ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
Справа
№ 33/27-08-1330
апеляційний господарський суд у складі:
Головуючого судді
Суддів: Андрєєвої Е.І., Мацюра П.Ф.,
представників сторін:
від позивача       -
дов.№047904 від 05.11.07р.
від відповідача  -   Носкіной І.М. по дов. б/н від
-   Волов Д.О. по дов. б/н від 01.02.08р.
на рішення господарського суду Одеської області
у справі № 33/27-08-1330
до: Закритого акціонерного товариства
“Одеська швейна фабрика”
про визнання недійсним рішення загальних
зборів та частково недійсним статуту акціонерного товариства
березні 2008р. ОСОБА_1(далі - ОСОБА_1.) звернулась до господарського суду
Одеської області з позовом до Закритого Акціонерного товариства "Одеська
швейна фабрика" (далі - ЗАТ "Одеська швейна фабрика") про
визнання недійсним пункту 4 рішення загальних зборів товариства, п.п. 5.19;
5.20 статуту товариства, та частково недійсним пункту 6.3 статуту ЗАТ „Одеська
швейна фабрика” щодо визнання повноважень підприємства за своєю ініціативою
звертатись до суду з приводу порушень переважного права акціонерів на придбання
акцій закритого акціонерного товариства.
Рішенням
господарського суду Одеської області від 11 червня 2008р. винесеним суддею
Мазур Д.Т. в позові відмовлено. Мотивуючи дане рішення суд не визнав порушень
діючого законодавства з боку відповідача при прийнятті оскарженого рішення
загальних зборів від 24.05.2006р., положень п.п.5.19; 5.20; 6.3 Статуту ЗАТ
"Одеська швейна фабрика"

Не
погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1. звернулась до Одеського
апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить рішення
скасувати, а позов задовольнити. Визнати недійсними рішення загальних зборів
акціонерів ЗАТ "Одеська швейна фабрика" від 24.05.2006р., п.6.3
статуту ЗАТ "Одеська швейна фабрика" в частині наявності повноважень
у ЗАТ "Одеська швейна фабрика" за своєю ініціативою у будь-який час
звертатись до суду з приводу порушеного переважного права акціонерів на
придбання акцій.

У
відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апеляційної скарги та
просить залишити рішення господарського суду без змін.

Заслухавши
пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи,  перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно
до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи,
громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність  без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають
право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або
оспорюванних прав і охоронюваних законом інтересів. Суб'єктами звернення до
господарського суду, згідно положень ст.12 ГПК України, можуть бути також
громадяни -володільці корпоративних прав (у тому числі такі, що вибули).

Рішенням
Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 1 грудня 2004 року у справі №
1-10/2004 зазначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права та / чи
охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення,
оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є,
органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту
порушених будь-якими, у тому числі третіми особами, прав та/чи охоронюваних
законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть визнаватися тотожними
простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів акціонерів,
визначається законом.

Поняття
„охоронюваний законом інтерес”, що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК України та інших
законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям „права” треба розуміти
як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному
праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та
інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних
потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким
чином позивачем у корпоративних спорах може бути лише особа права якої порушено
у разі їх оспорювання чи невизнання господарським товариством, іншим учасником
товариства (у тому числі таким, що вибув).

Діючим
законодавством не передбачено право акціонера звертатись до суду за захистом
прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, крім випадків,
коли він уповноважений на це відповідним акціонерним товариством, або якщо таке
право надається йому статутом акціонерного товариства.

Як
вбачається із матеріалів справи протокол реєстраційної комісії від 24 травня
2006 року на момент проведення загальних зборів акціонерів ЗАТ „Одеська швейна
фабрика” статутний фонд товариства складав 8432 гривні, який поділений на 16864
простих іменних акцій документарної форми випуску номінальною вартістю 0,50грн.
кожна. (а.с.30)

Реєстрація
учасників загальних зборів акціонерів здійснювалась з 900 до 1050
год. 24 травня 2006 року. Для участі у загальних зборах зареєструвались
89 осіб-акціонерів та їх представників, які у сукупності володіють 11152шт.
простих іменних акцій, що становить 66,13 відсотків від загальної кількості
акцій товариства.

Згідно
положень ст.41 Закону України „Про господарські товариства”, пункту 7.2.7
статуту ЗАТ „Одеська швейна фабрика” у редакції зареєстрованій 18 травня 2000
року за № 0613 загальні збори товариства визнаються правомочними, якщо в них
беруть участь акціонери, (та/або їх представники), що мають відповідно до
статуту товариства більш ніж 60 відсотків голосів.

Після
ознайомлення зі змістом протоколу реєстраційної комісії за підсумками
реєстрації акціонерів, які приймали участь у загальних зборах ЗАТ „Одеська
швейна фабрика”, здійсненої реєстратором ТОВ „Південна реєстраційна компанія”
24 травня 2006 року, представник позивача відмовився від позовних вимог в
частині тверджень про відсутність кваліфікаційної більшості акціонерів та/або
їх представників на загальних зборах товариства та відсутності компетенції загальних
зборів щодо розгляду питань порядку денного зборів.

Згідно
положень ст.6 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок”, акціонерне
товариство розміщує тільки іменні акції двох типів-прості та привілейовані.
Останні не можуть перевищувати 25 відсотків у статутному  капіталі акціонерного товариства. Відповідно
до установчих документів підприємства, акціонерне товариство розміщує
привілейовані акції різних класів у яких визначається черговість отримання дивідендів
і виплат з майна ліквідованого товариства для кожного класу. Залежно від умов
розміщення привілейовані акції певних класів можуть бути конвертовані у прості
іменні акції або у привілейовані іменні акції інших класів.

Положеннями
ст. 46 Закону України „Про господарські товариства” передбачено, що за рішенням
загальних зборів акціонерного товариства або згідно його статуту на наглядову
раду акціонерного товариства може бути покладено виконання окремих функцій, що
належать до компетенції загальних зборів товариства.

Законами
України „Про цінні папери та фондову біржу”, „Про цінні папери та фондовий
ринок” визначено види цінних паперів у томі числі таких які можуть випускатися
підприємствами, організаціями та установами України у зв'язку з чим зазначення
у статуті ЗАТ „Одеська швейна фабрика” компетенції наглядової ради, щодо
випуску цінних паперів (крім іменних акцій) не протирічить діючому
законодавству України.

Помилковим
є також твердження позивача щодо невідповідності чинному законодавству змісту
п.6.3 статуту акціонерного товариства яким передбачено право підприємства
звертатись до суду з вимогами про визнання недійсними правочинів які порушують
пріоритетне право акціонерів ЗАТ „Одеська швейна фабрика” на придбання акцій.

Право
особи на звернення до суду для захисту прав та охоронюваних законом інтересів
гарантовано Конституцією України і урегульовано діючими процесуальними
кодексами України. Наявність чи відсутність у статутних документах суб'єктів
підприємницької діяльності положень та зазначення випадків звернення до суду
для захисту підприємницьких та/або корпоративних інтересів не створює будь-яких
переваг чи заборон для даного підприємства при розгляді його звернень до суду.
Реалізація такого права у спосіб закріплений у статуті акціонерного товариства,
який є локальним нормативним актом, не протирічить діючому законодавству хоча і
не є обов'язковим.

За
загальним правилом підставами для визнання індивідуального акта ненормативного
характеру, в тому числі статуту, недійсним, є його невідповідність вимогам
чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу який видав
цей акт. Крім того, обов'язковою умовою визнання акта та/або рішення загальних
зборів акціонерного товариства є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного
акта (рішення) прав та законних інтересів позивача.

Враховуючи
викладене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Одеської
області прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а
тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.ст.
99, 101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України,  суд -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення  господарського суду Одеської області від
11.06.2008р.  у справі

№
33/27-08-1330-залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

у
касаційному порядку.

Головуючий
Н.В.Ліпчанська

Судді:
Е.І.Андрєєва

П.Ф.Мацюра