ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" жовтня 2008 р.

Справа № 22/125-08-2882

За позовом: Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Об'єднання Співвласників Багатоквартирного Будинку „Злагода”;

про виселення та стягнення 11019,91 грн.

та

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт";

до відповідача: Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради;

про визнання договору оренди та акту приймання-передачі недійсним

Суддя Торчинська Л.О.

Представники:

Від позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом: Яровий В.П. - за довіреністю №01-12/6442 від 23.06.2008р.;

Від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом: Плачинда Д.А. - за довіреністю №163/08-а від 15.01.2008р. та Батунер В.Ю. - за довіреністю №1772 від 04.03.2008р.;

Від 3-тьої особи: Поліщук Н.А. - голова правління;

СУТЬ СПОРУ: позивач Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" про виселення та стягнення 11019,91 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.09.2008р. залучено на стороні відповідача третю особу Об'єднання Співвласників Багатоквартирного Будинку „Злагода”, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В ході розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" звернулось до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради про визнання договору оренди та акту приймання-передачі недійсним. Ухвалою суду від 09.09.2008р. прийнято зустрічну заяву ТОВ "Астеліт" до спільного розгляду з первісним позовом у справі №22/125-08-2882.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання з’явися, просив суд виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" з нежитлового приміщення технічного поверху, загальною площею 47,5 кв.м., що розташоване за адресою м. Одеса, вул. 25-й Чапаївськой дівізії 3/1 з подальшою передачею зазначеного приміщення Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" орендну плату в сумі 10808,07 грн. та пеню в сумі 211,84 грн.

Представники відповідача за первісним позовом в судове засідання з’явилися, відзив на позов надали, у відповідності до якого не погоджуються з доводами позивача та вважають, що обставини та висновки, які викладені в позовної заяві не відповідають дійсності та фактичним обставинам, які стосуються предмету спору, та вважають, що позов не підлягає задоволенню, оскільки Представництво по управлінню комунальною власністю не є власником об'єкту оренди та не може виступати розпорядником майна, яке знаходиться в спільної сумісної власності мешканців будинку та членів ОСББ «Злагода», а відповідно не може здійснювати функції орендодавця.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Об'єднання Співвласників Багатоквартирного Будинку „Злагода” в судове засідання з’явився, пояснення на позов не надав.

Представники позивача за зустрічним позовом в судове засідання з’явилися, просили суд визнати недійсними договір оренди № 1-17/2003 від 06.08.2003 року та акт приймання-передачі в оренду до даного договору, які укладені між ТОВ «Астеліт»та Київською районною адміністрацією, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві.

Представник відповідача за зустрічним позовом в судове засідання з’явився надав відзив на позов, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважає, що в приміщенні технічного поверху площею 47,5 кв.м, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. 25-Чапаєвської дивізії, 3/1 відсутні інженерні комунікації опалення, вентиляції, газо - та водопостачання, що впливають на забезпечення експлуатації жилої будівлі та побутового обслуговування його мешканців. А також, відповідно до термінів, визначених діючими нормами ДБН В.2.2.-15-2005 "Жилі будинки. Основні положення", зазначене приміщення слід класифікувати як нежиле, яке не впливає на експлуатацію жилого будинку в цілому і, відповідно, є самостійним об'єктом цивільно-правових відношень. В даному випадку, спірне приміщення технічного поверху не призначено для обслуговування будинку та його мешканців, оскільки, спірним приміщенням ніколи не користувались мешканці будинку і це приміщення ніколи не використовувалось для технічного обслуговування будинку. Таким чином, приміщення технічного поверху по вул. 25-Чапаївської дивізії, 3/1 є нежилим і належить до комунальної власності.

Крім того, позивач за зустрічним позовом звернувся із клопотанням, згідно якого просив суд витребувати для дослідження в судовому засіданні у Представництва по управлінню комунальної власності Одеської міської ради оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. 25 Чапаєвської дивізії, 3/1 та прийняти окрему ухвалу, якою визнати свідоцтво про право власності недійсним або повідомити відповідний орган прокуратури про незаконність дій у видачі Представництву по управлінню комунальної власності Одеської міської ради зазначеного свідоцтва. В обґрунтування зазначеного клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт", зазначив, що представником Представництва по управлінню комунальною власністю надано до суду копію свідоцтва про право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою м. Одеса, вул. 25 Чапаєвської дивізії 3/1, в зв'язку з тим, що житлові приміщення будинку (квартири) є в більшої частині приватизованими, а конструктивні елементи та допоміжні приміщення житлового будинку є об'єктами спільної сумісної власності мешканців цього будинку, будинок не може бути у комунальній власності що цілком суперечить Конституції України. Таким чином виникає питання щодо законності видачі зазначеного свідоцтво про право комунальної власності. Розглянувши зазначене клопотання, суд доходить висновку, що воно не підлягає задоволенню, так як по суті містить в собі позовні вимоги.

В ході розгляду справи від представника відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про призначення судово-будівельної експертизи, відповідно до якого останній просить суд призначити судово-будівельну експертизу, перед експертом поставити наступні питання: Чи можуть приміщення технічного поверху та підвалу, розташовані за адресою: вул. 25-ї Чап. Дивізії, 3/1, використовуватись як самостійні об'єкти цивільних правовідносин, незалежно від домоволодіння в цілому; Чи знаходиться в приміщеннях технічного поверху та підвалу, розташованих за адресою: вул. 25-ї Чап. Дивізії, 3/1, запірно-регулятивна арматура, без якої неможлива експлуатація домоволодіння в цілому; до якої категорії приміщень відносяться приміщення технічного поверху та підвалу, розташовані за адресою: вул. 25-ї Чап. Дивізії, 3/1, - «нежилі»чи «допоміжні». В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що в процесі розгляду справи виникло питання щодо приналежності приміщень підвалу та технічного поверху до певної категорії - «нежилих»чи «допоміжних». Статтею 41 ГПК України, визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішені господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Також, у вищезазначеній статті визначено, що учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом.

Розглянувши клопотання відповідача за зустрічним позовом, суд відхиляє його, при цьому суд виходить з наступного: норми ГПК не містять переліку видів судових експертиз. У Довіднику з підготовки матеріалів, що направляються на судову експертизу арбітражними судами, затвердженого спільним наказом Вищого арбітражного суду України та Міністерства юстиції України від 14 липня 1998 р. № 11/40/5, перелічено такі види експертиз: 1. Почеркознавча експертиза; 2. Авторознавча експертиза; 3. Технічна експертиза документів; 4. Трасологічна експертиза; 5. Бухгалтерська експертиза; 6. Фінансово-кредитна експертиза; 7 Будівельно-технічна експертиза; 8. Товарознавча експертиза; 9. Автотоварознавча експертиза; 10. Авто технічна експертиза; 11. Експертиза матеріалів і речовин; 12. Біологічна експертиза. Що стосується, Будівельно-технічної експертизи її головними завданнями є: визначення вартості будівель та споруд промислового і цивільного призначення; встановлення факту відповідності (невідповідності) збудованої або реконструйованої будівлі проекту і вимогам будівельних норм та правил (БНІП); визначення вартості різного роду будівельних робіт (спорудження будівель, їх переобладнання, ремонт, благоустрій території та ін.); розробка варіантів поділу, будинків і надвірних будівель відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників з підготуванням у необхідних випадках пропозицій щодо переобладнання об'єктів, залишення їх частин у спільній власності, а також визначенням грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після поділу стала меншою за ідеальну; розробка варіантів порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі, що належать громадянам на праві спільної власності визначення технічного стану будівель, споруд, інженерного обладнання (відсоток зносу, придатність до експлуатації, необхідність ремонту, наявність дефектів, причини, які їх викликали та ін.).

Розглянувши матеріали справи та надавши їм правову оцінку, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, при цьому суд виходив з наступного:

06 серпня 2003р. між ЗАТ "Цифровий стільниковий зв'язок України", правонаступником якого стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт", та Київської райадміністрацією було укладено договір оренди № 1-17/2003 від 06.08.2003 р., у відповідності до умов якого, відповідачу було надано у тимчасове оплатне користування об’єкт комунальної власності - нежилі приміщення технічного поверху, загальною площею 47,5 кв. м розташовані за адресою: м. Одеса, 25-й Чапаївськой дівізії,3/1, які належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, управління яким здійснює Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином зобов'язання, взяті на себе за договором, відповідно до пунктів 2.2.2.4, договору, відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування приміщенням. Всупереч прийнятим на себе за договором зобов'язанням, орендар несвоєчасно та не в повному розмірі сплачує орендну плату, у зв'язку з чим станом на 28.05.2008 р. утворилась заборгованість в сумі 11013,48 грн. Відповідно до п. 5.2. договору, за несвоєчасну або неповну оплату орендної плати орендодавець нараховує пеню. Сума пені станом на 28.05.2008 р. становила 399,33 грн.

Згідно з п.4.7 договору оренди № 1-17/2003 від 06.08.2003 р. та ст. 27 Закону України " Про оренди державного та комунального майна", ст. 785 ЦК України, орендар, у разі розірвання договору оренди, зобов'язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду. Незважаючи на вимоги договору та чинного законодавства, відповідач до цього часу не передав орендоване раніше приміщення Представництву за актом приймання-передачі. На момент подачі позову заборгованість з орендної плати сплачена не була, і сума боргу за період з 01 жовтня 2006 р. по 11.06.2008 р. становить 10808,07 грн., сума пені за період з 16.01.2008 по 11.07.2008-211,84 грн.

Як встановлено матеріалами справи, сторонами акт приймання-передачі підписаний без зазначення дати передачі майна в оренду, у зв'язку з тим, що встановлення телекомунікаційного обладнання на дату підписання акту не відбулося.

Поряд з цим, листом вих № 020 від 05.08.2004 року ОСББ «Злагода»повідомило ЗАТ «ЦСЗУ»про належність всіх нежитлових приміщень та допоміжних частин житлового будинку його мешканцям, які володіють ними на праві спільної сумісної власності. Згідно цього листа та на підставі Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»від 29.11.2001р. ОСББ «Злагода»повідомило ЗАТ «ЦСЗУ» про прийняття житлового будинку на власний баланс з 01.04.2004 року з метою утримання та обслуговування відповідно до затвердженого Статуту та запропонувало укласти договір з належним власником, тобто з ОСББ «Злагода». Разом з цим ОСББ «Злагода»на адресу ЗАТ „ЦСЗУ” надані всі належні правоустановчі документи та документи, які підтверджують передачу на баланс житлового будинку саме мешканцям в особі ОСББ «Злагода».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4 рп2004 від 02.03.2004 року, право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчужуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону, співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів, улаштування мансард і т. ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда, тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 761 Цивільного Кодексу України, право передання майна у найм має гасник речі або особа, якій належать майнові права. Згідно Статуту Об'єднання співвласників Багатоквартирного будинку «Злагода», зареєстрованого виконавчим комітетом Одеської міської ради 07.10.2003 року, до частин та елементів будинку, які знаходяться в спільної сумісної власності членів об'єднання відносяться допоміжні приміщення і конструкції будинку, в тому числі міжповерхові та горищні перекриття, архітектурні елементи будівлі та даху. Відповідно до п.7.1.8 Статуту ОСББ «Злагода»має право здавати в оренду фізичним та юридичним особам окремі об'єкти, які знаходяться в спільній власності членів об'єднання по рішенню загальних зборів членів.

Отже, суд доходить до висновку, що вимоги позивача щодо звільнення приміщення та стягнення з ТОВ «Астеліт»орендної плати та пені є безпідставними та задоволенню не підлягають, тому слід відмовити Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Розглянувши зустрічну позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходив з наступного:

між ЗАТ "Цифровий стільниковий зв'язок України", правонаступником якого стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 06 серпня 2003 року укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1-17/2003, за яким Орендодавець зобов'язався передати ЗАТ «ЦСЗУ»в строкове платне користування нежитлове приміщення, а саме технічний поверх загальною площею 47,5 кв. м. для розміщення центру технічного забезпечення засобів зв'язку за адресою м. Одеса, вул. 25 Чапаївської дивізії, 3/1 строком до 06 серпня 2006 року. Відповідно до п.7.12. зазначеного договору ЗАТ «ЦСЗУ»мав вступити у користування приміщенням одночасно з підписанням акту приймання-передачі.

Як встановлено матеріалами справи, акт приймання-передачі підписаний сторонами без зазначення дати передачі майна в оренду, у зв'язку з тим, що встановлення телекомунікаційного обладнання на дату підписання цього акту не відбулося. Однак, на дату вчинення цього правочину договір оренди підписаний з боку Київської районної адміністрації без належних повноважень. Оскільки об'єкт оренди за цим договором належав мешканцям та членам об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода», тому у Київської районної адміністрації були відсутні повноваження на передачу майна в оренду. Договір укладений ЗАТ «ЦСЗУ», який підписаний з неналежним орендодавцем, не виконувався, передача об'єкту оренди у користування не здійснена, таким чином, були відсутні підстави для сплати за оренду майна. Крім цього, власником об'єкту оренди та інших нежитлових приміщень та конструкцій житлового будинку є мешканці житлового будинку та члени Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода», яки володіють ними на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що на дату укладання зазначеного договору діяв Цивільний Кодекс УССР із змінами і доповненнями, внесеними Указами Президії Верховної Ради Української РСР в редакції від 10.04.2003 року та відповідне законодавство до набрання Цивільного Кодексу України чинності з 01.01.2004 року, спір підлягає вирішенню відповідно до Цивільного Кодексу УССР станом на дату укладання договору оренди.

Відповідно до ч.2. ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4/рп/2004 від 02.03.2004 року у справі за конституційним зверненням Ярового Сергія Івановича та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1,10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Також Конституційним судом наголошено про те, що власник або власники неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів, улаштування мансард і т. ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 761 Цивільного Кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Враховуючи те, що договір оренди № 1-17/2003 від 06.08.2003 року є діючим та акт приймання-передачі (повернення) із оренди сторонами не підписувався, проте Представництвом по управлінню комунальною власністю до ТОВ «Астеліт», як правонаступнику ЗАТ «ЦСЗУ», висунуто вимоги щодо сплати орендної плати та пені за термін дії договору з 01.10.2006р. до 11.07.2008р., права ТОВ «Астеліт»підлягають захисту у спосіб передбачений законодавством. Відповідно до ст. 6 ЦК УССР одним із способів захисту цивільних прав є відновлення становища, яке існувало до порушення права і припинення дій, які порушують право.

Відповідно до ст. 48 ЦК УССР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Недійсними визнаються всі правочини, яки не відповідають вимогам чинного законодавства і в яких порушено принаймні одна із умов дійсності правочину, в тому числі правомірність та дієздатність учасників правочину. При цьому невідповідністю вимогам законодавства також мається на увазі невідповідність правочину не тільки закону, а й іншим нормативно-правовим актам, виданими органами державної влади.

Відповідно до ст. 59 ЦК УССР, угода, яка визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ОСББ - це юридична особа, яка створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Згідно цієї ж статті Закону, неподільним майном вважається неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Технічне обладнання багатоквартирного будинку складають інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир (загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання, елеваторних вузлів, а також елементи благоустрою території).

Поняття допоміжних приміщень також визначається "Державними будівельними нормами України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", відповідно до яких поверх технічний як складова допоміжних приміщень визначений як поверх для розміщення інженерного обладнання і прокладання комунікацій, який може бути розташований у нижній (технічне підпілля), верхній (технічне горище) або в середній частині будинку.

Отже, приміщення площею, яке займається ТОВ «Астеліт»на технічному (допоміжному) поверсі багатоквартирного будинку так само, як і частина даху будинку (яка відноситься до неподільних конструкцій будинку) не можуть бути окремими приміщеннями, якими можуть володіти одноособово будь-яки особи, так як вони є неподільним майном, яке знаходиться у спільній сумісній власності мешканців житлового будинку.

Що стосується вимог про визнання недійсним акту прийому-передачі, укладеного між ТОВ „Астеліт" та Представництвом по управлінню комунальної власності Одеської міської ради, суд вважає, що в цій частині провадження слід припинити на підставі п.1 ст. 80 ГПК України, оскільки цей акт не є актом державного чи іншого органу, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

Не підлягають розгляду господарськими судами, зокрема, заяви про визнання недійсними:

- актів слідчих, судових і прокурорських органів, щодо яких чинним законодавством встановлено спеціальний порядок оскарження і зміни чи скасування;

- постанов спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю, оскільки згідно з частиною першою статті 114 ( 1002-05 ) Кримінального процесуального кодексу України слідчий є самостійною процесуальною фігурою, а отже, всі рішення щодо проведення слідчих дій він приймає від свого імені, а не від імені органу, у якому працює;

- різного роду листів, інформацій, роз'яснень і т.п., які надсилаються державними чи іншими органами на адресу підпорядкованих їм структур та ін. з приводу конкретних ситуацій;

- виконавчих написів нотаріусів, оскільки згідно з пунктом 7 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" такий напис підлягає виконанню Державною виконавчою службою, а скарги на дії нотаріусів підлягають розгляду судами загальної юрисдикції (частина перша статті 50 Закону України "Про нотаріат" та глава 39 Цивільного процесуального кодексу України).

Не можуть оспорюватися в господарському суді також акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов'язкового характеру.

Господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих (виданих) іншими, крім державних, органами, у тому числі актів органів господарських товариств, громадських організацій тощо, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер. Оскільки відповідний орган не є юридичною особою, стороною у спорі може бути підприємство чи організація, яка здійснює свої права і бере на себе обов'язки через цей орган (наприклад, відповідачем у спорі про визнання недійсним рішення загальних зборів чи виборного органу підприємства має бути це підприємство).

З урахуванням зазначеного, як вбачається з матеріалів справи акт прийому-передачі не є правовим актом, який підлягає розгляду у господарських судах України.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, керуючись ст.ст. 44,49, п. 1ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні первісного позову Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради відмовити повністю.

2. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" задовольнити частково.

3. Визнати недійсними договір оренди № 1-17/2003 від 06.08.2003 року, який укладено між ЗАТ "Цифровий стільниковий зв'язок України", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" та Київською районною адміністрацією.

4. Припинити провадження щодо визнання недійсним акту приймання-передачі в оренду до договору, який укладено між ЗАТ "Цифровий стільниковий зв'язок України", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" та Київською районною адміністрацією.

5. Стягнути з Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (р/р 1909 МФО 828011 в ГУДКУ в Одеській обл., ЗКПО 26302595, що знаходиться за адресою 65039, м. Одеса, вул.Артилерійська, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Астеліт»(місце знаходження: 03110, м. Київ, вул. Солом'янська, 11 літ. А код 22859846, на розрахунковий рахунок 8001 в ЗАТ «Альфа-Банк»в м, Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО: 300346, ) державне мито в розмірі 85/вісімдесят п’ять/ грн. та витрати на ІТЗ судового розгляду справи в сумі 118/сто вісімнадцять/ грн.

6. В решті зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набуває законної сили в порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК.

Рішення підписано 03.11.2008р.

Суддя Торчинська Л.О.