ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2008 р. Справа № 7/103-07

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Далькевич В.В.,довіреність №5 від 14.01.08р.,

Будніков В.С., довіреність №4 від 14.01.08р.,

від відповідача: Вдовенко О.С., директор,

Демещук О.С., довіреність від 01.01.08р.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Восход-України", с.Дерев'яна Обухівського району Київської області

на рішення господарського суду Вінницької області

від "05" вересня 2007 р. у справі № 7/103-07 (суддя Мінєєва Н.В.)

за позовом Приватного підприємства "Восход-України", с.Дерев'яна Обухівського району Київської області

до Малого приватного підприємства "Овис", м.Могилів-Подільський Вінницької області

про стягнення 195000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2007р. Приватне підприємство "Восход-України" подало позов, в якому просить стягнути з Малого приватного підприємства "Овис" 195000,00грн., як безпідставно набуті (т.1, а.с.2-4).

Рішенням господарського суду Вінницької області від 05 вересня 2007 року в позові Приватного підприємства "Восход-України" до Малого приватного підприємства "Овис" про стягнення 195000 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Восход-України" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі (т.3, а.с.2-4).

Обґрунтовуючи доводи скарги, позивач - Приватне підприємство "Восход-України" в апеляційній скарзі зазначає, що:

- відповідно до договору №21/12 від 28.12.2005р. сторонами не було досягнуто угоди зі всіх істотних умов, що передбачено ч.1 ст.628 Цивільного Кодексу України, ч.ч.3,4 ст.180, ч.1 ст.15 Господарського кодексу України;

- господарським судом Вінницької області встановлено відсутність технічного завдання, однак суд не прийняв до уваги той факт, що відсутність технічного завдання фактично свідчить про відсутність предмету договору, так як відповідач сам підтвердив, що не знає, що саме виготовляти, а також підтвердив те, що роботи за договором не виконались в повному обсязі і відповідач поніс витрати по договору лише в сумі 77671,05грн. та припинив виконання договору за відсутністю технічного завдання;

- судом першої інстанції не досліджено, яким чином відповідач в рамках строку вказаного п.11.1 договору зможе виконати підрядні роботи, якщо позивач не зможе перерахувати відповідні кошти, оскільки останні можуть бути перераховані тільки на підставі актів виконаних робіт, що не підпишуться через те, що роботи за договором не виконуватимуться відповідачем до моменту перерахування коштів (оплати);

- позивач листом від 22.05.2007р. №174 фактично визнав позовні вимоги та запропонував повернути всі отримані кошти, але на умовах розстрочки їх повернення;

- вважає, що господарський суд першої інстанції безпідставно посилається на рішення цього ж суду по інших справах, оскільки рішення господарського суду Вінницької області від 06.12.2006р. у справі №6/332-06 не встановлює факти, а лише містить оціночні судження, крім того, рішення господарського суду Вінницької області від 20.02.2007р. у справі №6/75-07 (про відмову в задоволенні позову ПП "Восход-України") винесено не після з'ясування обставин справи та розгляду справи по суті, а тільки на тій підставі, що вимога про визнання договору неукладеним не може бути самостійним предметом розгляду справи;

- господарським судом Вінницької області допущено помилку у застосуванні норми ст.35 ГПК України щодо підстав звільнення від доказування та порушено приписи ст.85 ГПК України, так як повний текст рішення було складено та підписано лише 08.10.2007р.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі. Вважають рішення господарського суду Вінницької області незаконним та необґрунтованим, в зв'язку з чим просять його скасувати та прийняти новий судовий акт, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Мале приватне підприємство "Овис" у відзиві на апеляційну скаргу та його представники в засіданні суду проти апеляційної скарги заперечили, просять рішення господарського суду Вінницької області залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП "Восход-України" - без задоволення. Зазначили, що твердження позивача про непогодження предмета і ціни договору не відповідають дійсності, оскільки предметом договору є АСУ, виготовлення та установку якої замовив позивач, стосовно ціни договору сторони визначили у пунктах 3.1 та 3.2, а відносно строків виконання робіт - у п.п. 2 і 4 договору.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального законодавства, апеляційний господарський суд вважає скаргу необґрунтованою, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом: 28.12.2005 року між сторонами було укладено договір № 21/12 (т.1,а.с.8-10).

Згідно п.1 договору, відповідач (продавець) зобов'язався розробити, встановити та передати у власність покупця (позивача) автоматизовану систему управління мельзаводу потужністю 75-100 т/добу, а останній зобов'язався прийняти та оплатити її на умовах даного договору.

Пунктом 2.1 договору сторони обумовили початок виконання робіт - наступний день після перерахування авансу. Оплата проводиться у формі попередньої оплати (оплата авансом) на розрахунковий рахунок продавця у слідуючи терміни: до 20 січня 2006 року - 75 тис. грн., до 10 лютого 2006 року - 120000 грн., до 15 березня 2006 року - 120000 грн. з урахуванням ПДВ. Подальша оплата здійснюється на підставі актів приймання - передачі виконаних робіт у відповідності з фактично виконаними роботами, передбаченими даним договором (п. 4.2.2 договору). Залишок суми - 60000 грн. (у т.ч. ПДВ 20% 10000 грн.) покупець (позивач) сплачує продавцю (відповідачу) після підписання кінцевого акту приймання - передачі. (п. 4.2.3 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору сума договору встановлюється на підставі кошторису і складає 375000 грн., у т.ч. ПДВ - 62500 грн. Ціна договору являється динамічною, зміни в кошторисі допускаються тільки за згодою сторін.

Згідно з п.6.1 договору сторони обумовили, що продавець має право не розпочинати роботу, а почату роботу припинити у випадку порушення покупцем своїх зобов'язань по даному договору, що тягне за собою неможливість або значне ускладнення робіт. Продавець має право на продовження строків виконання робіт у випадку не надання покупцем вихідних даних по даному договору, а також зобов'язаний виконувати роботи у відповідності з вихідними даними та технічним завданням покупця (п.п. 6.2, 6.3 договору).

Пунктом 7.1 та 7.2 договору визначено, що якість поставляємого згідно даного договору товару підтверджується відповідними документами (сертифікат якості, паспорт, пакувальний лист). Продавець несе відповідальність за відповідність якості товару Держстандартам, ТУ, кресленням, затвердженим у встановленому порядку.

У п.8 договору зазначено, що продавець забезпечує гарантію на товар згідно технічним умовам на кожний вид товару.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що даний договір діє з моменту підписання до 31.04.2006 року. Всі зміни та доповнення до договору дійсні тільки при умові їх письмового оформлення і підписання уповноваженими на це особами. (п. 11. 2 договору).

11 січня 2006 року, 19 січня 2006 року та 17 лютого 2006 року позивач перерахував відповідачу відповідно 30000грн., 90000грн. та 75000грн., з призначенням платежу: «За автомат. систему управління мельзавод згідно договору №21/12 від 28.12.2005р»; «За розробку технічної документації згідно договору №21/12 від 28.12.2005р»; «За розробку АСУ мельзавод згідно договору №21/12 від 29.12.2005р.», що стверджується наявними у матеріалах справи витягами банку відповідно за 12.01.2006р, 20.01.2006р., 20.02.2006р. (т.1, а.с.12-14).

Таким чином, із змісту договору №21/12 від 28.12.2005р. вбачається, що у ньому передбачені всі істотні умови, а саме погоджено предмет, ціну, строк договору, вимоги щодо якості продукції, права і обов'язки покупця та продавця, гарантія продавця щодо відповідності продукції (товару) технічним умовам.

Вказані обставини були досліджені судом першої інстанції і їм надана відповідна оцінка. В той же час колегія суддів вважає необґрунтованим посилання господарського суду в рішення на ст. 35 ГПК України, оскільки рішеннями господарського суду Вінницької області від 06.12.2006р. у справі №6/332-06 (т.1, а.с.37) та від 20.02.2007р. №6/75-07 не встановлені факти, які мають значення для вирішення спору у даній справі. Так, в позові про визнання договору від 28.12.2005р. №21/12 неукладеним (справа №6/75-07) відмовлено у зв'язку з тим, що ст.16 ЦК України не встановлено відповідного способу захисту цивільного права, а у стягненні 195000 грн. (справа №6/332-06) відмовлено, оскільки договором не передбачено надання будь-яких доказів виконання робіт за договором до отримання всіх авансових платежів, а на відсутність таких доказів посилався позивач. У справі №7/103-07 позивач просив стягнути з відповідача 193000 грн. з інших підстав.

Однак, вказаний факт не потягнув за собою прийняття неправильного рішення, оскільки місцевим господарським судом, як вказувалось вище, обставини та матеріали справи, у тому числі і спірний договір, досліджені і їм надана належна оцінка та на підставі цього прийняте оскаржуване рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків для позивача та відповідача є договір № 21/12 від 28.12.2005р.

Згідно ст.11 ч.2 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання відповідача ґрунтуються на договорі № 21/12 від 28.12.2005р., згідно якому останній прийняв на себе зобов'язання розробити, встановити і передати у власність позивача автоматизовану систему управління мельзаводу.

Відповідач листом №83 від 05.05.2006 року повідомив позивача про часткове виконання умов договору та про призупинення роботи в зв'язку з відсутністю технічного завдання (т.2, а.с.72).

Позивач прийняв на себе зобов'язання сплатити аванс в загальній сумі 315 тис. грн. в строк до 15.03.2006р. (п. 4.2.1 договору).

На виконання прийнятих зобов'язань позивач здійснив, як вказувалось вище, частковий авансовий платіж в сумі 195000 грн., що стверджується наявними в матеріалах справи витягами банку відповідно за 12. 01. 2006 року, 20. 01. 2006 року та 20. 02. 2006 року , в яких зазначено призначення платежу: «За автомат. систему управління мельзавод згідно дог. 21/12 від 28. 12. 05р»; «За розробку технічної документації зг. дог. 21/12 від 28. 12. 05р»; «За розробку АСУ мельзавод зг. дог. 21/12 від 29.12.05 року» (т.1, а.с.12-14).

З огляду на викладене, дії сторін були спрямовані на виконання укладеного договору № 21/12 від 28.12.2005р.

Листом №№174 від 22.05.2007р. (т.1, а.с.62), на який посилається позивач в апеляційній скарзі, відповідач запропонував позивачу компромісне вирішення питання щодо повернення коштів у разі відмови позивача від замовлення, а не визнав, як вказує позивач, позов.

Застосування ст. 1212 ЦК України можливе у випадках відсутності договору, або іншої, передбаченої ст. 11 ЦК України, правової підстави виникнення цивільних прав і обов'язків, а також у випадках повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією із сторін у зобов’язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Жодної із передбачених ст. 1212 ЦК України підстав для стягнення з відповідача 195000 грн. судом не встановлено.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що господарський суд Вінницької області, перевіривши доводи позивача, давши правову оцінку, з'ясувавши та оцінивши обставини, що мають значення для справи, а також наявні в матеріалах справи докази, цілком правомірно прийняв рішення про відмову в позові.

Оформлення повного тексту рішення лише 08.10.2007р. у зв'язку з хворобою судді Мінєєвої Н.В., на що посилається позивач не може бути підставою для його скасування, враховуючи приписи ст.104 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним та не являються підставою для скасування оскаржуваного рішення, яке є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства і обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 05 вересня 2007 року у справі №7/103-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Восход-України", с.Дерев'яна Обухівського району Київської області - без задоволення.

2. Справу №7/103-07 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя

судді:

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам

4 - в наряд