ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008 р.

№ 20/220-07/19/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого - Ткаченко Н.Г.

Суддів - Катеринчук Л.Й.

Заріцької А.О.

За участю: представника ТОВ " ТВП"Київтекстиль" –Василеги В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Київтекстиль"

на рішення господарського суду Київської області від 14.05.2008 р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.09.2008 р. по справі № 20/220-07/19/13 за позовом Софіївсько-Борщагівської сільської ради до ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Київтекстиль" про розірвання договору оренди земельної ділянки та про повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Софіївсько-Борщагівська сільська рада в червні 2007 р. звернувся з позовом до господарського суду до ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Київтекстиль" про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.05.2004 р. та про повернення земельної ділянки площею 0,5188 га в с.Софіївська Борщагівка Київо-Святошинського району Київської області по вул. Леніна, посилаючись на те, що актами перевірки виконання природоохоронного законодавства від 19.04.2007 р., від 04.05.2007 р. та від 16.05.2007, складених Державною екологічною інспекцією в Київській області, встановлено використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням та з порушеннями орендарем природоохоронного законодавства і що відповідачем порушено умови п. 3.2 договору оренди, а саме : нецільове використання орендованої земельної ділянки та використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, що дані порушення відповідачем не усунуті і відповідно до ст.141 Земельного кодексу України є підставою для припинення користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Київської області від 19.07.2007 (суддя Іваненко Я.Л.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.08.2006 (судді: Ткаченко Б.О., Лобань О.І., Федорчук Р.В.), позовні вимоги задоволено –на підставі ст.ст.141,143 Земельного кодексу України розірвано договір оренди земельної ділянки від 07.05.2004 та зобов'язано ТОВ "ТВП "Київтекстиль" повернути Софіївсько-Борщагівській сільській раді займану земельну ділянку у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням та порушеннями орендарем природоохоронного законодавства.

Постановою Вищого господарського суду України від 27 листопада 2007 р. рішення господарського суду Київської області від 19.07.2007 та постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.08.2006 по справі №20/220-07 скасовані з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою Верховного Суду України від 31 січня 2008 р. відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 27 листопада 2007 р. по справі №20/220-07.

Останнім рішенням господарського суду Київської області від 14.05.2008 р. /суддя : Наріжний С.Ю./, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.09.2008 р. /судді : Разіна Т.І., Агрікова О.В., Зеленіна Н.І./ позовні вимоги задоволено,

на підставі ст.ст.141,143 Земельного кодексу України, ст.ст.31,32 Закону України " Про оренду землі " розірвано договір оренди земельної ділянки від 07.05.2004 р. та зобов'язано ТОВ "ТВП "Київтекстиль" повернути Софіївсько-Борщагівській сільській раді займану земельну ділянку площею 0,5188 га. у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням та порушеннями орендарем природоохоронного законодавства.

В касаційній скарзі відповідач - ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Київтекстиль" просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 14.05.2008 р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.09.2008 р., посилаючись на те, що вони постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

В судове засідання ВГСУ 29.11.2008 р. надійшла заява про відвід судді, в зв"язку з чим об 11-35, в судовому засіданні для розгляду даної заяви оголошено перерву до 15-40 29.11.2008 р..

Ухвалою Заступника Голови Вищого господарського суду України заява голови Софіївсько - Борщагівської сільської ради про відвід судді Ткаченко Н.Г. залишена без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції від 14.05.2008 р. Київський міжобласний апеляційний господарський суд виходив з того, що суд першої інстанції на підставі досліджених ним під час розгляду справи акту перевірки від 7 травня 2008 року № 1586/51, складеного Управлінням з контролю за використанням і охороною земель у місті Києві та Київській області (а.с.19,т.2) та акту перевірки від 16 травня 2007 року, складеного Державною екологічною інспекцією у Київській області

прийшов до вірного висновку про нецільове використання відповідачем орендованої за договором від 07.05.2004 р. земельної ділянки площею 0,5188 га, що відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, ст.ст. 24, 25, 31, 32 Закону України "Про оренду землі" є підставою для примусового ( в судовому порядку) припинення права на землю.

Крім того, суд апеляційної інстанції послався на те, що хоча Державна екологічна інспекція не є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів і вказівки, що містяться в акті, не можуть бути підставою для примусового припинення права на земельну ділянку, але актом від 16.05.2007 р. ( а.с.13т.1) Державної екологічної інспекції в Київській обл. зафіксовано факти , що додатково свідчать про нецільове використання відповідачем спірної земельної ділянки.

Але з такими висновками суду як першої так і апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Як вбачається із матеріалів справи і було встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 13/1 від 14.02.2004 р. між Софіївсько-Борщагівською сільською радою (орендодавець) та ТОВ "ТВП "Київтекстиль" (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки від 07.05.2004 р., за умовами якого орендодавець надав в оренду, а орендар прийняв у строкове (на 49 років), платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 0,5188 га, розташовану за адресою: с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна (а.с.7-8, 20 т.1) Згідно п.1.1 цього договору цільове призначення земельної ділянки - розміщення цеху по пошиттю текстильних виробів, складських та офісних приміщень.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про оренду землі" умова щодо використання та цільового призначення земельної ділянки є істотною умовою договору. Відповідно до ст. 24 цього ж Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Законом України " Про оренду землі " , зокрема ч. ст. 32 встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з п.п."а","б" ст.143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель відходами, стічними водами тощо) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про оренду землі»орендар земельної ділянки зобов'язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Проте, конкретний строк початку відповідачем будівельних робіт на орендованій земельній ділянці з метою розміщення цеху по пошиттю текстильних виробів, складських та офісних приміщень і строки забудови договором оренди не встановлено, в зв'язку з чим, висновок суду про доведеність використання земельної ділянки орендарем не за цільовим призначенням, вказаним в п.1.1 договору оренди не відповідає фактичним обставинам і є безпідставним.

Відповідно до п."б" ст.143 Земельного кодексу України підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку може бути не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель відходами, стічними водами тощо) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Тобто відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» та п."б" ст.143 Земельного кодексу України підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки може бути невиконання орендарем у встановлений термін вказівок (приписів) саме спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, але аж ніяк не вказівок (приписів) спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

В аспекті п. "а" ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель належить виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства проводяться державними інспекторами у відповідності до "Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель"/ Наказ Держ. комітету України по земельних ресурсах № 312 від 12.12.2003 р./

Згідно ч. 1 ст. 144 Земельного кодексу України, у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор по використанню та охороні земель складає протокол про порушення і видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор по використанню та охороні земель відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі не усунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор по використанню та охороні земель звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою, що передбачено ч. 2 ст. 144 Земельного кодексу України.

Судом апеляційної інстанції було досліджено Акт перевірки Управління з контролю за використанням і охороною земель у м. Києві та Київській області від 29 квітня 2007 року та встановлено, що порушення земельного законодавства з боку відповідача, виявлені Управлінням з контролю за використанням і охороною земель у м. Києві та Київській області 19 квітня 2007 року під час проведення перевірки із залученням посадових осіб ТОВ «ТВП «Київтекстиль»і зазначені в приписі № 01075 від 19.04.2007 р., були усунені відповідачем на 29.04.07 р., про що свідчить Акт контролюючого органу від 29 квітня 2007 року.

Разом з тим, висновки суду першої та апеляційної інстанції в тій частині, що акт перевірки Управління з контролю за використанням та охороною земель у місті Києві та Київській області від 7 травня 2008 р. № 1586/51 (а.с.19, т.2) є підставою для розірвання в судовому порядку Договору оренди земельної ділянки від 7 травня 2004 року, являються помилковими, так як даний акт складений без дотримання вимог Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" , "Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель"/ Наказ Держ. комітету України по земельних ресурсах № 312 від 12.12.2003 р./ ст.144 Земельного кодексу України, а саме : у відсутність посадових осіб ТОВ «ТВП «Київтекстиль», без складення відповідного припису та надання відповідачу строку для усунення виявлених порушень.

Крім того, акт перевірки Державної екологічної інспекції у Київській області від 16 травня 2007 р. не може бути додатковим доказом використання відповідачем спірної орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням та з порушенням природоохоронного законодавства, так як відповідно до ч. 1 ст. 188 Земельного кодексу України , ст.ст. 5,6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороню земель»до кола повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів не входять функції здійснення контролю за використанням і охороною земель, у тому числі і за їх цільовим використанням і Державна екологічна інспекція не є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів в розумінні п."б" ст.143 Земельного кодексу України, невиконання вказівок (приписів) якого може бути підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява серед іншого повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов.

Стаття 22 ГПК України надає можливість позивачеві до прийняття рішення по справі змінити підставу позову, тобто обставину, якою позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи і було встановлено судами попередніх інстанцій, сільська рада звертаючись з позовом у 2007 році, як на підставу своїх позовних вимог щодо розірвання Договору оренди земельної ділянки від 7 травня 2004 року, посилалась на Акти від 19.04.2007 р., від 04.05.07 р. та від 16.05.2007, складених Державною екологічною інспекцією в Київській області і не змінювала підставу позову під час нового розгляду справи , з посиланням на Акт перевірки Управління з контролю за використанням та охороною земель у Київській обл. від 7 травня 2008 року № 1586/51 як на доказ, який свідчить про використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Господарський суд Київської області без клопотання позивача, змінив підставу позову і вийшов за межі повноважень, закріплених ст. 83 ГПК України, чим порушив гарантований ч. 3 ст. 129 Конституції України принцип диспозитивності сторін.

Київський міжобласний апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, на ці обставини увагу не звернув та не виконав вимоги процесуального законодавства.

Водночас з матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та позивачем не доведено фіксацію компетентним державним органом (Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Київській області) фактів порушення земельного законодавства з боку ТОВ "ТВП "Київтекстиль", направлення останньому відповідних приписів та їх невиконання орендарем, що відповідно до чинного законодавства є підставою для примусового припинення права користування орендованою земельною ділянкою шляхом розірвання договору оренди в судовому порядку.

Таким чином, висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності позовних вимог протирічать фактичним обставинам справи і є помилковими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення господарського суду Київської області від 14.05.2008 р. та постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.09.2008 р. по справі № 20/220-07/19/13 підлягають скасуванню, а позовні вимоги Софіївсько-Борщагівської сільської ради до ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Київтекстиль" про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.05.2004 р. та про повернення земельної ділянки площею 0,5188 га. залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119, 11110 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Київтекстиль" задовольнити.

Рішення господарського суду Київської області від 14.05.2008 р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.09.2008 р. по справі № 20/220-07/19/13 скасувати.

Прийняти нове рішення. В позові Софіївсько-Борщагівської сільської ради до ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Київтекстиль" про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 0,5188 га. від 07.05.2004 р. та про повернення земельної ділянки –відмовити.

Головуючий - Ткаченко Н.Г.

Судді - Катеринчук Л.Й.

Заріцька А.О.