ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 22/92

10.10.08

За позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролідер»

до                    Комунального підприємства «Київреклама»

про                    визнання недійсним договору № 2412/ТК від 03.05.2007р.

суддя Самсін Р.І.

Представники сторін:

від позивача                    Бобриньов В.В. (довіреність від 20.08.2008р.);

від відповідача          Коноваленко Є.Л. (довіреність № 196-2468/КР від 14.04.2008р.);

10.10.2008 у судовому засіданні, за згодою представників сторін, у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Агролідер” звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства „Київреклама” про визнання недійсним договору № 2412/ТК від 03.05.2007р..

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає про укладення спірного договору внаслідок обману, а саме, на думку позивача встановлення за власний рахунок на фасаді приміщення вивіски інформаційного характеру не потребує укладання Договору на право тимчасового користування місцем для розміщення об'єкту зовнішньої реклами. В травні 2007 року позивач підписав "Договір на право тимчасового користування місцем для розміщення об'єкту зовнішньої реклами" №2412/ТК датований 03.05.2007р., а з листа отриманого позивачем від відповідача (вих. №196-2117/КР від 16.07.2007р.) позивачу стало відомо, що відповідно до п. 5.2. "Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві" від 2 грудня 2002 року № 2159, договори між КП "Київреклама" та розповсюджувачами зовнішньої реклами укладаються у випадку, якщо місця на яких розміщуються об'єкти реклами, перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

23 серпня 2007р. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1100 був затверджений новий "Порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Києві" але норми, згідно яких договори з КП "Київреклама" на платне користування місцями на яких розміщується реклама укладаються виключно у випадку, коли ці місця належать до комунальної власності (п.4.1.1., п.5.6., п.5.12 вказаного Порядку) залишилися.

Виходячи з наведеного, позивач стверджує, що в даному випадку спеціально уповноважений орган - КП "Київреклама", з метою отримання коштів спочатку замовчав, а потім ще й заперечував перед позивачем той факт, що укладання договору та отримання плати не є обов'язковим для позивача.

Відповідачем позову не визнано, заперечення викладенні письмово у відзиві на позов та наявні у матеріалах справи. Підстав для визнання недійсною оспорюваної угоди, відповідач не вбачає, а відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу»розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно Типових правил користування місцем для розміщення об'єктів зовнішньої реклами є платним. Розмір плати за право тимчасового користування місцем для розміщення рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а отримані кошти спрямовуються робочим органом до міського бюджету.

Відповідно до додатку № 9 рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 нежитловий будинок за адресою вул. Федори Пушиної, 23/25 відноситься до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва. Балансоутримувач - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району. Здійснюючи утримання будинку територіальної громади м. Києва, КП по утриманню житлового господарства Святошинського району несе певні витрати, в тому числі і витрати пов'язані з утриманням зовнішньої стіни будинку на якому розміщено ОЗР Позивача.

Тому перебування у приватній власності частини приміщень будинку (відповідно до договору купівлі-продажу ТОВ «Агролідер»належать приміщення загальною площею 847,20 кв. м.), який знаходиться у комунальній власності не може бути підставою для розірвання договору та несплати коштів за ним.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Договір № 2412/ТК на право тимчасового користування місцем для розміщення об’єкту зовнішньої реклами, укладено 03.05.2007р. між Комунальним підприємством «Київреклама»та ТОВ «Агролідер». У п. 2 договору визначено предмет, який полягає у наданні робочим органом (відповідач у справі) розповсюджувачу зовнішньої реклами права на тимчасове користування місцем за адресою згідно Додатку, який є невід’ємною частиною договору, на підставі погодженої у встановленому порядку дозвільної документації на розміщення об’єктів зовнішньої реклами (ОЗР), а розповсюджувачем зовнішньої реклами використовується надане місце за цільовим призначенням –для розміщення ОЗР, здійснюється оплата за право користування місцем та звільняється у триденний термін місце після закінчення терміну дії дозволу (та/або договору) в частині наданого права користування місцем на яке припинено дію дозволу та/або договору.

Додатком № 1 до договору є адресна програма, у якій погоджено вид об’єкту зовнішньої реклами (рекламна вивіска, напис на будинку (будівлі), споруді загальною площею 23.02 кв. м., кількість 1 №13937-07 (24841)), місце розміщення ОЗР (адреса) - Святошинський район, вул. Феодори Пушиної, 23/25, базова плата, дата включення в договір та дата кінця строку дії.

Приміщення на якому розміщено рекламну вивіску належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2004р. згідно якого останнім придбано нежилі приміщення № 1, 6, 7, 8, 9, V загальною площею 874, 20 кв. м., які розташовані за адресою м. Київ, вул. Феодори Пушиної буд. 23-25 (літера А).

Оскільки позивачем розміщується об’єкт зовнішньої реклами на власному приміщенні, позивач, вважає, відсутніми підстави для укладення договору з відповідачем на розміщення об’єкту зовнішньої реклами, що і свідчить про недійсність спірного договору. Про обставини які замовчувались відповідачем, позивач дізнався з листа (вих. №196-2117/КР від 16.07.2007р.) у якому були наведені положення п. 5.2 "Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві" від 2 грудня 2002 року № 2159, згідно якого договори між КП "Київреклама" та розповсюджувачами зовнішньої реклами укладаються у випадку, якщо місця на яких розміщуються об'єкти реклами перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

Посилання позивача з приводу наявності підстав вважати недійсним договір № 2412/ТК на право тимчасового користування місцем для розміщення об’єкту зовнішньої реклами від 03.05.2007р., суд вважає помилковими, а заявлені позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про рекламу" визначено, що зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

За приписами статті 16 названого Закону розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється. Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Аналогічна за змістом норма міститься і у пункті 4 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.1998 № 1511, за змістом якого на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

Пунктом 2 названих Правил передбачено, що дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Згідно заявки № 14490 від 20.04.2006р., на підставі протокольного рішення Київської міської державної адміністрації від 03.05.2007р. № 1 позивачем отримано дозвіл № 13937-07 на розміщення об’єкта зовнішньої реклами –рекламної вивіски, напису на будинку (будівлі), споруді заг. пл. 23.02 кв. м., кількість 1 зовнішнє підсвічування; строк дії дозволу з 03.05.2007р. по 01.01.2012р..

Порядок розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 02.12.2002 року № 2159 (чинний на дату укладення спірного договору) загальні положення якого (п.1) передбачали регулювання правових відносин між виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та фізичними і юридичними особами, незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, що виникають у процесі розміщення об'єктів зовнішньої реклами на території м. Києва, та визначали порядок надання дозволів на розміщення об'єктів зовнішньої реклами.

Загальними положеннями Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві, (затверджений Розпорядженням КМДА від 23 серпня 2007р. № 1100) визначено, що порядок регулює правові відносини між виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та фізичними і юридичними особами, незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, що виникають у процесі розміщення об'єктів зовнішньої реклами на території м. Києва, та визначає порядок надання дозволів на розміщення об'єктів зовнішньої реклами.

Згідно визначень наведених у згаданому Порядку:

- договір на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва - трьохсторонній договір, розроблений на підставі затвердженого Комісією Примірного договору, сторонами за яким є: розповсюджувач зовнішньої реклами, робочий орган, КП "Київреклама". Договір на право тимчасового користування місцем (для розміщення РЗ), яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, реєструється робочим органом.

- рекламні засоби (РЗ) - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача;

- вивіска чи табличка - інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, профіль її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), про час роботи, розміщені на внутрішній поверхні (у вітрині) власного чи орендованого особою приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди, не вище першого поверху, або на поверсі, де знаходиться власне чи орендоване особою приміщення, біля входу у таке приміщення;

- місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами у тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (п. 1.3 Порядку від 23 серпня 2007р. № 1100).

Перелік об’єктів комунальної власності територіальної громади Святошинського району міста Києва є додатком № 9 до рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 та згідно запису № 38 вказаного додатку, нежитловий будинок за адресою вул. Федори Пушиної, 23/25 відноситься до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва. Балансоутримувач - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району здійснюючи утримання будинку територіальної громади м. Києва несе певні витрати по утриманню зазначеного будинку, в тому числі і витрати пов'язані з утриманням зовнішньої стіни будинку на якому розміщено ОЗР позивача.

У зв’язку з цим, суд погоджується з твердженням відповідача, що перебування у приватній власності частини приміщень будинку (відповідно до договору купівлі-продажу ТОВ «Агролідер»належать приміщення загальною площею 847,20 кв. м.), який знаходиться у комунальній власності не може бути підставою для несплати коштів згідно з договором від 03.05.2007 № 2412/ТК на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення об'єкту (-ів) зовнішньої реклами.

Згідно ст. 202, ч. 1 ст. 203, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов‘язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

В силу положень ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, в разі якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу). Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини щодо обману з боку відповідача при укладенні спірного договору судом не підтверджені, відповідно відсутні будь-які підстави вважати наявним умисел відповідача про введення позивача в оману.

На підставі ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя Р.І. Самсін

дата підписання рішення 15.10.2008