ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.08.08р.

Справа № 12/119-08

За позовом Закритого акціонерного товариства "Автомир", м. Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровське АТП-11257",

м.Дніпропетровськ

про визнання дійсним договору купівлі-продажу № 05 від 12.11.1999р. , визнання права власності.

Суддя Жукова Л.В.

при секретарі-пом. судді Конєва С.О.

Представники сторін:

Від позивача Гаука Т.М. довіреність № 1 від 11.08.2008р.

Від відповідача не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 05 нерухомого майна, що розташоване по вул. Будьонного, буд. 4-А м. Дніпропетровську, укладеного 12 листопада 1999 року між Відкритим акціонерним товариством „Дніпропетровське АТП-11257” та Закритим акціонерним товариством „Автомир”; визнати за позивачем право власності на нерухоме майно –що розташоване по вул. Будьонного, б. 4-А у м. Дніпропетровську та складається з :

-          літ. Б-3 –адміністративно побутовий корпус, площею 624, 2 кв.метра;

-          літ. Г-1 –закрита стоянка спецпересувного составу;

-          літ. Д-1 –вбиральня;

-          літ. Е-1 –сторожка;

-          № 1 –очисні спорудження;

-          № 2 –водорозподільна колонка;

-          № 3-9 –огорожі;

-          № 10 –підпорна стінка;

-          І –мостіння.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 12.11.1999р. був укладений договір купівлі-продажу № 05 нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будоннього, буд. 4-А. Зазначений договір був укладений відповідно до ст.ст. 128, 153, 224 ЦК УРСР (1963р.), вказане нерухоме майно було передано за актом прийому-передачі, позивач здійснив оплату за придбаний об’єкт нерухомості у відповідності з умовами договору. Тобто, позивач вважає, що між сторонами були досягнуто згоди про всіх істотних умовах договору купівлі-продажу, при цьому, на момент укладення зазначеного вище договору-купівлі-продажу діяв ЦК УРСР (1963р.) відповідно до якого даний договір купівлі-продажу не підлягав нотаріальному посвідченню. Позивач своєчасно не зареєстрував право власності на спірний об’єкт нерухомості, а з 01.01.2004р. набрав чинності Цивільний Кодекс України відповідно до якого право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. За викладеного позивач вказує на те, що договір купівлі-продажу від 12.11.1999р. є законним, виконаний сторонами, у зв’язку з чим просить визнати даний договір дійсним та визнати за позивачем право власності на вищезазначене нерухоме майно.

Відповідач в судове засідання не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду клопотання в якому визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши надане клопотання, враховуючи надані відповідачем письмові пояснення по суті позову, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі документами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, господарський суд –

ВСТАНОВИВ :

12.11.1999р. між Відкритим акціонерним товариством „Дніпропетровське АТП-11257” та Закритим акціонерним товариством „Автомир” був укладений договір купівлі-продажу № 05 (а.с.8).

Відповідно до умов п.1.1 зазначеного договору купівлі-продажу позивач придбав у відповідача у власність нерухоме майно, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, буд. 4-А та складається з :

-          літ. Б-3 –адміністративно побутовий корпус, площею 624, 2 кв.м.;

-          літ. Г-1 –закрита стоянка спецпересувного составу;

-          літ. Д-1 –вбиральня;

-          літ. Е-1 –сторожка;

-          № 1 –очисні спорудження;

-          № 2 –водорозподільна колонка;

-          № 3-9 –огорожі;

-          № 10 –підпорна стінка;

-          І мостіння.

За п.2.1 договору купівлі-продажу вартість нерухомого майна склала 150 000 грн.

12.11.1999р. за актом прийому-передачі нерухомого майна відповідач передав, а позивач прийняв у власність за договором купівлі-продажу № 05 від 12.11.1999р. нерухоме майно, що розташоване в м. Дніпропетровську, вул. Будьонного, буд. 4-А, яке складається з:

-          літ. Б-3 –адміністративно побутовий корпус, площею 624, 2 кв.м.;

-          літ. Г-1 –закрита стоянка спецпересувного составу;

-          літ. Д-1 –вбиральня;

-          літ. Е-1 –сторожка;

-          № 1 –очисні спорудження;

-          № 2 –водорозподільна колонка;

-          № 3-9 –огорожі;

-          № 10 –підпорна стінка;

-          І мостіння.

При цьому, в акті прийому-передачі нерухомого майна від 12.11.1999р. зазначено, що сторони майнових та інших претензій один до одного не мають. Розрахунки за договором купівлі-продажу № 05 від 12.11.1999р. проведені у повному обсязі (а.с. 9).

З 01.01.2004р. набрав чинності Цивільний кодекс України.

Згідно ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, до правовідносин за оспорюваним договором купівлі-продажу від 12.11.1999р. слід застосовувати норми законодавства, які діяли на момент укладення цього договору, а саме: норми Цивільного кодексу УРСР (1963р.), оскільки зазначені правовідносини виникли та існували до набрання чинності Цивільним Кодексом України (2004р.) .

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР (1963р.) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно п. 4.2 договору купівлі-продажу право власності на нерухоме майно переходить від продавця (ВАТ „Дніпропетровське АТП 11257”) до покупця (ЗАТ „Автомир”) з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі нерухомого майна.

Тобто, виходячи з умов договору та вимог ст. 128 ЦК УРСР (1963р.), право власності не нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 12.11.1999р. перейшло до позивача з 12.11.1999р.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, письмовими поясненнями відповідача, між сторонами досягнуто усіх істотних умов за договором, а саме: спірний договір було підписано у письмовій формі обома сторонами, передано повністю нерухоме майно за актом прийому-передачі, здійснено розрахунок за придбаний об’єкт нерухомості відповідно до умов договору.

Статтею 153 ЦК УРСР (1963р.) встановлено, що договір вважається укладеним, коли сторони в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є такі умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Також ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зі змісту договору купівлі-продажу від 12.11.1999р. та наданих документів видно, що сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору, а саме: передано нерухоме майно за актом прийому-передачі, здійснено оплату за договором, однак позивачем своєчасно не було зареєстровано право власності на придбане нерухоме майно та на момент укладення цього договору нормами ЦК УРСР (1963р.) не передбачалося обов’язкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна між юридичними особами.

Після набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто після 01.01.2004р., відповідно до вимог ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна повинен бути укладений у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Договір купівлі-продажу від 12.11.1999р. не був посвідчений нотаріально.

Статтею 219 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

З вищенаведених доказів видно, що договір купівлі-продажу від 12.11.1999р. відповідав справжній волі позивача та відповідача, однак нотаріально спірний договір не був посвідчений, оскільки на момент укладення договору чинним законодавством України нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу між юридичними особами не передбачося та не було обов’язковим, а тому суд приходить до висновку, що нотаріальному посвідченню договору перешкоджала обставина, яка не залежала від волі сторін, у зв’язку з чим суд находить підстави достатніми для визнання даного договору дійсним.

Згідно п. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Крім того, слід визнати за позивачем право власності на спірне майно, оскільки ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином, позивач набув право власності із договору купівлі-продажу від 12.11.1999р., який не оспорюється сторонами та на момент розгляду справи є виконаним повністю у спосіб передбачений ст.ст.219, 220 ЦК України.

Відповідач в судове засідання не з’явився, однак надав письмове клопотання в якому позовні вимоги позивача визнав повністю.

Відповідно до ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про його задоволення за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних інтересів інших осіб.

Також, слід стягнути з позивача в доход державного бюджету 85 грн. недоплаченого державного мита, оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги, а саме: про визнання права власності та визнання договору дійсним, однак державним митом оплачена лише позовна вимога про визнання права власності, а позовна вимога немайнового характеру про визнання договору дійсним державним митом залишилась не оплачена.

Керуючись ст.ст. 128, 153 ЦК Української РСР (1963р.), ст. 219, ч. 2 ст. 220, ст. 328, ч.4 ст. 334 ЦК України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”, ст.ст. 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позивача задовольнити.

1. Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 05 нерухомого майна, що розташоване по вул. Будьонного, буд. 4-А м. Дніпропетровську, укладеного 12 листопада 1999 року між Відкритим акціонерним товариством „Дніпропетровське АТП-11257” та Закритим акціонерним товариством „Автомир”.

2. Визнати за Закритим акціонерним товариством „Автомир” (49000, м. Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, 115; фактична адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Малахова, 2, р/р № 9000 в ДФ АКІБ „Укрсіббанк”, МФО 351005, ) право власності на нерухоме майно, що розташоване по вул. Будьонного, б. 4-А у м. Дніпропетровську та складається з :

-          літ. Б-3 –адміністративно побутовий корпус, площею 624, 2 кв.метра;

-          літ. Г-1 –закрита стоянка спецпересувного составу;

-          літ. Д-1 –вбиральня;

-          літ. Е-1 –сторожка;

-          № 1 –очисні спорудження;

-          № 2 –водорозподільна колонка;

-          № 3-9 –огорожі;

-          № 10 –підпорна стінка;

-          І –мостіння.

3. Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Автомир” (49000, м. Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, 115; фактична адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Малахова, 2, р/р № 9000 в ДФ АКІБ „Укрсіббанк”, МФО 351005, ) в доход державного бюджету України в особі Відділення держказначейства в Жовтневому районі м. Дніпропетровська (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 27, р/р № 0005 відділення банку УДКУ у Дніпропетровській області, , МФО 805012, КБК 22090200) - недоплачене державне мито в сумі 85 (вісімдесят п’ять) грн.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Дніпропетровське АТП-11257” (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Матлахова, 2, р/р № 0000 в ДФ АКІБ „Укрсіббанк” ) на користь Закритого акціонерного товариства „Автомир” (49000, м. Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, 115; фактична адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Малахова, 2, р/р № 9000 в ДФ АКІБ „Укрсіббанк”, МФО 351005, ) - витрати по сплаті державного мита в сумі 1585 (одна тисяча п’ятсот вісімдесят п’ять) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 (сто вісімнадцять) грн.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя

Л.В. Жукова

Рішення підписано 03.09.2008р. відповідно до ст. ст. 84, 85 ГПК України.