ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.11.2008

Справа №2-29/17702-2007А

За позовом - Приватного багатопрофільного малого підприємства "ДЮН", (96100, вул. Московська 188-а, м. Джанкой).

До відповідача - Джанкойської ОДПІ в АРК, (96100, вул. Дзержинського, 30, м.Джанкой).

Про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар судового засідання В.В. Романів

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - Сельський Г. А.. - директор; Мартьянов О.В., довіреність № б/н від 10.12.07р., представник.

Від відповідача - Лукпанова К.В., довіреність № 67 від 08.10.08р., ст. держ. податковий інспектор.

Суть спору: Приватне багатопрофільне мале підприємство "ДЮН" звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача - Джанкойської ОДПІ в АРК з вимогою визнати нечинним податкове повідомлення – рішення №2243/15-5 від 26.12.2006р.

Заявою від 01.02.2008р. позивач змінив предмет позову та просить суд: визнати нечинними податкові повідомлення-рішення № /0/2243/15-2 від 26.12.2006р. та № /0/2244/15-2 від 26.12.2006р.

Провадження у справі пору1шено ухвалою від 14.12.2007р. суддею Цикуренко А.С.

Ухвалою від 04.02.2008р. Заступника голови господарського суду АР Крим Тітков С.Я. справу №2-11/17702-2007А передана до провадження судді В.А. Омельченко в зв’язку з закінченням повноважень судді Цикуренко А.С., у зв’язку з чим справі був привласнений номер №2-16/17702-2007А.

Ухвалою заступника голови господарського суду АР Крим Тіткова С. Я. від 13.10.2008р. справа №2-16/17702-2007А передана до провадження судді Башилашвілі О.І. в зв’язку з припиненням повноважень та переходом до іншого суду судді Омельченко В.А. та справі привласнений новий номер №2-29/17702-2007А.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені необґрунтовано, оскільки позивач не порушував граничні строки сплати податку на додану вартість, що встановлено постановою господарського суду АР Крим. Однак відповідач не вносить відповідні зміни до своїх автоматизованих систем, у зв’язку з чим продовжується необґрунтоване нарахування штрафних санкцій.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетам і державними цільовими фондами», податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

При цьому відповідач посилається те, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені за результатами невиїзної документальної перевірки з питань сплати позивачем ПДВ за період з 26.08.2005р. по 26.06.2006р.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Джанкойською ОДПІ на підставі акту № 2141/15-2/20723781 від 19.12.2006р. про результати невиїзної документальної перевірки з питання сплати позивачем податку на додану вартість за період із 26.08.2005 р. по 26.06.2006 р. було встановлено порушення:

-          на 88 календарних днів строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 426,41 грн., по декларації вх. №2780 від 20.03.2006р., так граничний строк сплати - 30.03.2006 р., фактично сплачено - 26.06.2006р.;

-          на 262 (по більшому строку) календарних днів строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 36 964,59 грн., по уточнюючому розрахунку вх. №15942 та деклараціям вх.№15582, №16741, №20206, №22984, №23927,№ 26445, №1709, №2780 та №6035, із граничними строками сплати, відповідно 26.08.2005р., 30.08.2005р., 30.09.2005р, 31.10.2005р., 30.11.2005р., 30.12.2005р., 30.01.2006р., 02.03.2006р., 30.03.2006р., 03.05.2006р., фактична сплата відбулась після настання вказаних граничних строків.

Відповідно до п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

На підставі акту перевірки та п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181 до позивача застосовано штрафні санкції: у сумі 85,28 грн., (20%) від несвоєчасно сплаченої суми ПДВ 426,41 грн., податковим повідомленням-рішенням від 26.12.2006р. №/0/2244/15-2; у сумі 18 482,31 грн., (50%) від несвоєчасно сплачених сум за період із 25.01.2006 р. по 28.08.2006 р. ПДВ 36 964,59 грн. - за затримку сплати ПДВ, податковим повідомленням-рішенням від 26.12.2006р. № /0/2243/15-2.

Суд вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення не підлягають задоволенню, у зв’язку з наступним.

Постановою господарського суду АР Крим від 24.04.2007р. у справі № 2-24/4142-2007А, суд задовольнив адміністративний позовом – Приватного багатопрофільного малого підприємства „ДЮН” до відповідача - Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції, визнати неправомірними дії Джанкойської ОДПІ в частині зарахування платежів ПБМП “Дюн” за поточними податковими зобов’язаннями у рахунок “первинного податкового боргу” та зобов’язав Джанкойську об’єднану державну податкову інспекцію внести зміни у картку особового рахунку Приватного багатопрофільного малого підприємства “Дюн” по податку на додану вартість у сумі 26870 грн.

Ця постанова набрала законної сили.

Пунктом 1 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, у постанові від 24.04.2007р. у справі № 2-24/4142-2007А, господарський суд АР Крим встановив наступне:

Відповідно до Закону України “Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами й державними цільовими фондами” позивач 18.06.2001р. платіжним дорученням № 2 виконав свої зобов'язання за травень 2001р. та перерахував через банк “Україна” ПДВ у сумі 26870грн.

Вказані платежі були прийняті установою банку „Україна”, однак з вини останнього, суми ПДВ до бюджету не надійшли, хоча й свої зобов’язання перед бюджетом позивач виконав у повному обсязі.

Згідно діючого законодавства розрахунки підприємств за своїми обов'язками здійснюються через установи банків у порядку, установленому НБУ згідно законів України. Таким чином, для здійснення платежу по податках і зборам (обов'язковим платежам) платник податків повинен вступити з банком у правовідносини по безготівкових розрахунках.

Згідно п. 22.4 ст. 22 Закону України “Про платіжні системи й переклад грошей в Україні” № 2346-ш від 05.04.2001р. при використанні розрахункового документа, ініціювання перекладу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому, банки повинні забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Відповідно до п.п. 16.3.1 п. 16.3. ст. 16 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами й державними цільовими фондами” № 2181 від 21.12.2000р. у день прийняття банком, що обслуговує платника податків, платіжного доручення на сплату сум податкового боргу припиняється нарахування пені, тобто зобов'язання платника податків вважається виконаним.

Відповідно до п.п 16.5. п. 16.5.1 ст. 16 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами й державними цільовими фондами” за порушення строків зарахування податків і зборів у бюджети й державні цільові фонди з вини банку, такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, а також несе іншу відповідальність, установлену законом.

При цьому платник податків, зборів звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів у бюджети або державні цільові фонди, включаючи пеню або штрафні санкції.

Відповідно до листа Державного комітету України з питань регуляторної політики й підприємництва № 2-532/3253 від 13.06.2002 року суб'єкти підприємницької діяльності, які у встановлені законодавством України строки подали в банк платіжні документи для своєчасного й повного внесення податку не повинні відповідати за несвоєчасне перерахування таких платежів у бюджет.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” у функції державних податкових інспекцій у районах, містах без районних поділів, районах у містах, міжрайонних й об'єднаних державних податкових інспекцій входить забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильність обчислення й своєчасність надходження цих платежів.

У відповідності зі ст. 13 зазначеного Закону посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватися Конституції й законів України, інших нормативних актів, прав й охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій і повною мірою користуватися наданими їм правами.

Підпунктом 16.3.1 пункту 13.3 ст. 16 Закону України № 2181 передбачено, що у день прийняття банком ,що обслуговує платника податків, платіжного доручення на сплату сум податкового боргу припиняється нарахування пені, тобто зобов’язання платника податків вважається виконаним.

Оскільки відповідач з позовом про стягнення з позивача –ПБМП „Дюн” спірної суми не звертався, суд вважає що позивач узнав про наявність у нього заборгованості за особовим рахунком лише у 2006р., це також підтверджується актом звірки розрахунків.

Тому суд вважає, що Джанкойська ОДПІ повинна була внести зміни в особовий рахунок позивача, оскільки відповідність даних карток особового рахунку позивача дійсному стану її рахунків з бюджетом має для позивача законний інтерес, який підлягає захисту шляхом зобов’язання відповідача облікувати сплату підприємством податкового боргу в червні 2001р.

У цій справі, відповідач посилається на те, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені за результатами невиїзної документальної перевірки з питань сплати позивачем ПДВ за період з 26.08.2005р. по 26.06.2006р.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 6.1.7 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої Наказом ДПА України N 110 від 17.03.2001р., передбачено, що у разі, коли платник податків не сплачує (не погашає) узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених законодавством, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у розмірах встановлених цім пунктом.

При цьому, складається податкове повідомлення за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001р. N 253, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за N 567/5758.

З форми податкового повідомлення за порушення граничного строку оплати узгоджених податкових зобов’язань (форма Ш, Додаток 3 до Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій), вбачається, що підставою для винесення податкового повідомлення-рішення може бути лише акт перевірки.

У свою чергу, п. 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України 10.08.2005р. N 327, встановлено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Пункт 2.3.2 цього Порядку, передбачає, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно:

- висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів;

- у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

З акту перевірки вбачається, що в ході перевірки посадовою особою відповідача використовувалися данні АРМ «Облік», АІС «Облік податків платежів» та податкові декларації.

Суд встановив, що нарахування штрафних санкцій здійснювалось в автоматичному режимі на підставі особових рахунків позивача.

Суд бере до уваги те, що нарахування штрафних санкцій в автоматичному режимі не передбачено законом. Особовий рахунок не є первинним документом платника податків.

Відповідач не представив суду доказів виконання постанови господарського суду АР Крим від 24.04.2007р. у справі № 2-24/4142-2007А, внесення змін у картку особового рахунку Приватного багатопрофільного малого підприємства “Дюн” по податку на додану вартість у сумі 26870 грн., у зв’язку з чим суд приходить до висновку, що такі дії не були виконані відповідачем, що тягне за собою необґрунтоване нарахування позивачу штрафних санкцій.

Таким чином, застосування відповідачем штрафних санкцій за спірними податковими повідомленнями-рішеннями є неправомірним, є неправомірним і висновки акту перевірки.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69,70,86 Кодексу адміністративного судочинства України судом не приймається акт перевірки № 2141/15-2/20723781 від 19.12.2006р., як доказ встановлення фактів порушення з боку позивача.

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушень, тому повинен містити вичерпні елементи його складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім акту перевірки, що підтверджували б факти вчинення позивачем зазначених порушень, відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначена норма передбачена також частини 2 статті 19 Конституції України.

Статтею 13 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем суду не надано. Висновки перевіряючих, що викладені у акті перевірки № 2141/15-2/20723781 від 19.12.2006р., не підкріплені жодними доказами і носять характер суб’єктивних припущень.

За таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже, застосування до позивача штрафних санкцій, згідно спірних податкових повідомлень-рішень неправомірно.

Відповідно до п.п. 1 ч.2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов цілком обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вступна та резолютивна чистини постанови оголошені – 25.11.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 28.11.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 162, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Джанкойської Об’єднаної Державної податкової інспекції в АРК № /0/2243/15-2 від 26.12.2006р. та № /0/2244/15-2 від 26.12.2006р.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного адміністративного суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.