ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.12.08 р.                     Справа № 35/66пд

за позовом Прокурора Ворошиловського району м.Донецька в інтересах держави в

особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по

Донецькій області, м.Донецьк

до відповідача Колективного підприємства „Інститут геолого-екологічних проблем

Донбасу”, м.Донецьк

про розірвання договору

за зустрічним позовом Колективного підприємства „Інститут геолого-екологічних

проблем Донбасу”, м.Донецьк

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області,

м.Донецьк

про спонукання продовжити договір оренди

Головуючий суддя Левшина Г.В.

Суддя Курило Г.Є.

Суддя Мартюхіна Н.О.

Представники:

від позивача: Маркуц Г.В.-гол. спец.

від відповідача: Дудік С.О.-зав. від., Дудік О.М.-дир.

прокурор: Зозуля Н.В.

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувались перерви з 23.10. по 30.10.2008р.,

з 30.10. по 19.11.2008р., з 19.11. по 27.11.2008р.,

з 27.11. по 04.12.2008р.

СУТЬ СПРАВИ:

Прокурор Ворошиловського району м.Донецька в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Колективне підприємство “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк, про розірвання договору оренди від 16.11.1993р.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України 26.03.2004р. прокурор заявою №31и/з від 19.03.2004р. (арк.20, т.2) уточнив позов та заявив позовні вимоги про розірвання договору оренди від 16.11.1993р. на підставі п.3 ст.291, п.4 ст.188 Господарського кодексу України.

15.04.2004р. позивач уточнив позов згідно з листом №14-2619 (арк.29-30, т.2) та заявив позовні вимоги про розірвання договору оренди від 16.11.1993р. на підставі ч.4 ст.783 Цивільного кодексу України.

20.05.2004р. ухвалою господарського суду Донецької області позовні вимоги по справі №35/66пд залишено без розгляду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.07.2004р. ухвалу господарського суду Донецької області від 20.05.2004р. скасовано, справу №35/66пд направлено до господарського суду Донецької області на розгляд.

21.03.2005р. до суду надійшла заява позивача №14-1812 (арк.91, т.2), згідно з якою було заявлене клопотання про припинення провадження по справі у зв’язку з відсутністю предмету спору, оскільки договір оренди припинив свою дію після 31.12.2004р. (внаслідок спливу строку, на якій він укладався, про що відповідача було повідомлено листом Фонду від 11.11.2004р. №06-8022).

22.04.2005р. до господарського суду Донецької області надійшов зустрічний позов відповідача до позивача про спонукання позивача до продовження терміну дії договору від 16.11.1993р. терміном на 5 років (арк.127-128, т.2).

Ухвалою від 25.04.2005р. прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву.

Рішенням господарського суду від 03.08.2005р. провадження по справі №35/66пд за позовом про розірвання договору оренди припинено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.10.2005р. рішення господарського суду Донецької області від 03.08.2005р. скасоване та прийняте нове рішення, згідно з яким в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено: зобов’язано Регіональне відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк продовжити дію договору оренди цілісного майнового комплексу від 16.11.1993, укладеного з Колективним підприємством “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк строком на 5 років (до 31.12.2009р.).

Постановою Вищого господарського суду України від 21.02.2006р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.10.2005р. та рішення господарського суду Донецької області від 03.08.2005р. по справі №35/66пд скасовано, справу передано на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду від 17.08.2006р. на підставі ст.30 Господарського процесуального кодексу України судом залучено до участі у розгляді справи посадову особу Поштового відділення №50 м.Донецька - Суділовську Н.І.

Посадова особа надала письмові пояснення щодо порядку вручення поштової кореспонденції юридичним особам.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.11.2006р. по справі №35/66пд було відмовлено в задоволенні первісного позову прокурора Ворошиловського району м.Донецька заявленого в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк до Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк про розірвання договору оренди від 16.11.1993р. Одночасно, вказаним судовим рішенням також було відмовлено в задоволенні зустрічного позову Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк про спонукання до продовження терміну дії договору оренди від 16.11.1993р. на п’ять років.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2007р. рішення господарського суду Донецької області від 20.11.2006р. по справі №35/66пд залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2007р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2007р. та рішення господарського суду Донецької області від 20.11.2006р. по справі №35/66пд скасовано, справу передано на новий розгляд.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.12.2007р. позов прокурора задоволено та розірвано договір оренди державного майна від 16.11.1993р., укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Колективним підприємством „Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”. Одночасно, вказаним судовим рішенням у задоволенні зустрічного позову щодо зобов’язання регіональне відділення Фонду державного майна України в Донецькій області продовжити на п’ять років строк дії договору оренди цілісного майнового комплексу від 16.11.1993р. з Колективним підприємством „Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.02.2008р. рішення господарського суду Донецької області від 13.12.2007р. по справі №35/66пд змінено:

-          відмовлено в задоволенні первісного позову прокурора Ворошиловського району м.Донецька заявленого в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області, м.Донецьк до Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк про розірвання договору оренди від 16.11.1993р.;

-          відмовлено в задоволені зустрічного позову Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк про спонукання до продовження терміну дії договору оренди від 16.11.1993р. на п’ять років.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2008р. рішення господарського суду Донецької області від 13.12.2007р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.02.2008р. по справі №35/66пд скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Як було зазначено в постанові Вищим господарським судом України, судами не надавалась оцінка наявному у матеріалах справи листу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.07.2005р. №6463/29-9.10 у сукупності з іншими доказами по справі, зокрема, листом позивача від 10.06.2005р. №06-4451, наказам позивача №119 від 31.01.2005р. та №192 від 15.03.2005р., листу орендаря від 17.12.2004р. №57 про внесення необхідних змін до договору оренди стосовно розміру орендної плати, не дослідження судами виконання наказу №119 від 31.01.2005р. "Про створення інвентаризаційної комісії і комісії з оцінки вартості державного майна – цілісного майнового комплексу "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" та наказу №192 від 15.03.2005р. результатів роботи створених комісій.

Крім того, як було вказано касаційною інстанцією поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишено посилання Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк стосовно надіслання ним орендодавцю листа №57 від 17.12.2004р. щодо продовження строку дії договору оренди від 16.11.1993р. з внесенням змін до нього з приводу розміру орендної плати, а також підстави надіслання Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк листа №06-4451 від 10.06.2005р. з повідомленням орендаря про перехід на автоматизацію процесу контролю надходження орендних платежів та проханням дотримуватись відповідного порядку при заповненні платіжних доручень по сплаті орендних платежів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивач посилаються на порушення відповідачем вимог ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.265 Цивільного кодексу України та умов договору від 16.11.1993р., зокрема, в частині обов’язку здійснювати своєчасний капітальний та поточний ремонт орендованого майна, запобігати його пошкодженню, використання приміщення не за призначенням. Крім цього, в уточненнях до позовної заяви №31и/з від 19.03.2004р. прокурор також стверджує про невиконання відповідачем істотних умов договору оренди, зокрема, відмову відповідача у перерахуванні орендної плати.

В свою чергу, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги Колективне підприємство “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк зазначає, що договір оренди від 16.11.1993р. було продовжено на п’ятирічний строк до 31.12.2009 р., у зв’язку з тим, що в установлений діючим законодавством і пунктом 8.2 договору оренди місячний строк після закінчення строку дії договору Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк не заявило про припинення або зміну умов договору оренди, а відповідно до приписів п.1 ст.285 Господарського кодексу України та пункту 8.3 спірного договору інститут має переважне право на продовження строку дії договору оренди.

24.11.2008р. до господарського суду Донецької області надійшла заява №22/11-08 від 24.11.2008р. Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк, згідно з якою було змінено предмет зустрічного позову та заявлено вимоги про:

- визнання за відповідачем права оренди цілісного майнового комплексу Українського державного інституту мінеральних ресурсів на умовах договору оренди від 16.11.1993р. на строк до 31.12.2015р.;

- визнання договору оренди від 16.11.1993р. продовженим на строк до 31.12.2015р.

За приписом ст.36 Господарського процесуального кодексу України оригінали наданих до матеріалів справи копій документів були оглянуті судом в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та прокурора, господарський суд встановив:

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна регулюються Законом України „Про оренду державного та комунального майна”.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендою є засноване на договорі строкове платне володіння і користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як встановлено судом, 16.11.1993р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Колективним підприємством "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" було підписано договір оренди цілісного майнового комплексу Українського державного інституту мінеральних ресурсів, за умовами якого позивач виступив орендодавцем, а відповідач орендарем цілісного майнового комплексу, який належить Українському державному інституту мінеральних ресурсів: основні засоби – первісна вартість 42,937 тис. крб., залишкова вартість основних засобів – 2,700 тис. крб.

16.11.1993р. позивачем та відповідачем складений відповідний акт приймання-передачі орендованого майна.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ( в редакції, яка діяла на момент укладання договору) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 8.1 договору сторони встановили строк дії договору з 16.11.1993р. по 16.11.1996р.

При цьому, за змістом вказаного пункту договору сторони передбачили, що він припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- знищення об’єкту оренди.

Додатковими угодами №1, №2 від 31.12.1993р., №3, №4 від 16.09.1996р., №5 від 31.01.1997р., №6 від 01.12.1997р., №7 від 15.11.1999р. сторонами вносилися зміни до спірного договору щодо розміру орендної плати та порядку її справляння та терміну дії договору.

Відповідно до пункту 6 додаткової угоди №7 від 15.11.1999р. строк дії договору був продовжений до 31.12.2004р.

Таким чином, з урахуванням додаткової угоди №7 від 15.11.1999р. загальний строк дії договору від 16.11.1993р. дорівнює з 16.11.1993р. по 31.12.2004р.

В розділі 4 договору від 16.11.1993р. був встановлений обов’язок відповідача здійснювати своєчасний капітальний та поточний ремонти орендованих основних виробничих фондів. Одночасно, п.3.2 договору також передбачений обов’язок відповідача сплачувати орендну плату.

Крім цього, згідно п.2 ст.18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” (в редакції, яка діяла на момент звернення прокурора до суду з позовом) орендар зобов’язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню та користуватися майном відповідно до договору та призначення майна.

За твердженням прокурора та позивача, відповідачем в порушення вимог п.2 ст.18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, п.2 ст.265 Цивільного кодексу України, розділу 4 договору від 16.11.1993р. не здійснювався своєчасний капітальний та поточний ремонти орендованих основних виробничих фондів. Одночасно, як вказують прокурор та позивач, відповідач не запобігав пошкодженню, псуванню орендованого майна, використовував його не за призначенням, безпідставно відмовив в перерахуванні орендної плати.

За таких обставин, прокурором заявлені вимоги про розірвання договору оренди від 16.11.1993р.

В статті 783 Цивільного кодексу України (враховуючи, що правовідносини між сторонами продовжують існувати після набрання чинності цим кодексом) встановлено виключний перелік випадків, в яких наймодавець набуває право вимагати розірвання договору найму.

Зокрема, такими випадками є користування наймачем річчю всупереч договору або призначенню речі; передання наймачем без дозволу наймодавця річчі у користування іншій особі; створення наймачем своєю недбалою поведінкою загрози пошкодження речі; невиконання наймачем обов’язку з проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому, відповідно до ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Таким чином, при зверненні до суду з вимогою про розірвання договору оренди сторона має довести наявність тих обставин, з яким закон пов’язує можливість розірвання договору на вимогу наймодавця.

Як встановлено судом, в обґрунтування наявності підстав для розірвання договору оренди прокурор та позивач посилаються на надані до матеріалів справи акт перевірки ефективності використання державного майна (арк.4, т.1).

Зокрема, на підставі наказу Регіонального відділення Фону державного майна України по Донецькій області №1692 від 10.12.2002р. комісією у складі спеціалістів регіонального відділення була проведена перевірка ефективного використання державного майна – цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м.Донецьк, пров.Орешкова, 6а.

За результатами перевірки було складено акт без номера та дати, в якому зафіксовано факт невиконання умов договору оренди б/н від 16.11.1993р., а саме: відмова перерахування орендної плати (п.3.2 договору оренди), відсутність амортизаційного фонду (п.3.4 договору оренди), використання приміщень неефективно та не за призначенням (п.4 договору оренди), неспроможність підтримувати орендоване майно у належному стані (п.4 договору оренди), що, на думку позивача та прокурора, є підставою для розірвання договору оренди.

Проте, за висновками суду, визначені у вказаних документах порушення відповідачем своїх зобов’язань за спірним договором оренди від 16.11.1993р. в частині проведення капітального ремонту орендованого майна, підтримання останнього у належному стані, спростовуються наданими відповідачем до матеріалів справи первісними документами.

Так, 15.07.1992р. між відповідачем та гр.Мінкіним О.Д. було підписано трудову угоду, за якою останній прийняв на себе зобов’язання з виготовлення та монтажу вентиляційної системи у фізіко-хімічній лабораторії.

25.02.1993р. комісією відповідача було складено акт, згідно з яким прийнято роботи з прокладки телефонної мережі.

30.07.1993р. комісією відповідача складено акт про приймання робіт з зовнішнього ремонту східної та північної стін будівлі інституту.

27.05.1993р. комісією відповідача складено акт про приймання робіт з посилення аварійних частин будівлі інституту.

07.07.1997р. відповідачем на підставі договору №5/97 було доручено ЗАТ „Фитинг” виконати роботи з реконструкції вентиляційної системи та вибіркового капітального ремонту приміщення фізико-хімічної лабораторії. На підставі вказаного договору сторонами було складено акт обміру виконаних робіт за липень 1997р.

Згідно договору від 09.08.2001р. відповідачем було доручено, а ТОВ „Строймонтаж” було виконано роботи з будівництва забору навколо будівлі інституту геолого-екологічних проблем Донбасу за адресою: м.Донецьк, пер.Орешкова, 6а.

Крім цього, 05.07.2001р. відповідач згідно договору №9/2001 виступив замовником металевих воріт та калітки.

Згідно з наданими до матеріалів справи рахунками-фактурами, видатковими накладними, платіжними дорученнями, товарними чеками, договором від 02.11.2001р. (арк.86-101, т.1) відповідачем також здійснювалось технічне переоснащення, модернізація та розширення майнового комплексу шляхом придбання певного обладнання, прокладки водопровідної системи тощо.

При цьому, перевірка ефективності використання орендованого майна, що була проведена Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області на підставі наказу Регіонального відділення Фону державного майна України по Донецькій області №1692 від 10.12.2002р. не може вважатись такою, що була проведена належним чином, оскільки складений за її результатами акт містить у собі дефекти форми (зокрема, відсутність відповідної дати його складання, унеможливлює встановлення дати, коли позивачем проводилась перевірка виконання відповідачем умов договору від 16.11.1993р.).

Ухвалою від 29.05.2003р. господарським судом Донецької області з метою встановлення робіт, які проводились відповідачем, було призначено судову експертизу по справі.

Згідно з висновком №236/22 будівельно-технічної експертизи, складеним 12.02.2004р. Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз (арк.117-120, т.1), встановлено факт здійснення відповідачем поточного профілактичного та поточного непередбачуваного ремонтів (ремонт приміщень фізико-хімічної лабораторії, декоративна штукатурка фасаду, прокладка трубопроводу водопостачання). При цьому, як вказує експерт, виконання робіт капітального характеру та робіт, які поліпшують стан орендованого майна не встановлено.

Відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього кодексу.

Складений 12.02.2004р. Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз висновок №236/22 будівельно-технічної експертизи приймається судом як належний доказ по справі, проте, при розгляді вимог про розірвання спірного договору судом також враховано ті обставини, що листом №28 від 05.11.2002р. (арк.135, т.1) відповідач звернувся до позивача з клопотанням щодо надання дозволу на проведення за власні кошти реконструкції та вибіркового капітального ремонту будівлі інституту по пров.Орешкова, 6а у м.Донецьку (прокладки газопроводу та мінікотельної для автономного теплопостачання, будівництва нового входу у будівлю інституту, будівництва прибудови для зберігання матеріалів, прокладки водопроводу).

Вказаний лист отриманий позивачем 12.11.2002р., про що свідчить штамп відповідача за №5-4584.

У зв’язку з неотриманням відповідача позивача, 04.01.2003р. відповідач повторно звернувся до позивача з клопотанням №1 (арк.136, т.1) про надання дозволу на проведення капітального ремонту приміщення інституту. Направлення відповідачем вказаного листа на адресу позивача підтверджується копією поштової квитанції №96 від 04.01.2003р.

Таким чином, залишення позивачем без відповіді протягом 2002-2003р.р. листів відповідача щодо надання дозволу на проведення реконструкції та вибіркового капітального ремонту будівлі інституту по пер.Орешкова, 6а у м.Донецьку унеможливлювало виконання відповідачем своїх зобов’язань.

Зокрема, згідно із ст.4 Закону України „Про власність” (в редакції, яка діяла на момент звернення відповідача до позивача з клопотаннями) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Саме власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

За приписом п.2.3 договору оренди від 16.11.1993р. власністю орендаря (відповідача) є майно, створене ним за рахунок власних коштів, а також матеріальні та інші цінності (які не входять до складу орендованого майна). Вартість поліпшень орендованого майна, які неможливо відокремити без нанесення шкоди майну, проведених орендарем за власний рахунок за згодою позивача відшкодовується орендодавцем орендарю. Тобто, за вимогами закону та умовами договору відповідач, перш ніж проводити будь-які поліпшення орендованого майна, має отримати згоду від власника цього майна (держави в особі Фонду державного майна України).

За таких обставин, у зв’язку з відсутністю такого дозволу відповідач не міг проводити капітальні та інші поліпшення орендованого майна, у тому числі й ремонту останнього.

31.03.2003р. відповідачем на адресу Фонду державного майна України направлене клопотання №10-2003 (арк.142, т.1) щодо надання дозволу на проведення за власні кошти реконструкції та вибіркового капітального ремонту будівлі інституту по пров.Орешкова, 6а у м.Донецьку.

Листом №28-123 від 16.04.2003р. Фондом державного майна України повідомлено відповідача про ті обставини, що питання з можливості проведення капітального ремонту буде вирішено лише після розгляду в суді справи про розірвання договору оренди від 16.11.1993р.

Виходячи зі змісту положень ст.783 Цивільного кодексу України розірвання договору оренди на вимогу наймодавця вимагає наявність ухилення орендаря від обов’язків по проведенню капітального ремонту.

Проте, за висновками суду, відповідачем до матеріалів справи надані документи, які свідчать про технічний стан приміщення і ніяким чином не підтверджують ухилення відповідача від проведення ремонту орендованого майна, утриманню останнього в належному стані.

Крім цього, на замовлення відповідача Товариством по наданню аудиторських та консультаційних послуг “Донецькінаудит” була проведена перевірка інституту з окремих питань фінансово-господарської діяльності, про що складено акт від 01.10.2004р.

Згідно з вказаним аудиторським висновком підтверджено здійснення інститутом фінансування за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна за період з лютого 1992р. по 01.07.2004р. на загальну суму 28996,62 грн.(арк.100-104, т.2).

При цьому, перелік робіт здійснених інститутом у аудиторському висновку збігається з переліком робіт встановлених експертом при здійсненні судової експертизи.

Стосовно тверджень прокурора про невиконання відповідачем п.3.2 договору оренди від 16.11.1993р., зокрема, відмову в перерахуванні орендної плати, судом встановлено наступне:

В розділі 3 договору від 16.11.1993р. сторони передбачили розмір орендної плати та порядок її перерахування.

Зокрема, орендна плата є фіксованим платежем, розмір якого визначається у додатку №2 до договору. Орендна плата перераховується до держбюджету України в сумі 452,55 тис. крб. (за період оренди) рівними частинами щоквартально згідно додатку №2 до договору.

Згідно додаткової угоди №1 до договору оренди від 16.11.1993р. сторони дійшли згоди встановити місячну орендну плату 168,2 тис. крб. При цьому, починаючи з листопада 1993р. місячна орендна плата індексується на коефіцієнт інфляції.

Згідно додаткової угоди №3 до договору оренди від 16.11.1993р. сторони дійшли згоди встановити місячну орендну плату 234,0 тис. крб. При цьому, починаючи з січня 1995р. місячна орендна плата індексується на коефіцієнт інфляції.

16.09.1996р. між сторонами було підписано додаткову угоду №4 до договору оренди від 16.11.1993р., згідно з якою розділ 3 договору викладено в наступній редакції: „Орендна плата встановлюється у розмірі, згідно діючого законодавства, відповідно до Розрахунку орендної плати та сплачується щоквартально до держбюджету з врахуванням індексів інфляції. У разі зміни законодавства розмір наступної орендної плати підлягає перерахунку...”. За змістом розрахунку орендної плати орендна плата за місяць складає 6,2 млн. крб.

15.11.1999р. між сторонами підписано додаткову угоду №7 до договору оренди від 16.11.1993р., згідно з якою розділ 3 договору викладено в наступній редакції: „Орендна плата визначена згідно діючого законодавства України на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України та перераховується орендарем до держбюджету щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним періодом, з урахуванням щомісячного індексу інфляції. Розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін при зміні методики її розрахунку, змінах централізованих цін та тарифів, а також в інших випадках, передбачених діючим законодавством України...”.

Згідно з наданими до матеріалів справи актами звірок взаємних розрахунків від 01.08.1997р., від 20.01.1998р., від 25.02.2004р., від 05.04.2004р. відсутня заборгованість відповідача по орендній платі, що підтверджує належне виконання відповідачем зобов’язань по внесенню орендної плати.

06.03.2001р. позивачем на адресу відповідача направлено лист №06-1678, згідно з яким повідомлено відповідача про необхідність прибуття повноважного представника відповідача в регіональне відділення для проведення перерахунку орендної плати і укладання додаткової угоди до договору оренди.

В листі від 15.03.2001р. №22 (арк.12, т.2) відповідачем заявлене клопотання щодо перенесення строків перерахунку орендної плати. Направлення відповідачем вказаного листа на адресу позивача підтверджується поштовою квитанцією №185 від 15.03.2001р.

Позивачем відповідних доказів направлення на адресу відповідача пропозицій щодо внесення змін до договору оренди від 16.11.1993р. в частині розміру орендної плати до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ч.3 ст.291 Господарського кодексу України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 Господарського кодексу України.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

В пункті 8.5. договору від 16.11.1993р. сторони передбачили, що розірвання договору з ініціативи однієї із сторін може бути проведено за рішенням арбітражного суду у випадку невиконання сторонами своїх зобов’язань або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов'язань, передбачених статтею 18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” або договором оренди, а також вчинення ним одного чи кількох порушень, зазначених у ст.783 Цивільного кодексу України.

Відповідних доказів, які б підтверджували ухилення відповідача від виконання своїх зобов’язань за договором оренди від 16.11.1993р., позивачем та прокурором всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано, судом не встановлено.

За таких обставин, позов про розірвання договору оренди від 16.11.1993р. підлягає залишенню без задоволення за недоведеністю.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Стаття 291 Господарського кодексу України вказує, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

За приписами ч.2 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Порядок пролонгації дії договору оренди комунального майна визначений в п.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", відповідно до вимог якої, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Як встановлено судом, листом №06-8022 від 11.11.2004р. позивачем було повідомлено відповідача про недоцільність продовження терміну дії договору оренди.

Вказаний лист був направлений з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було вручене орендарю 18.11.2004р., що засвідчено підписом відділення поштового зв’язку Суділовською Н.І. Посадова особа Суділовська Н.І., пояснила суду, що відповідно до п.31.6.12 Порядку пересилання поштових відправлень при надходженні на адресу юридичної особи рекомендованих відправлень дозволяється їх вручати під розписку в реєстрі. На запит суду Донецька дирекція поштамту повідомила про ті обставини, що реєстри не можуть бути надані суду до огляду, оскільки останні відсутні у зв’язку із закінченням терміну зберігання (1 рік).

Оскільки належним доказом надсилання та вручення рекомендованого поштового відправлення адресату є повідомлення про вручення поштового відправлення, засвідчене підписом та штемпелем поштового відділення, суд дійшов висновку, що позивач належними доказами підтвердив направлення орендарю 11.11.2004р. листа про недоцільність продовжувати дію договору оренди від 16.11.93р.

Одночасно, 17.12.2004р. (до закінчення строку дії договору) відповідач направив позивачу лист №57 з пропозицією про продовження дії договору та необхідність внесення змін до договору стосовно розміру орендної плати (арк.97, т.2). Направлення відповідачем вказаного листа позивачу підтверджується відміткою позивача на вказаному документі за №5-6445 від 20.12.2004р.

29.12.2004р. відповідач звернувся до позивача з клопотанням №60 про надання дозволу на проведення капітального ремонту і реконструкцій адміністративного будинку по пров.Орешкова, 6а у м.Донецьку, що входить до складу орендованого майна.

31.01.2005р. позивачем на підставі звернення відповідача щодо продовження дії договору оренди від 16.11.1993р. був виданий наказ №119 "Про створення інвентаризаційної комісії і комісії з оцінки вартості державного майна – цілісного майнового комплексу "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу".

Листом від 02.03.2005р. №15 відповідачем було повідомлено позивача, що у встановлений наказом №119 від 31.01.2005р. комісія провела інвентаризацію майна і в теперішній час виконується оцінка вартості майнового комплексу. Матеріали проведеної інвентаризації містяться у справі.

Позивачем було рекомендовано відповідачу включити до складу комісії генерального директора ЕКАФ „Аудит-універсал” Білопольського М.Г., на що відповідачем заперечень надано не було (лист від 04.03.2005р. №17).

Проте, як встановлено судом, позивачем відповідних дій з проведення інвентаризації вчинено не було. Зокрема, в орендній справі, яка ведеться позивачем, містяться документи з інвентаризації орендованого майна, підписані лише представниками відповідача та директора аудиторської фірми ТОВ „СэН”.

Причин неприйняття позивачем участі у інвентаризації та оцінці вартості орендованого майна позивачем не вказано.

Наказом №192 від 15.03.2005р. було скасовано наказ №119 від 31.01.2005р., у зв‘язку з ненаданням у встановлений термін документів з інвентаризації та оцінці вартості державного майна цілісного майнового комплексу "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу".

В судовому засіданні 07.10.2008р. на питання суду щодо визначення особи, яка мала надати певні документи з інвентаризації, переліку останніх, представником позивача відповіді не надано.

Крім цього, листом №06-4451 від 10.06.2005р. (арк.145, т.2) позивач повідомив орендаря про перехід на автоматизацію процесу контролю надходження орендних платежів та просив дотримуватись відповідного порядку при заповненні платіжних доручень по сплаті орендних платежів.

Міністерство охорони навколишнього середовища листом від 15.07.2005р. №6463/29-9,10 адресованим позивачу, відповідачу та господарському суду Донецької області підтвердив необхідність подальшого використання в оренді майнового комплексу, розташованого у м.Донецьку по пров.Орешкова, 6а, та рекомендовано позивачу продовжити договір оренди з відповідачем на 5 років (до 31.12.2009 р.), а в доповнення до договору залучити пункт про необхідність відповідачу за власні кошти робити покращення, реконструкцію і капітальний ремонт орендованого цілісного майнового комплексу.

Як встановлено судом, під час розгляду справи відповідач продовжує користуватися майном та сплачувати орендну плату, а позивач продовжує приймати від орендаря орендну плату.

При цьому, згідно з наявними на платіжних дорученнях за серпень-жовтень 2007р., січень-жовтень 2008р. відмітками призначення платежу визначене згідно договору від 16.11.1993р.

Крім цього, 15.11.2005р., 22.01.2007р., 12.02.2008р. відповідачем з ВАТ „Страхова компанія „Орадон” було укладено договори страхування орендованого майна.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви з урахуванням заяви про зміну предмету зустрічних позовних вимог, відповідач посилаючись на приписи п.1 ст.285 Господарського кодексу України, ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункт 8.3 спірного договору оренди, просив суд визнати продовженим на строк до 31.12.2015р. договір оренди від 16.11.1993р., визнати право відповідача на оренду цілісного майнового комплексу за цим договором строком до 31.12.2015р.

Відповідно до п.п.1, 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 8.3 спірного договору оренди сторони передбачили, що він припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- знищення об’єкту оренди.

Пунктом 1 статті 285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Переважне право на продовження строку дії договору оренди, яке передбачено ст.17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та ч.1 ст.285 Господарського кодексу України, орендар може реалізувати тільки в тому разі, коли після його закінчення орендодавець має намір передати об’єкт оренди іншій особі.

За висновками суду, позивачем доказів використання орендованого майна для власних цілей до матеріалів справи не надано.

При цьому, лист №06-4482 від 10.06.2005р. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Державного комітету природних ресурсів підтверджує відсутність у позивача наміру використовувати орендоване майно для власних цілей.

Зокрема, за змістом листа №06-4482 від 10.06.2005р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до Державного комітету природних ресурсів про надання дозволу на подальше використання майна, яке було предметом оренди за договором від 16.11.1993р., в наступних цілях: знову створити державне підприємство або декілька підприємств, приєднати до майна іншого діючого державного підприємства, дозволити позивачу прийняти інше рішення або приватизувати.

В свою чергу, листом від 15.07.2005р. №6463/29-9,10 Міністерство охорони навколишнього середовища рекомендувало позивачу продовжити спірний договір оренди.

За таких обставин, враховуючи вчинення позивачем та відповідачем дій, направлених на продовження договору оренди від 16.11.1993р., останній вважається продовженим до 31.12.2015р. на тих самих умовах, які були встановлені у договорі від 16.11.1993р., внаслідок чого зустрічні позовні вимоги про визнання продовженим на строк до 31.12.2015р. договору оренди від 16.11.1993р. підлягають задоволенню.

При цьому, щодо внесення змін до договору в частині розміру орендної плати судом враховано ті обставини, що згідно із ст.188 Господарського кодексу України встановлено загальний порядок внесення змін до договору. Зокрема, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Позивачем відповідних доказів надіслання на адресу відповідача пропозиції щодо внесення змін до спірного договору оренди від 16.11.1993р. до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно із ст.20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Як встановлено судом, внаслідок продовження дії договору оренди від 16.11.1993р. продовжують існувати й права та обов’язки сторін за вказаним договором, зокрема, право відповідача на оренду цілісного майнового комплексу, який належить Українському державному інституту мінеральних ресурсів.

Згідно із ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендою є строкове платне користування майном.

За таких обставин, виходячи з того, що право відповідача на оренду спірного майна не визнається прокурором та позивачем, зустрічні позовні вимоги про визнання за відповідачем права оренди цілісного майнового комплексу Українського державного інституту мінеральних ресурсів на умовах договору оренди від 16.11.1993р. строком до 31.12.2015р. також підлягають задоволенню.

Судові витрати за зустрічним позовом підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 43, 49, 60, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог прокурора Ворошиловського району м.Донецька в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк до Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк про розірвання договору оренди від 16.11.1993р.

Зустрічні позовні вимоги Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк задовольнити повністю.

Визнати продовженим на строк до 31.12.2015р. договір оренди від 16.11.1993р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк та Колективним підприємством “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк.

Визнати право Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк на оренду строком до 31.12.2015р. цілісного майнового комплексу Українського державного інституту мінеральних ресурсів на умовах договору оренди від 16.11.1993р.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області м.Донецьк на користь Колективного підприємства “Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу”, м.Донецьк витрати по сплаті державного мита в сумі 85 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 04.12.2008р. оголошено вступну та резолютивну частині рішення.

Повний текст рішення підписано 08.12.2008р.

Головуючий суддя Левшина Г.В.

Суддя Мартюхіна Н.О.

Суддя Курило Г.Є.