ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2008 р. 12 год. 09 хв. Справа № АС-42/91-05

вх. № 2728/1-42

Суддя господарського суду Харківської області Тихий П.В.

за участю секретаря судового засідання Кукобко С.І.

за участю представників сторін:

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова - Сліденко А.Н., Піскун Н.В.

до ТОВ "Скіф-доступ" - не з"явився

до ПФ "Паралель" - не з"явився

по справі за позовом ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова

до ТОВ "Скіф-доступ" , м. Харків

до ПФ "Паралель", м. Харків

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м.Харкова звернулась до господарського суду Харківської області з позовом і після доповнення позовних вимог, які прийняті судом, просила визнати недійсними господарські зобов’язання товарсивта з обмеженою відповідальністю «Скіф - доступ» та приватної фірми „Паралель” на загальну суму 62768268,61грн., які виникли у вказаних підприємств на підставі вчинення між ними 28.09.2004 року правочину купівлі-продажу у вигляді договору №3.

Перший відповідач – товариство з обмеженою відповідальністю «Скіф – доступ» проти позову заперечувало, в обґрунтування доводів посилалось на відповідність вимогам закону спірного правочину та господарських зобов’язань, що виникли на його підставі.

Другий відповідач - ПФ „Паралель” позов ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова визнав, вважав, що спірний договір №3 не відповідає вимогам ст.203 ЦК України, оскільки ПФ “Паралель” не мала дійсного волевиявлення на його укладання та настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Сторони по справі були належним чином повідомлені про місце та час судового засідання, але 05.12.08 у судове засідання прибули лише представники позивача. Суд вважає, що нез’явлення представників належним чином повідомлених відповідачів не перешкоджає розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатній обсяг доказів, на підставі яких суд з неухильним дотриманням ст.11 КАС України щодо забезпечення принципу диспозитивності та офіційного з’ясування всіх обставин по справі може вирішити по суті заявлений ДПІ позов.

Окрім того, з наданих представниками ДПІ документів судом встановлено, що станом на 04.12.08 товариство з обмеженою відповідальністю «Скіф – доступ» видалено з Єдиного державного реєстру, а це, згідно зі ст..104 Цивільного кодексу України, означає припинення названої юридичної особи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, суд встановив наступне.

ТОВ «Скіф – доступ» як платник податків, зборів (обов’язкових платежів), в тому числі і податку на додану вартість, знаходиться на обліку в ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова. За наслідками здійснення діяльності в вересні 2004 року даний платник подав до ДПІ декларацію з ПДВ, згідно з якою заявив до відшкодування з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок в установі банку 10461378,10грн..

До матеріалів справи доданий акт перевірки від 18.11.04 №8011/23-40/24338181, у якому вказано, що сума бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 10461378,10грн. виникла на підставі вчиненого 28.09.04 між ТОВ «Скіф – доступ» та ПФ “Паралель” правочину у вигляді договору №3 купівлі-продажу. Згідно зі специфікацією №1 до вказаного договору купівлі-продажу 28.09.04 ТОВ «Скіф – доступ» отримало від ПФ “Паралель” товари на загальну суму 62768268,61грн. (з урахуванням ПДВ), а саме: трансформатори ТОТ 11 в кількості 676 одиниць на суму 2644444,40грн., трансформатори ТОТ 33 в кількості 221 одиниці на суму 864532,11грн., трансформатори ТИТ 174В в кількості 5500 одиниць на суму 21541630,00грн., мікросхеми 218 ГГ1 в кількості 99900 одиниць на суму 27256284,00грн. (вартість отриманих товарів наведена без урахування ПДВ).

Отриману за спірним правочином від ПФ Паралель” податкову накладну №3 від 28.09.04 на загальну суму 62768268,61грн., в тому числі ПДВ – 10461378,10грн., ТОВ «Скіф-доступ» віднесло на збільшення податкового кредиту з ПДВ вересня 2004 року, свідченням чому є відображення такої податкової накладної в книзі обліку придбання товарів (робіт, послуг), яка міститься в матеріалах справи. Вивчивши акт перевірки від 18.11.04 №8011/23-40/24338181 суд встановив, що згідно з отриманими в ході вказаної перевірки даними в податковому обліку ТОВ «Скіф-доступ» не обліковуються витрати на транспортування товару, який був придбаний за спірним правочином. Разом з тим, з досліджених судом пояснень директора ПФ “Паралель” Смирнова випливає, що товар, який є предметом спірного правочину, повинен був вивозитись ТОВ «Скіф-доступ» самовивозом. Жодних доказів понесення витрат на транспортування товару ТОВ «Скіф-доступ» до матеріалів справи не надано, незважаючи на те, що справа розглядалась тривалий час. Оцінюючи обставини спірного правочину в сукупності, суд доходить висновку про фактичну відсутність товару, який був предметом – договору №3 купівлі-продажу. Вказаний висновок суду повністю узгоджується з матеріалами справи, зокрема, з наявною в матеріалах справи довідкою ДПІ у Орджонікідзевському районі м.Харкова від 12.11.04 №117/26-30989126-ДСК. З цієї довідки судом з’ясовано, що товар, який є предметом спірного правочину, попередньо був придбаний ПФ “Паралель” у ТОВ “Бурхан” за договором №7 від 02.07.04. Доказів придбання ПФ “Паралель” товару у іншої особи ніж ТОВ «Бурхан» до суду не надано, а судом не встановлено.

ДПІ надано до справи рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.05 по справі №42/24-05. Вказаним рішенням визнано недійсною угоду №7 від 02.07.04, укладену між ПП “Нове місто” та ТОВ “Бурхан” як таку, що як таку, що укладено з метою, суперечною інтересам держави та суспільства. З рішення господарського суду від 03.02.05 слідує, що між ПФ "Паралель" та ТОВ "Вектор!" (правонаступник ТОВ “Бурхан”) угода №7 від 02.07.04 взагалі не укладалася.

З огляду на положення статей 316 і 328 ЦК України суд робить висновок про неможливість передачі права власності на товар за спірним правочином від ПФ “Паралель” до ТОВ «Скіф – доступ», так як це право не набуто ПФ “Паралель” за договором №7 від 02.07.04, що був укладений з ТОВ “Бурхан”. Окрім того, чинне законодавство не передбачає можливості набуття права власності на взагалі неіснуючу річ.

Окремо суд також відзначає, що з заперечень ТОВ «Скіф-доступ» вбачається, що придбаний за спірним правочином товар досі не реалізований, що не відповідає вказаній ст..42 Господарського кодексу України меті здійснення підприємницької діяльності як самостійній, ініціативній, систематичній, на власний ризик господарській діяльності, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При вирішенні справи суд враховує пояснення директора ПФ "Паралель" Смірнова С.Г., які знаходять своє повне підтвердження матеріалами справи. Відповідно до цих пояснень спірний правочин у вигляді договору купівлі-продажу товарів №3 від 28.09.2004 року, з боку ПФ “Паралель” з метою настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, не укладався, ПФ “Паралель” не закупала товарів у ТОВ „Бурхан” (правонаступником якого є ТОВ „Вектор!”) та не поставляла ніяких товарів за спірним правочином на користь ТОВ «Скіф-доступ”. Спірний правочин було підписано ним як директором ПФ “Паралель” на прохання його знайомого. При підписанні фінансово-господарських документів, за якими ПФ "Паралель" спочатку нібито придбало товари у ТОВ „Бурхан” за договором №7 від 02.07.04, а пізніше придбані товари нібито реалізувало ТОВВ «Скіф-доступ” за договором №3 від 28.09.04, він не мав наміру на реальне здійснення цих правочинів і не здогадувався про те, що ТОВ «Скіф-доступ” намагатиметься отримати з бюджету ПДВ за укладеним з ПФ “Паралель” правочином.

Відповідно до ч.3 ст.5 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Правовий порядок укладання правочинів, до яких в силу положень ст.202 ЦК України слід віднести і спірний правочин у вигляді договору купівлі-продажу №3 від 28.09.04, встановлений ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені вимоги, яким має задовольняти правочин, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що спірний правочин у вигляді договору купівлі-продажу промислового обладнання №3 від 28.09.04 був укладений з боку ПФ “Паралель” без наявності волевиявлення, яке б відповідало внутрішній волі даного суб’єкта права, окрім того, спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором купівлі-продажу, оскільки право власності на товар за спірним правочином не передавалось, а сам товар взагалі не існував. За таких обставин, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.234 ЦК України, відповідно до яких правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним.

Недодержання сторонами спірного правочину вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України (а отже, стосовно волевиявлення ч.3 та реальності ч.5), згідно з ст.215 названого Кодексу є підставою для недійсності правочину незалежно від того, з чієї вини було допущено це недодержання.

Водночас, суд бере до уваги наявні в матеріалах справи докази, які доводять обґрунтованість висновку ДПІ про те, що спірний правочин у вигляді договору купівлі-продажу №3 від 28.09.04 з боку ТОВ «Скіф-доступ» було укладено з метою формування бюджетного відшкодування, створення від’ємного значення з ПДВ та заявлення його до відшкодування з Державного бюджету України. До такого висновку суд доходить аналізуючи в сукупності докази, що містяться в матеріалах справи та свідчать про фактичну відсутність товару, який є предметом спірного правочину, відсутність витрат на перевезення даного товару, укладення з метою суперечною інтересам держави угоди, за якою ПФ «Паралель» попередньо складанню первинних документів на передачу товару ТОВ «Скіф-доступ» лише документально отримало цей товар від ТОВ «Бурхан», що встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 03.02.05 по справі №42/24-05.

Відтак, суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати положення ч.1 ст..228 Цивільного кодексу України, де говориться, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. За правилом ч.2 названої статті Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В силу приписів ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України визнання судом нікчемного правочину недійсним не вимагається.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено, що спірний правочин у вигляді договору купівлі-продажу №3 від 28.09.04 є нікчемним, то суд не знаходить правових підстав для визнання вказаного правочину та господарських зобов’язань, які виникли на його підставі недійсними.

Отже, позов ДПІ про визнання недійсним спірного правочину у вигляді договору купівлі-продажу №3 від 28.09.04 та господарських зобов’язань, що виникли на його підставі, не підлягає розгляду в судах, через що провадження в цій частині позовних вимог слід закрити.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині застосування згідно з ст.208 ГК України наслідків визнання господарського зобов’язання недійсним як такого, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

За своїм змістом встановлені ст.208 ГК України наслідки мають характер конфіскаційних санкцій, а тому підлягають застосуванню з урахуванням встановлених ст.250 згаданого Кодексу строків, тобто – протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Правила здійснення господарської діяльності були порушені сторонами спірного правочину при його укладанні – 28.09.04, що робить неможливим застосування встановлених ст.208 ГК України наслідків.

Окремо суд зауважує, що з наявного в справі витягу з Єдиного державного реєстру випливає, що ТОВ «Скіф-доступ» є ліквідованим.

Частиною 1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі у разі ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Таким чином, провадження у справі в частині ТОВ «Скіф-доступ» підлягає закриттю.

Підстав для закриття у зв’язку з ліквідацією ТОВ «Скіф-доступ» провадження у справі в цілому суд не вбачає, позаяк спірний правочин у вигляді договору купівлі-продажу згідно зі ст..202, ст..655 Цивільного кодексу України є двостороннім правочином і інша сторона даного правочину – ПФ «Паралель» на момент вирішення судом справи існує як юридична особа.

Керуючись статтями 4, 7-8, 17, 86, 94, 157, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В частині вимог ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова про застосування наслідків визнання недійсними господарських зобов’язань, що передбачені ст. 208 Господарського кодексу України, в позові відмовити.

Закрити провадження у справі в частині ТОВ «Скіф-доступ».

Закрити провадження у справі в частині вимог ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова про визнання повністю недійсним правочину у вигляді договору купівлі-продажу №3, укладеного між ТОВ «Скіф-доспут» та ПФ “Паралель” 28.09.04, а також господарських зобов’язань, що виникли на його підставі в сумі 62768268,61грн.

Постанова набирає законної сили протягом десяти днів з дня її складання у повному обсязі (10.12.2008 року), якщо протягом цього строку до суду не надійде заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги. У випадку надходження заяви про апеляційне оскарження та ненадходження апеляційної скарги, постанова набирає законної сили через двадцять днів з дня одержання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена учасниками судового процесу та особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права,свободи,інтереси чи обов'язки, до Харківського апеляційного господарського суду шляхом подання у десятиденний термін (з 10.12.2008 року) заяви про апеляційне оскарження та подальшого подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Тихий П.В.