ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.01.2008

Справа №2-21/14335-2007А

10 січня 2008 р. о 14 годині 10 хвилин Господарським судом Автономноїреспубліки Крим у складі

Головуючого – судді Чонгової С.І.

при секретарі судового засідання Пономаренко Н.О.

розглянута адміністративна справа № 2-21/14335-2007А

За позовом Приватного підприємства «Перегін», м. Сімферополь

до відповідача Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України, м. Київ

про скасування наказу.

У судовому засіданні приймали участь представники:

Позивач Передеренко І.О., директор, паспорт НЕ № 486449 від 08.02.2007 р.; Соколова Л.Я., бухгалтер, д/п № 8 від 01.01.2008 р.

Відповідач не з’явився,

Сутність спору: Приватне підприємство «Перегін», м. Сімферополь, звернулося до Господарського Суду АР Крим із адміністративним позовом до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України, м. Київ, у якому просить скасувати Наказ Головної автоінспекції № 50 від 27.02.2007 р. у частині анулювання Ліцензії АВ 046741 (термін дії з 19.04.2006 р. по 18.04.2011 р.) на внутрішні перевезення пасажирів, виданої Приватному підприємству «Перегін». Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов’язані з оплатою державного збору.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 16.02.2007 р. комісією у складі: голова комісії – провідний спеціаліст відділу державного контролю управління інспекції на автомобільному транспорті в АР Крим Штепа О.О., член комісії – провідний спеціаліст відділу державного контролю управління інспекції на автомобільному транспорті в АР Крим Кисельов О.В., за участю представника 1 МРО при УДАЇ в АР Крим – старшого інспектора лейтенанта міліції Добровічан С.В. було складено акт перевірки додержання ліцензіатом Ліцензійних умов. За результатами перевірки 16.02.2007 р. було складено Акт № 47 у двох примірниках, яким, начебто встановлено факт порушення ліцензіатом (позивачем) ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів. Позивач посилається на те, що відповідачем порушені вимоги чинного законодавства щодо порядку проведення перевірки, дослідження матеріалів перевірки та надання висновків за результатами перевірки, які зроблені на підставі суб’єктивної оцінки матеріалів та даних, що не відповідають дійсності.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 12.10.2007 р. у цілях забезпечення адміністративного позову було зупинено дію Наказу Головавтоінспекції № 50 від 27.02.2007 р. у частині анулювання Ліцензії АВ 046741 (термін дії з 19.04.2006 р. по 18.04.2011 р.) на внутрішні перевезення пасажирів, виданої ПП «Перегін», - до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судове засідання з’явився, позовні вимоги повністю підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, оскільки у матеріалах справи є достатньо документів для розгляду справи. Крім того, у відповідача було достатньо часу для надання документів, необхідних за його думкою, для розгляду спору.

У порядку ст. 128 Кодексу Адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Позивач відмовився від послуг перекладача.

Відповідно до статті 130 Кодексу Адміністративного судочинства України перед початком слухання справи сторонам, які беруть участь у справі, були вручені пам’ятки про права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Приватне підприємство «Перегін» зареєстровано виконавчим комітетом Сімферопольської міської Ради і внесено до ЄДРПО країни 29.12.2000 р. відповідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи.

Пунктом 2.1. Статуту підприємства позивача зазначено, що вантажні і пасажирські перевезення усіма видами транспорту є предметом діяльності підприємства позивача.

Пункт 33 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначає, що відповідно до цього Закону ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності як надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів автомобільним транспортом.

19.04.2006 р. Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв’язку України позивачу видано ліцензію (серія АВ № 046741) на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом робіт – внутрішні перевезення пасажирів зі строком дії 19.04.2006 р. – 18.04.2011 р.

16.02.2007 р. комісією у складі: голова комісії – провідний спеціаліст відділу державного контролю управління інспекції на автомобільному транспорті в АР Крим Штепа О.О., член комісії – провідний спеціаліст відділу державного контролю управління інспекції на автомобільному транспорті в АР Крим Кисельов О.В., за участю представника 1 МРО при УДАЇ в АР Крим – старшого інспектора лейтенанта міліції Добровічан С.В. було складено акт перевірки додержання ліцензіатом Ліцензійних умов.

За результатами перевірки Головною державною інспекцію на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв’язку України на підставі акту перевірки 27.02.2007 р. видано наказ № 50 «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензій та усунення порушень додержання Ліцензійних умов, яким анульовано ліцензія АВ № 046741, що була видана позивачу на внутрішні перевезення пасажирів.

Позивач посилається на те, що відповідачем порушені вимоги чинного законодавства щодо порядку проведення перевірки, дослідження матеріалів перевірки та надання висновків за результатами перевірки, які зроблені на підставі суб’єктивної оцінки матеріалів та даних, що не відповідають дійсності.

Дослідивши акт перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов від 16.02.2007 р. № 47 і надані позивачем документи, суд встановив наступне.

У розділі 5 зазначеного акту вказано, що у позивача відсутнє оформлення трудових відносин з водіями: Панін Ю.А., Куртаметов Е., Кисличенко В.В., Солдатов А.К., Вивсяних М., Шофоростов А., Компонійцев В., Абдурашитов, Кенжалієв Р.Ф., Фатєєв Ю.Г., Бадров А.А., Морозюк А.А., Феттаєв Ш.Ш., Тиселин С.А., Сейдаметов С.С., Аблаєв А.Р., Ізмайлов Р.Ш., Сейтвелієв А.Н., Бекіров С.М., Щербань К.В., Мустафаєв Е.Д., Акимов А.А., Марченков Г.Б., Бетулаєв Х.З., Люманов Д., Колясников В.Н., Сейтягяєв С.С., Костенко С., Джелілов Е., Валяр В.Н., Цимбалюк В.І., Басиров Е.Ф., Ільясов Р.Р., Асанов У., Асанов Р.У., Емір-Асанов Є.Ф., Есмедляєв Е.А., Норик С.Н., Ваапаов Р.Ш.

Позивачем у матеріали справи надані копії трудових книжок на водіїв Панін Ю.А., Куртаметов Е., Кисличенко В.В., Солдатов А.К., Шофоростов А., Кенжалієв Р.Ф., Фаттєєв Ю.Г., Бадров А.А., Морозюк А.А., Феттаєв Ш.Ш., Тиселин С.А., Сейдаметов С.С., Ізмайлов Р.Ш., Бекіров С.М., Щербань К.В., Мустафаєв Е.Д., Акімов А.А., Марченков Г.Б., Люманов Д., Колясников В.Н., Сейтягяєв С.С., Костенко С., Джелілов Е., Цимбалюк В.І., Ільясов Р.Р., Асанов У., Асанов Р.У., Емір-Асанов Е.Ф., Есмедляєв Е.А., на підтвердження оформлення трудових відносин (т. 1 а. с. 65-95), а також договори, укладені на послуги перевезення пасажирів водіями (т. 1 а. с. 96-111, т. 2 а. с. 2-40), що не заборонено діючим законодавством.

Статтею 10 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що до заяви про видачу ліцензії додається копія свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності або копія довідки про внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, засвідчена нотаріально або органом, який видав оригінал документа. Для окремих видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, до заяви про видачу ліцензії також додаються документи, вичерпний перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування. Органу ліцензування забороняється вимагати від суб'єктів господарювання інші документи, не вказані у цьому Законі, крім документів, передбачених частиною п'ятою цієї статті.

Ліцензіат зобов'язаний повідомляти орган ліцензування про всі зміни даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії. У разі виникнення таких змін ліцензіат зобов'язаний протягом десяти робочих днів подати до органу ліцензування відповідне повідомлення в письмовій формі разом з документами або їх нотаріально засвідченими копіями, які підтверджують зазначені зміни. На підставі документів, поданих ліцензіатом до органу ліцензування, орган ліцензування може прийняти рішення про анулювання ліцензії у строки, передбачені цим Законом. Підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є неможливість ліцензіата згідно з поданими документами забезпечити виконання ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності, на який видана ліцензія (стаття 17 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»). Актом зазначено прострочення ліцензіатом термінів повідомлення про зміну даних у документах.

Проте, зазначене в акті прострочення терміну повідомлення про зміну даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензій, а саме про трудові відносини з водіями, випадає по датам на вихідні дні. Отже, при визначені терміну прострочки були враховані не тільки робочі, а й вихідні дні. Крім того, суд зазначає, що вказаним пунктом акту перелічені водії, які попереднім пунктом акту визначені як такі, що не мають оформлених трудових відносин з позивачем. Таким чином, означений висновок також спростовує попередній про відсутність оформлених трудових відносин з зазначеними у акті водіями.

Позивачем спростовуються також висновки акту щодо порушення вимог пункту 1.8. ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) без оформлення ліцензійних карток.

Суду надані ліцензійні картки на автомобілі, у тому числі перелічені у акту перевірки (т. 1 а. с. 33-64, т. 2 а. с. 145-147, 150-151, 155-185).

Висновки акту щодо порушення пункту 2.1.1. ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) взагалі не можуть прийматися до уваги оскільки не вказано, які конкретні автомобілі мають газобалонне обладнання. Крім того, позивачем суду надані свідоцтва Кримського автомобільно-учбового комбінату, які видані водіям, про допуск до роботи на автомобілях, що працюють на природному газі та посвідчення про підвищення кваліфікації та складення іспитів на допуск до виконання газонебезпечних робіт (т. 2 а. с. 41-75).

На спростовування висновків акту про порушення вимог пункту 2.2.1. ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2000 р. № 1276 «Про внесення змін і доповнень до постанов Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 та від 31.12.1993 р. № 1094» , позивачем надані копії тимчасових реєстраційних талонів (т. 2 а. с. 148, 149), їх номери та строки дії співпадають з даними, зазначеними у ліцензійних картках (т. 2 а. с. 145, 146). Позивачем підтверджено, що стосовно автомобілю ГАЗ 32213 С СПГ д/н 017-63 на час проведення перевірки та складання акту усі правові відносини щодо автомобілю було розірвано.

Висновки акту про порушення вимог пункту 2.3.1. ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), статей 30, 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пунктів 33 та 34 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 18.02.1997 р. № 176, із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 141, спростовується наданими позивачем фотознімками автомобілів та наданими розкладами руху на маршрутах позивача (т. 2 а. с. 76-104).

Суд приймає до уваги пояснення позивача, що розклад руху погоджено також з перевізниками, які здійснюють перевезення пасажирів на таких самих маршрутах, на маршрутах, що частково співпадають або перетинаються, і дотримання розкладу взаємно контролюється перевізниками, водіями маршрутних таксі у цілях недопущення порушення комерційних інтересів один одного. Таким чином, наявність у водіїв розкладу руху є обов’язковим, у тому числі і для взаємного контролювання перевізниками один одного.

На спростування висновків акту щодо порушення вимог пункту 2.3.1. ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), статті 2, 23 Закону України «Про автомобільний транспорт», статей 10, 26, 33, 36 Закону України «Про дорожній рух»., Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, позивач надав на підтвердження права користування земельною ділянкою на території Перовської сільської ради договір оренди землі від 18.01.2007 р. укладений з Сімферопольською районною державною адміністрацією, і земельною ділянкою у с. Мірне Сімферопольського району - договір оренди землі від 16.03.2006 р., укладений з власником земельної ділянки Чикаренко В.В., які використовуються для розташування транспортних засобів позивача. Наявність декількох територій для розміщення транспортних засобів не заборонено діючим законодавством. В акті не зазначено, яким чином виявлено зберігання транспортних засобів за місцем проживання водіїв і чим саме таке підтверджено. Отже, такий висновок у акті не може вважатися доведеним. В акті не вказано також при перевірці яких саме маршрутів та у який саме конкретний час було встановлено відсутність у дорожніх листах відмітки про проходження передрейсового технічного огляду. Позивачем у матеріали справи надані дорожні листи на вказані у акті автомобілі з відмітками про технічний стан 12.02.2007 р.

Позивачем надані у матеріали справи витяги з журналу про проходження технічного огляду транспортних засобів за 31.12.2006 р., 01.01.2007 р., 14.01.2007 р., 21.01.2007 р., які відповідають наданим для огляду у суді оригіналам.

Позивачем також у матеріли справи наданий акт здачі-приймання робіт (т. 2 а. с. 219) щодо проведення робіт з обладнання КТП. Акт складено 24.06.2006 р. Таким чином, на день перевірки існувало обладнання КТП.

Суд також зазначає, що в акті перевірки не вказано, які саме складові обладнання відсутні на КТП і які норми порушені щодо стандартів обладнання.

Крім того, позивачем надані витяги з журналу інструктажів з пожежної безпеки, що відповідають наданому для огляду у суді оригіналу журналу, а також теми та план інструктажів на 4 квартал 2006 р. та 2007 р., чим спростовуються висновки акту щодо порушення вимог пункту 2.3.2. ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Пунктом 10 розділу 5 акту зазначені порушення вимог статті 8 Закону України «Про автомобільний транспорт», статті 29 Закону України «Про дорожній рух».

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що завданням ліцензування на автомобільному транспорті є забезпечення використання сертифікованих і дозволених для використання транспортних засобів.

На всі зазначені у акті транспортні засоби позивачем надані ліцензійні картки (т. 1 а. с. 33-64, т. 2 а. с. 145-147, 150, 151, 155-185).

Відповідно до пункту 1.8. Ліцензійних умов ліцензійна картка є бланком суворої звітності, до якої заносяться реєстраційні дані ліцензії та автомобільного транспортного засобу.

Отже, виходячи з викладеного, суд приймає до уваги пояснення позивача щодо перевірки сертифікатів відповідності відповідачем під час оформлення ліцензії та ліцензійних карток, оскільки така перевірка витікає з суті статті 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», і її проведення має передувати оформленню ліцензії.

Суд також приймає до уваги пояснення позивача, що відповідно до Правил проведення державного технічного огляду автомобілів, автобусів, мототранспорту та причепів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. № 141, органами Державної інспекції перевіряється технічний стан обладнання транспортних засобів на відповідність вимогам законодавства, правил, норм і стандартів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища (пункт 11 Правил), Справним вважається повністю укомплектований транспортний засіб, який має задовільний зовнішній вигляд і технічний стан якого відповідає вимогам законодавства, правил, норм і стандартів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища (пункт 12 Правил).

Згідно з пунктом 1.5., 1.7. Інструкції про проведення державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них та здійснення перевірок реєстраційно-екзаменаційних підрозділів Державтоінспекції МВС України, затверджених Наказом МВС України 10.04.2002 р. № 335, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.06.2002 р. № 472/6760, не приймаються до реєстрації нові і такі, що були в користуванні, ТЗ, а також вузли, агрегати та частини до них, які ввезені на митну територію України суб'єктами підприємницької діяльності або фізичними особами без надання сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифіката, виданого відповідно до чинного законодавства. Не приймаються до реєстрації ТЗ, зібрані (складені) із вузлів та агрегатів серійних ТЗ без дотримання вимог Закону України «Про дорожній рух». Виробництво (складання) ТЗ із складових частин і комплектуючих виробів, що ввозяться на територію України здійснюється після їх перевірки на відповідність чинним стандартам або за наявності сертифіката, виданого уповноваженим на те Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом із сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Усі зазначені у пункті 10 розділу 5 транспортні засоби мають державну реєстрацію та щоквартально проведено їх державний технічний огляд, що підтверджено актами ДАІ про проведення технічного огляду (т. 2 а. с. 136), наявністю записів реєстраційних номерів транспортних засобів у ліцензійних картках.

Крім того, позивачем надані сертифікати відповідності на автобус (клас А) РУТА, автобусів ПАЗ, автобусів ЛАЗ (т. 2 а. с. 135-144, 152-154).

На спростування зазначених актом порушень статті 46 Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про страхування» у частині відсутності страхових полісів, позивач надав у матеріали справи страхові поліси обов’язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті (т. 1 а. с. 123-141) та договори обов’язкового страхування від нещасних випадків на транспорті (т. 2 а. с. 187-204) на водіїв, перелічених в акті.

Позивачем спростовуються зазначені в акті порушення статті 30 Закону України «Про автомобільний транспорт», статей 10, 45 Закону України «Про дорожній рух», Наказу Міністерства охорони здоров’я України та Міністерства внутрішніх справи України від 05.06.2000 р. № 124/345 «Про затвердження Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів», щодо незабезпечення контролю за станом здоров’я водіїв та за проходженням водіями періодичного медичного огляду. Позивачем у матеріали справи надано акт здачі-приймання робіт від 01.08.2006 р. про обладнання медичного кабінету.

Суд приймає до уваги зауваження позивача щодо того, що в акті не визначено, яке саме обов’язкове обладнання відсутнє у медичному кабінеті.

Позивачем також надані для огляду у судовому засіданні і копії у матеріали справи журналу групи ризику, з зазначенням робітників віком понад 55 років, дорожні листи на транспортні засоби, перелічені в акті, з відміткою лікаря про допуск до керування водія транспортним засобом, журнал передрейсового медичного огляду на зазначені у акті дати, у тому числі щодо водія Ахмедханова Р.А., наказ про звільнення водія Ахмедханова Р.А. за порушення трудової дисципліни. Таким чином, суд не може вважати доведеним висновок акту про відсутність контролю проходження водіями медичного огляду у тому числі передрейсового медичного огляду.

Суд приймає до уваги заперечення позивача щодо відсутності контролю за режимом роботи та часом відпочинку. На підтвердження своїх заперечень позивач надав розпорядження директора підприємства від 01.01.2007 р. № 3 про встановлення у період з 01.01.2007 р. по 20.01.2007 р. 24 годинний робочий тиждень (у акті зазначено період праці водія Паніна з 09.01.2007 р. по 18.01.2007 р.), що не суперечить нормам Кодексу Законів про Працю України та Положенню про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів, затвердженого Міністерством транспорту України 17.01.2002 р. № 18, зареєстрованих наказом Міністерства юстиції України 04.02.2002 р. № 97/6385.

Таким чином, суд дійшов висновку, що акт перевірки складено без урахування всіх документів та пояснень ліцензіата.

Отже, вказаний акт не може вважатися належним доказом наявності порушень ліцензійних умов, зазначених в акті і не може бути підставою наказу про анулювання ліцензії.

Стаття 20 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначає, що орган ліцензування або спеціально уповноважений орган з питань ліцензування не пізніше десяти робочих днів з дати складання акта перевірки порушень ліцензійних умов видає розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов або орган ліцензування приймає рішення про анулювання ліцензії.

Підставами для анулювання ліцензії є: заява ліцензіата про анулювання ліцензії; акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов; рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності; акт про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих суб'єктом господарювання для одержання ліцензії; акт про встановлення факту передачі ліцензії або її копії іншій юридичній або фізичній особі для провадження господарської діяльності; акт про встановлення факту неподання в установлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії; акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов; неможливість ліцензіата забезпечити виконання ліцензійних умов, встановлених для певного виду господарської діяльності; акт про відмову ліцензіата в проведенні перевірки органом ліцензування або спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування (стаття 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»). .

Відповідач не надав документів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, - належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до вимог статті 94 Кодексу Адміністративного судочинства України витрати з оплати державного збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У засіданні суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову оформлено та підписано відповідно до вимог Кодексу Адміністративного судочинства України 28 січня 2008 р.

На підставі викладеного ст.. ст.. 17, 18, 71, 86, 158, 160, 161, 162, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати Наказ Головної автоінспекції № 50 від 27.02.2007 р. у частині анулювання Ліцензії АВ 046741 (термін дії з 19.04.2006 р. по 18.04.2011 р.) на внутрішні перевезення пасажирів, виданої Приватному підприємству «Перегін».

Стягнути з Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України, м. Київ (м. Київ, проспект Перемоги, 14; код ЗКПО та банківські рахунки не відомі) на користь Приватному підприємству «Перегін», м. Сімферополь (м. Сімферополь, пров. Заводський, 33; ЗКПО 31263902, банківські рахунки не відомі) 03,40 грн. судового збору.

Скасувати заходи забезпечення адміністративного позову.

Постанова суду може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 185-187 Кодексу Адміністративного судочинства України протягом 10 днів з дня її проголошення або з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чонгова С.І.