ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.03.08                                                                                           Справа № 2/278

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мурської Х.В.

суддів Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Яремчанська карпатська компанія», м. Яремча, без номера від 03.01.2008 р.

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2007 року

у справі № 2/278, суддя Круглова О.М.,

за позовом ЗАТ «Карпатська туристична компанія», м. Яремча

до відповідача Дочірнього підприємства «Яремчанська карпатська компанія», м. Яремча

про стягнення боргу,

за участю представників

від позивача: не з’явились;;

від відповідача: Леник Ю.М. –представник.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2007 року

у справі № 2/278 позов Закритого акціонерного товариства «Карпатська туристична компанія»про стягнення з рахунку Дочірнього підприємства «Яремчанська карпатська компанія»100 356 грн. 60 коп. задоволено, позивачу відшкодовано судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ДП «Яремчанська карпатська компанія»звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2007 року у даній справі скасувати, оскільки таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи скаржника, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

5 березня 2008 року в судовому засіданні, за згодою представників сторін, оголошувалась перерва до 12.03.2008 року.

В дане судове засідання позивач участі уповноваженого представника не забезпечив. Представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати, у задоволенні позовних вимог ЗАТ «Карпатська туристична компанія»відмовити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, 1 травня 2006 року між ЗАТ «Карпатська туристична компанія»(Замовник) та ДП «Яремчанська карпатська компанія»(Виконавець) укладено договір про надання послуг, згідно з п. 1.1. якого Виконавець зобов’язався за завданням Замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги по прибиранню та благоустрою території, належної останньому на праві тимчасового користування.

За надання передбачених договором послуг Замовник зобов’язаний виплачувати Виконавцю 12 000 грн. щомісяця шляхом перерахування коштів на рахунок Виконавця ( п. 3.1.). Здавання послуг та їх приймання оформляється актом приймання-передачі, який підписується повноважними представниками сторін протягом трьох робочих днів після фактичного надання послуг (п.3.2.договору).

На виконання п. 3.1. договору, позивачем 3 листопада та 14 листопада 2006 року на рахунок відповідача перераховано кошти в розмірі 100 356, 60 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення з позовом слугувало невиконання відповідачем своїх договірних зобов’язань.

Задовольнячи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем не подано доказів фактичного виконання робіт згідно укладеного договору, а оскільки позивачем перераховано відповідачу кошти в розмірі 100 356 грн. 60 коп., то в силу вимог ст. 526 ЦК України дані кошти підлягають стягненню з ДП «Яремчанська карпатська компанія»в примусовому порядку.

Однак, судова колегія не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Товариство «Карпатська туристична компанія»як на підставу позовних вимог покликається на те, зокрема, що ДП «Яремчанська карпатська компанія»не надало обумовлені договором від 01.05.2006 року послуги, а тому зобов’язане відшкодувати ЗАТ «Карпатська туристична компанія»збитки в розмірі 100 356, 60 грн., спричинені невиконанням укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «Карпатська туристична компанія»перерахувало на рахунок відповідача спірну суму в два транші: 3 листопада 2006 року –72 000 грн. ( платіжне доручення № 5, а.с. 10), 14 листопада 2006 року –28 356, 60 грн. (банківська виписка від 14.11.2006р., а.с. 9), всього 100 356 грн. 60 коп., з призначенням платежу: «За виконані послуги згідно договору від 01.05.2006р.».

Пунктом 6.2. договору сторони погодили строк його дії: з 01.05.2006 року по 31.12.2006 року, з помісячною оплатою в розмірі 12 000 грн. Таким чином, з врахуванням строку дії договору та визначенням місячної плати, позивач повинен був сплатити відповідачу 96 000 грн., натомість перерахував 100 356 грн. 60 коп.

Як стверджує позивач, перераховуючи спірні кошти відповідачу за роботи, які не були виконані, лише в листопаді місяці, а не кожного місяця, як це було передбачено договором, він виходив з платоспроможності товариства, сподіваючись на реальне виконання ДП «Яремчанська карпатська компанія»своїх договірних зобов’язань в майбутньому, поза межами строку дії договору.

Однак, дані доводи позивача є безпідставними, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов’язанні свого обов’язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов’язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, позивач не був позбавлений права відмовитись від виконання договору в односторонньому порядку у зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору. Натомість, як свідчать матеріали справи, позивач не відмовився від договору, а навпаки провів обумовлену договором повну оплату послуг, більш того перерахував відповідачу зайвих 4 356, 60 грн.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Тобто, в силу даної норми, обов’язок замовника полягає оплатити вже фактично надану послугу. Оплата ж послуги (часткова) до її надання може вважатись, за погодженням сторін, авансом, що в даному випадку не має місця.

Разом з тим, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов’язки, зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, є договори та інші правочини.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 18 ЦК України, особа має право на захист свого порушеного права шляхом відшкодування завданих збитків. У розумінні ст. 22 ч.2 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Норми Цивільного кодексу України регулюють питання відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язань, що випливають з договору (ст.611, 623 ЦК України) та позадовоговірної шкоди, тобто зобов’язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди (гл 82 ЦК України).

У даному випадку, позивач вважає, що йому заподіяно збитків власне, через невиконання відповідачем своїх зобов’язань, що виникли на підставі договору про надання послуг.

Проте, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Потерпіла сторона має право на відшкодування збитків, які належним чином доведені.

Підставою для відшкодування збитків є протиправна поведінка заподіювача збитків, тобто порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином.

Законодавством передбачено право на відшкодування збитків, однак до відшкодування підлягають ті збитки, які належним чином доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини та укладено договір про надання послуг по прибиранню та благоустрою території.

Однак, як вже було зазначено вище, замовник, позивач у справі, не мав претензій до виконаних робіт відповідачем у справі, що підтверджується, зокрема, проведенням оплати згідно укладеного договору в повному обсязі.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку щодо недоведеності позивачем, що збитки були заподіяні невиконанням відповідачем своїх зобов’язань за спірним договором про надання послуг.

Позивач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю обґрунтували правомірність і підставність заявленого позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо доведеності позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов’язань як Виконавця за договором від 01.05.2006 року, а відтак, судом першої інстанції безпідставно задоволено позов в частині стягнення 100 356, 60 грн. збитків.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105, 107 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу задоволити.

2.          Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2007 року у справі № 2/278 скасувати. У задоволенні позовних вимог Закритого акціонерного товариства «Карпатська туристична компанія»про стягнення з рахунку Дочірнього підприємства «Яремчанська карпатська компанія»100 356 грн. 60 коп. збитків –відмовити. Судові витрати віднести на рахунок позивача у справі.

3.          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя Мурська Х.В.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.