ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2008 р. Справа № 49/436-07

вх. № 11711/3-49

Суддя господарського суду Савченко А.А.

при секретарі судового засідання Яковенко К.І.

за участю представників сторін:

позивача - Гурова Н.В., дов. № б/н від 26.04.07р. відповідача - не з’явився

розглянувши справу за позовом ЗАТ "Харківське АТП - 16358" м. Х-в

до ТОВ "ВО "Спецколор", м. Харків

про стягнення 6045,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 2320,00грн. основного боргу, 3427,40грн. штрафу, 298,31грн. інфляційних за договором №56 на виконання транспортних послуг, укладеним між сторонами 27 лютого 2006р. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов’язання внаслідок чого виникла заборгованість, яка до цього часу не сплачена.

Позивач в судовому засіданні надав уточнення до позовної заяви, які прийняті судом до розгляду, в яких зазначив про те, що відповідач повністю перерахував борг в розмірі 2320,00 грн. 20.11.2007р.. і просить стягнути з відповідача на його користь штраф в розмірі 3409,30 грн., інфляційні в розмірі 308,73 грн., всього 3718,03 грн. З урахуванням уточнення позовних вимог, предметом розгляду по справі є вимоги позивача, заявлені в заяві від 10.12.2007р. про стягнення штрафу в розмірі 3409,30 грн. та інфляційних в розмірі 308,73 грн., всього 3718,03 грн..

Відповідач в судове засідання не з’явився, але 11.12.07р. надав до суду відзив на позов, в якому стверджує, що не має заборгованості перед позивачем станом на 21.11.07р., та заперечує проти стягнення штрафу та інфляційних у зв’язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов’язань.

В судовому засіданні 10.01.2008р. позивач надав до суду пояснення, в яких додатково обґрунтував позовні вимоги про стягнення штрафу та інфляційних.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

27.02.2006р. між сторонами було укладено договір № 56 на виконання транспортних послуг.

У відповідності до умов договору відповідач (Замовник) доручив, а позивач (Перевізник) повинен був виконувати послуги з перевезення вантажів на підставі заявок, наданих замовником згідно умов, передбачених даним договором.

Позивач виконав взяті на себе зобов’язання, що підтверджується актом здачі-приймання робіт від 23.04.2007р., за змістом якого в квітні 2007р. позивачем було надано відповідачеві послуги з перевезення по маршруту м. Харків - м. Одеса - м. Нікополь -м. Харків на суму 4620,00 грн. Акт є підписаним представниками сторін та скріпленим печатками підприємств. 20.11.2007р. платіжним дорученням № 372 відповідачем сплачено 2320,00 грн. за надані транспортні послуги згідно рахунку № 396 від 18.04.2007р.

У відповідності до п.4.2. розділу №4 договору оплата за перевезення вантажів здійснюється Замовником автотранспорту з моменту надання рахунку-реєстру „Перевізника” протягом двох банківських днів.

Позивач в позовній заяві зазначає про те, що рахунок –реєстр було надано відповідачу 23.04.2007р. Але до суду письмових доказів на підтвердження цього позивач не надав. За наявними у справі матеріалами вбачається, що лише 02.11.2007р. на адресу відповідача було направлено копії рахунку – реєстру, як це передбачено п.4.2. договору та копії рахунку-фактури № 396 від 18.04.2007р. За таких обставин, твердження позивача про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання в частині несвоєчасної оплати, є безпідставним та не доведеним належними доказами.

Оскільки інфляційні та штраф нараховані за період, який передував направленню відповідачеві копій рахунку-реєстру, а саме інфляційні за період з 26.05.2007р. по жовтень 2007р. включно та штраф за період з 26.04.2007р. по 31.10.2007р., суд не вбачає підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої в разі прострочення виконання зобов’язання в частині своєчасної оплати та, відповідно, задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних та штрафу.

Крім того слід зазначити, що п.4.3. договору передбачено, що за кожний день прострочення платежу „Замовник” виплачує штраф в розмірі 0,5% від суми заборгованості.

Статею 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

За таких обставин, умовами договору в якості забезпечення виконання зобов’язання, фактично встановлено не штраф, а пеню, яка не заявлялась позивачем до стягнення.

Крім того, згідно до ст.231 Господарського кодексу України Законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ.

Відповідно до п.4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст.33 ГПК України на стороні, що подала позов лежить зобов’язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а позивачем не подано доказів на підтвердження своїх вимог. Докази, надані позивачем, є неналежними.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.1, 12, 32, 33, 34,36, 44, 49, 82-85 ГПК України, ст. 549 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя Савченко А.А.