. Ужгород, вул. Загорська, 51 та рекомендовано позивачу щодо спірних питань з Ужгородською міською радою щодо демонтажу, належних ТзОВ „Кріс” швелерів, звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Через два дні після проведення дій по демонтажу зазначених рекламоконструкцій під керівництвом заступника міського голови, виконком Ужгородської міської ради прийняв рішення від 28.03.2007 „Про демонтаж об'єктів зовнішньої реклами”, пунктом першого якого визнано такими, що підлягають демонтажу, поряд з іншими і об'єкти, які є спірними у даній справі. Крім того, зазначеним рішенням зобов'язано КАТП -072801 та КШЕП демонтувати об'єкти зовнішньої реклами, зазначені у п. 1 рішення, в строк до 06.04.2007 та прийняти їх на відповідальне зберігання. Контроль за виконанням даного рішення покладено на заступника міського голови Адамовського М.Г.

Зазначене рішення оскаржувалось ТзОВ „Кріс” до господарського суду. Постановою господарського суду Закарпатської області від 06.06.2007 по справі № 16/90 у позові відмовлено, проте постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2007 постанова господарського суду скасована, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ТзОВ „Кріс” задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення виконкому Ужгородської міської ради від 28.03.2007 № 91 „Про демонтаж об'єктів зовнішньої реклами”.

У постанові адміністративного суду зазначено, що відповідно до п. 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами у разі порушення порядку розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача реклами з вимогою усунути порушення у встановлений строк. Але виконавчий комітет Ужгородської міської ради не попереджав позивача про те, що ним порушені будь-які норми Порядку чи Типових правил, не пред'являлись ніякі вимоги. Дозволи на розміщення зовнішньої реклами та додатки до них видані ТзОВ „Кріс” не скасовані, дія їх не припинена, вони діють по сьогоднішній день.

Позивачем на підтвердження суми збитків, яка складається із вартості демонтованих та знищених відповідачем елементів рекламних конструкцій під металеві площини - щити, надано договір від 09.03.2007 року №22, відповідно до умов якого ПП Мицик П.П. (в тексті договору - Виконавець) взяв на себе зобов’язання здійснити комплекс робіт по виготовленню та монтажу рекламних конструкцій типу біл-борд та здати позивачу (в тексті договору - Змовник). Відповідно до п.2.1 загальна вартість виконання робіт по даному договору становить 109476,90 грн., вартість робіт по окремо взятій рекламній конструкції становить 12164,10 грн. Крім того в матеріалах справи містяться додатки до договору №22 від 09.03.2007 року №3, №4, №9, в яких зазначена калькуляція вартості та перелік робіт по виготовленню рекламних конструкцій типу біл-борд та їх монтажу за адресами у м.Ужгород, а саме перехрестя вул.Станційної та вул.Гагаріна (перед залізничним переїздом), вул.Гагаріна (перед залізничним мостом зліва), перехрестя вул. Станційної та вул.Мукачівської (перед залізничним переїздом); перехрестя на розі вул. Минайської - Грушевського.

Поряд з цим, в матеріалах справи містяться платіжні доручення від 26.04.2007 року №126 та №130 про оплату ПП Мацик П.П., здійснену позивачем згідно договору на виконання робіт за №22 від 09.03.2007 року.

Із розрахунку ціни позову про стягнення матеріальної шкоди з відповідача, позивачем в суму позову включено витрати на виготовлення рекламної конструкції під металеву площину-щит та монтаж рекламної конструкції.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи взято до уваги, що згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Частиною 1 ст.11 вказаного закону передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Із змісту ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»вбачається, що міський голова очолює виконавчий комітет міської ради, головує на її засіданнях.

У ч.3 ст.51 даного Закону вказано, що виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

Як встановлено Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області, демонтаж рекламних конструкцій здійснено під керівництвом заступника міського голови Адамовського М.Г., який пояснив, що Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 28.03.2007 року прийнято рішення №91 «Про демонтаж об’єктів зовнішньої реклами», проте таке прийнято через два дні після проведення демонтажу.

Враховуючи наведене, посилання скаржника на те, що демонтаж здійснювався не працівниками Виконкому Ужгородської міської ради є безпідставними.

Відповідно до ст.22 ЦК України -особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Таким чином вимога позивача про стягнення суми 23440,40 грн. є підставною.

Суд не приймає до уваги зауваження скаржника про непричетність відповідача та комунальних служб до демонтажу об'єктів зовнішньої реклами ТОВ „Кріс” у 2007 році, оскільки матеріалами справи доведено, що саме відповідачем здійснювався демонтаж елементів рекламних конструкцій та приймалось рішення „Про демонтаж об'єктів зовнішньої реклами" №91 від 28.03.2007 року.

Поряд з цим, колегією апеляційного господарського суду відзначено, що відповідно до ч.1 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними, а абзац 2 резолютивної частини рішення господарського Закарпатської області від 18.12.2007 року по справі №11/79 слід змінити.

Керуючись ст.ст.101,103,104,105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради задоволити частково.

Абзац 2 резолютивної частини рішення господарського суду Закарпатської області від 18.12.2007 року по справі №11/79 змінити, виклавши його у наступній редакції:

Стягнути з коштів місцевого бюджету м.Ужгорода на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс»(Закарпатська область, м.Мукачево, вул.Л.Толстого,36, ) - 23440,40 грн. завданих збитків, 234,40 грн. у відшкодування витрат по оплаті державного мита, 118 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті рішення залишити без змін.

На виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Кравчук Н.М.

Юрченко Я.О.