ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 10/555-9/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта”

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 року

у справі

№ 10/555-9/11 Господарського суду міста Києва

за позовом

Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта”

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний інформаційно –рекламний центр “Сенс”

про

стягнення 1546207,94грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Буряк В.Г. дов. від 04.02.08р. № 13-10

Федько В.М. дов. від 5.12.07р. № 130-136

від відповідача: Ларіонова О.О. дов. від 09.10.07р. № 425

ВСТАНОВИВ:

Українське державне підприємство поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний інформаційно-рекламний центр “Сенс” про стягнення заборгованості за договором № 22 від 05.02.1999року в сумі 1546207,94 грн.

08.05.2007року позивач подав заяву, в якій доповнив свої вимоги та просив суд стягнути з відповідача 2734873,47 грн. заборгованості по договору № 22 від 05.02.1999р., з яких 2507130,95 грн. основний борг, 150971,34 грн. - індекс інфляції, 76771,18 грн. - 3 % річних, збільшивши при цьому суму основного боргу на суму 960923,01 грн.

Господарський суд міста Києва прийняв до розгляду вимоги позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, але залишив без розгляду вищевказану заяву в частині збільшення суми боргу на 960923,01 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.05.2007року (суддя Жирнов С. М.) позов задоволено частково: стягнуто з відповідача 1431057,06 грн. основного боргу, 139728,04 грн. - інфляції, 71053,79 грн. - 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що актом звірки розрахунків між сторонами станом на 01.10.2003р., розрахунками витрат відповідача та актами здачі-приймання робіт, наявними в матеріалах справи, заборгованість відповідача підтверджується лише в розмірі 1479886,37 грн. Вимоги в частині решти заявленої до стягнення суми боргу позивачем не доведені. Окрім того, вимоги про стягнення заборгованості за липень - серпень 2001р. в розмірі 48829,31 грн. заявлені поза межами строку позовної давності, а тому вказана сума та нараховані на неї індекс інфляції та 3% річних стягненню також не підлягають. Доповнення позовних вимог в частині збільшення суми боргу на 960923,01 грн. залишено судом без розгляду.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний інформаційно-рекламний центр “Сенс” Київський апеляційний господарський суд постановою від 24.10.2007року (головуючий суддя Мартюк А. І., судді Лосєв А. М., Зубець Л. П.) рішення господарського суду першої інстанції скасував частково, виклавши пункт 1 та пункту 2 резолютивної частини в наступній редакції: позов задовольнити частково: стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний інформаційно-рекламний центр "СЕНС" на користь Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Київської міської дирекції (УДППЗ "Укрпошта") 1497378,63 грн. основного боргу, 699,01 грн. 3% річних, 854,73 грн. інфляції. В іншій частині рішення залишити без змін.

Українське державне підприємство поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду, в якій просить постанову у справі змінити та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення борг в сумі 1497378,63 грн., індексу інфляції за період з 01.09.2001 року по 01.08.2004 року в сумі 143784,68 грн., 3% річних в сумі 71706,56 грн., борг в сумі 960923,01 грн., мотивуючи касаційну скаргу доводами про невідповідність постанови всім фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача та присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 05.02.1999р. між Українським державним підприємством поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” та товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний інформаційно-рекламний центр "СЕНС" укладено договір № 22, відповідно до п. 1.1 якого відповідач (Замовник) надає для розповсюдження, а позивач (Виконавець) здійснює доставку та розповсюдження газети "РІО" .

Відповідно до умов договору, позивач, як виконавець, зобов'язався забезпечити безперебійну доставку газети "РІО" щотижнево в кожну поштову скриньку м. Києва не пізніше наступного робочого дня після повного тиражу газети та організовувати додаткове приймання рекламних оголошень від організацій та приватних осіб поштовими відділеннями зв'язку м. Києва за розцінками замовника (пп.2.2.1., пп.2.2.2 п.2.2 договору).

Кошти для компенсації витрат позивача за доставку та розповсюдження газети "РІО" за звітній місяць повинні складати 50 % різниці між коштами отриманими від надання послуг рекламної діяльності газети "РІО" за мінусом витрат друкарських послуг та вартості паперу. При цьому, до 15 числа кожного календарного місяця бухгалтерія відповідача складає звіт про витрати за попередній місяць, які пов'язані з виданням газети, і подає його позивачу. Кошти, які повинні належати позивачу, переводяться на його розрахунковий рахунок щомісячно згідно розрахунку за місяць попередній звітному (п. 3.1, п. 3.2, п. 3.3 договору).

Судами встановлено, що сторонами підписані акти приймання-передачі робіт. З цих актів вбачається, що позивачем надавались послуги по доставці та розповсюдженню газети "РІО", а відповідачем приймались такі послуги як надані з належною якістю. Належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до позивача відносно неналежного виконання останнім своїх зобов'язань за договором, зокрема, порушення строків доставки та розповсюдження газети "РІО" судам надано не було.

Згідно з актом звірки розрахунків, підписаного сторонами, станом на 01.10.2003р. за відповідачем обліковувалась заборгованість за спірним договором в сумі 1479886,37 грн.

З метою визначення суми заборгованості станом на дату прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення по справі №10/555-9/11, Київський апеляційний господарський суд ухвалою від 18.07.2007р. зобов'язав сторони скласти та підписати акт звірки розрахунків за спірним договором. Проте, вимоги вказаної ухвали суду з боку відповідача виконані не були, акт звірки сторонами не підписано, тому сума заборгованості вираховувалась апеляційним судом виходячи з наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Суди дійшли вірного висновку, що оскільки строк позовної давності по заявленим позивачем вимогам не сплив до 01.01.2004р., до спірних правовідносин мають бути застосовані правила Цивільного кодексу України про позовну давність.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В ст. 266 Цивільного кодексу України зазначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Касаційна інстанція погоджується з висновками судів, що враховуючи положення спірного договору, кошти за виконані позивачем послуги з доставки газети "РІО" за липень-серпень 2001р. мали бути перераховані позивачу, відповідно, в серпні-вересні 2001 року, а тому строк позовної давності в цій частині позивачем попущений. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідачем було заявлено про застосування встановленого законом трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені вимог, по яких минув строк позовної давності.

Отже, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 22 від 05.02.1999р. за період з липня 2001р. по серпень 2004р. включно лише в жовтні 2004р., то висновок судів про те, що позивачем пропущено строк позовної давності відносно вимог про стягнення з відповідача заборгованості за липень-серпень 2001р. та нарахованих на неї сум інфляційних витрат та 3% річних, є обгрунтованим.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судами вірно визначено, що спірний договір за своєю суттю є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В статті 903 Цивільного кодексу України, вказано, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В матеріалах справи наявні акт звірки розрахунків станом на 01.10.2003р., претензія №03-23 від 24.03.2004р. та акти здачі-приймання виконаних робіт за спірним договором.

Як вірно встановлено апеляційним господарським судом, за період з вересня 2001р. по серпень 2004р. включно роботи з розповсюдження (доставки) газети "РІО" позивач виконав в повному обсязі та відповідно до вимог замовника. Загальна вартість виконаних робіт за вказаний період становить 1497378,63 грн. Отже, у відповідача виникло та існує зобов'язання оплатити надані позивачем послуги по розповсюдженню і доставці газети в строки та на умовах, зазначених в договорі №22 від 05.02.1999р.

Крім цього, вищевказані акти були підписані відповідачем, тобто він прийняв роботи, виконані позивачем, та підтвердив їх належну якість. При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування позивачу вартості наданих послуг відповідач суду не надав.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційний інстанції, що позивачем були надані відповідні послуги за спірним договором, але відповідач не оплатив їх вартість, що призвело до виникнення заборгованості за період з вересня 2001р. по серпень 2004р. у сумі 1497378,63 грн.

З матеріалів справи вбачається, що доказів погашення відповідачем заборгованості судам обох інстанції надано не було.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період з вересня 2001р. по серпень 2004р. включно нараховані на суму простроченої заборгованості по договору № 22 від 05.02.1999р., заявлені позивачем лише в травні 2007р.

Як вбачається зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України, передбачені законом інфляційні нарахування та 3% річних є видами фінансової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Законодавством спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних не встановлений, а тому як вірно зазначено судом до таких вимог застосовується загальний трирічний строк.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних за період з вересня 2001р. по квітень 2004р. включно має бути відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності, а задоволенню підлягають лише заявлені в межах строку позовної давності вимоги про стягнення інфляції та річних за травень, червень, липень та серпень 2004р., що становить відповідно 854,73 грн. інфляційних витрат та 699,01 грн. - 3% річних.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Позивачем було заявлене клопотання про збільшення розміру позовних вимог на суму 960923,01 грн. в частині стягнення основного боргу.

Збільшення розміру позовних вимог по стягненню основного боргу на 960 923,01 грн. обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2005р. по справі №21/132, яке було залишено без змін Постановою Верховного Суду України від 19.09.2006р., стягнуто з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Київської міської дирекції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний інформаційно-рекламний центр "СЕНС" 1 921 846,02 грн. заборгованості за надані послуги по розміщенню рекламних матеріалів. Посилаючись на п. 3.2 Договору №22 від 05.02.1999р., позивач стверджував, що 1921846,02 грн. є прибутком відповідача, а тому 50% вказаної суми має бути стягнуто його на користь як оплата послуг по доставці та розповсюдженню газети.

Однак, як вірно було встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 3.2 договору кошти для компенсації витрат позивача за доставку та розповсюдження газети "РІО" за звітній місяць повинні складати 50% різниці між коштами отриманими від надання послуг рекламної діяльності газети "РІО" за мінусом витрат друкарських послуг та вартості паперу.

Позивачем не доведено факту отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний інформаційно-рекламний центр "СЕНС" вищевказаної суми від Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Рішення Господарського суду міста Києва по справі № 21/132 в установленому законом порядку не виконувалось, грошові кошти в розмірі 1921846,02 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний інформаційно-рекламний центр "СЕНС" від Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" не надходили.

Тому апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в сумі 960923,01 грн. основного боргу.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України вважає, що підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 року в даному випадку немає, а тому касаційна скарга Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” задоволенню не підлягає.

Доводи, викладені позивачем в касаційній скарзі, не приймаються Вищим господарським судом України, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених господарським судом обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117-12 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 року по справі № 10/555-9/11 залишити без змін.

Головуючий суддя

О. В. Муравйов

Судді

А. Г. Полянський

Г. М. Фролова