ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.01.2008                                                             Справа № 11/204

За позовом Приватного підприємства „Бреннер”, м. Хуст

до відповідача 1 Військової частини А 3942, м. Мукачево

до відповідача 2 Дочірнього підприємства Державної компанії „Укрспецекспорт” –Державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми „Укрінмаш”, м. Київ

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача 1: Міністерство оборони України, м. Київ; Військова частина А –0125, м. Київ

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Л.М.Якимчук

Представники:

від позивача: Клим В.Я. –представник, довіреність від 11.09.2007;

відповідача 1: Гардубей Д.В. –начальник облікового відділу, заступник командира В/Ч А 3942 Західного оперативного командування, довіреність від 02.11.2007

від відповідача 2: Коротченко О.П.–представник, довіреність від 16.01.2008

від третіх осіб: не з’явились

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство „Бреннер”, м. Хуст звернулось до суду з позовом до військової частини А 3942, м. Мукачево і дочірнього підприємства Державної компанії „Укрспецекспорт” – "Державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми „Укрінмаш”, м. Київ про витребування від військової частини А3942, належного позивачу на підставі договору № 247 від 10.09.2003 та додаткової угоди № 5 до нього, майна, а саме: брухту чорних металів в кількості 60 тонн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач, відповідно до умов договору від 10.09.2003 № 247 та додаткової угоди № 5 до нього, продав йому негабаритний сталевий брухт чорних металів в кількості 167,298 тонн, який передав на території військової частини А3942 згідно акту прийому-передачі № 15.

У ході проведення робіт з утилізації брухту, проведено утилізацію та відвантаження 107,3 тонн. Ним, позивачем, недоотримано 60 тонн металобрухту. Дана вага була зарахована , як вага тепловоза ТГМ-4А № 1330, утилізація якого не проведена відповідно до вказівок вищого командування. На даний час вказаний тепловоз знаходиться на території військової частини А3942, але йому відмовляють у можливості забрати, належний йому металобрухт, в кількості 60 тонн.

Відповідно до умов договору він, позивач, провів попередню оплату за всю кількість металобрухту –167,298 тонн, що підтверджується платіжним дорученням від 25.12.2003 № 280 та від 12.09.2003 № 198.

Відповідач 1, Військова частина А3942, письмовий відзив на позов суду не подав, але у судовому засіданні його уповноважений представник пояснив, що позивач дійсно недоотримав 60 тонн металобрухту, а саме не утилізовано тепловоз ТГМ-4А № 1330, який був включений в акт оцінки майна, що підлягало утилізації, списаного за актом № 136/18 від 13.11.2003, оскільки заборона про його видачу надійшла від вищестоящого командування. Вказаний тепловоз на даний час знаходиться на території військової частини А3942.

Відповідач 2, Дочірнє підприємство Державної компанії „Укрспецекспорт” –"Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма „Укрінмаш”, у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що свої зобов’язання згідно договору від 10.09.2003 № 247 він виконав.

Порядок реалізації металобрухту ДП ДГЗІФ „Укрінмаш” проводився згідно постанови Кабінету Міністрів від 13.12.1999 № 2287 „Про затвердження Положення про порядок реалізації металобрухту, утвореного у військових формуваннях”.

Так, Міністерство оборони України (головне управління ракетного палива і пального Тилу МО України) за Договором комісії Д136/44/03-147 від 11.06.2003 доручило ДП ДГЗІФ „Укрінмаш” реалізувати металобрухт, що утворився у військових формуваннях. На підставі цього з позивачем укладено договір поставки (передачі) металобрухту № 247 від 10.09.2003, за яким Позивач зобов’язався сплатити та прийняти металобрухт, а ДП ДГЗІФ „Укрінмаш” передати його на території військової частини А3942.

На виконання договору з позивачем ДП ДГЗІФ „Укрінмаш” провело оформлення в Міністерстві оборони України нарядів, перепусток для представників позивача на отримання металобрухту з військової частини.

Після сплати коштів позивачем, йому було передано металобрухт, про що складено та підписано акти прийому-передачі, які є підтвердженням виконання ним всіх взятих на себе за договором зобов’язань.

Згідно п. 8.2 договору з моменту підписання акту прийому-передачі металобрухту, відповідальність за зберігання металобрухту та всі ризики покладаються на Позивача та згідно п. 8.3 договору перехід права власності і ризиків на товар до позивача здійснюється в момент оформлення Позивачем та Відповідачем, згідно чинного законодавства, акту прийому-передачі товару в пункті передачі. Такий акт був оформлений та підписаний 23.01.2004 № 15.

За попередньою домовленістю, Позивач самостійно проводив розроблення металобрухту та вивіз останнього з території військової частини А3942.

Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням витрат на виконання договору та комісійної винагороди, були перераховані Міністерству оборони України.

Третя особа, військова частина А0125, у письмовому поясненні від 24.12.2007 зазначила, що прямих договірних зобов’язань з приватним підприємством „Бреннер” вона не має.

Звинувачення військової частини А0125 в начебто забороні у видачі приватному підприємству „Бреннер” металобрухту в кількості 60 тонн є не коректним і безпідставним. Такого змісту телеграм військовою частиною А0125 до військової частини А3942 не надсилалось.

З наданих до військової частини А0125 документів можна зробити висновок, що металобрухт в кількості 167,3 тонн після його зважування передано представнику покупця по довіреності фірми „Укрінмаш” серії ЯЗН № 648093 та нарядах від 23.10.03 № 34/МБ і № 35/МБ в повному обсязі.

Факт отримання обсягів металобрухту підтверджується закритими нарядами, належним чином оформленою довіреністю фірми „Укрінмаш” та підписами представників здавальника та Продавця в акті прийому-передачі вторинних ресурсів з військової частини А3942 до фірми „Укрінмаш” від 10.09.03 № 13, завірених мастичними печатками, в якому зазначена загальна вага переданого металобрухту.

Згідно пункту 5.4 договору від 10.05.03 № 247 між дочірнім підприємством Державної компанії „Укрспецекспорт” –"Державна госпрозрахункова зовнішньо торгівельна та інвестиційна фірма „Укрінмаш” та приватним підприємством „Бреннер”, перехід права власності на Товар відбувається в момент підписання товаровизначальних документів (товарної накладної, акту прийому-передачі тощо). Тобто вся процедура передачі металобрухту була виконана у відповідності до цього договору.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.02.98 № 61 „Про затвердження Інструкції про порядок збирання, обліку, зберігання, здавання металобрухту та розподілу і використання коштів, отриманих за зданий металобрухт, військовими частинами, військово-навчальними закладами, установами, організаціями і підприємствами Міністерства оборони України”, державні підприємства перераховують здавальникам металобрухту кошти за зданий металобрухт безпосередньо після здавання металобрухту. Тобто фірма „Укрінмаш” перерахувала кошти на рахунок Міністерства оборони України лише за обсяги металобрухту, що після зважування були вказані в акті прийому-передачі вторинних ресурсів від 10.09.03 № 13 та закритих нарядах від 23.10.03 № 34/МБ та № 35/МБ.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін,

СУД ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Закону України „Про правовий режим майна у збройних силах України” відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна визначеного частиною другою статті 6 вказаного Закону.

Порядок реалізації металобрухту передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 № 2287 „Про затвердження Положення про порядок реалізацій металобрухту, утвореного у військових формуваннях”.

Міністерство оборони України (Головне управління ракетного палива і пального Тилу МО України) за договором комісії Д136/44/03-147 від 11.06.2003 доручило ДП ДГЗІФ „Укрінмаш” реалізувати металобрухт, що утворився у військових формуваннях. Відповідно до вказаного договору Дочірнє підприємство Державної компанії „Укрспецекспорт” –"Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма „Укрінмаш” уклало з приватним підприємством „Бреннер” договір поставки (передачі) металобрухту від 10.09.2003 № 247, за яким продавець (відповідач 2) зобов’язався продати металобрухт, який утворився у підпорядкованих Міністерству оборони України, військових частинах, установах, організаціях внаслідок утилізації озброєння та військової техніки, керуючись законом України „Про металобрухт”, Положенням про порядок реалізації металобрухту, утвореного у військових формуваннях , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 № 2287, а покупець (позивач) зобов’язався оплатити цей товар.

Згідно пункту 2.1. вказаного договору Продавець поставляє товар за даним договором на умовах ЕХW місце знаходження, згідно додаткових угод, відповідно до міжнародних правил по тлумаченню термінів „Інкотермс-2000”, і здійснює передачу товару Покупцю з оформленням акту прийому-передачі, згідно з чинним законодавством.

Пунктом 3 додаткової угоди № 5 до договору № 247 від 10.09.2003 передбачено, що металобрухт приводиться силами Покупця до стану, який забезпечує транспортування в пункті накопичення м. Баркасово, в/ч А3942 з додержанням встановлених стандартів та забезпечення контролю за вибухопожежобезпечністю, екологічною та радіаційною безпекою при виконанні робіт в термін до 30.01.2004.

У пункті 5 додаткової угоди зазначено, що покупець здійснює відвантаження брухту з території в/ч А3942 в термін до 30.01.2004.

Згідно пункту 6 додаткової угоди фактична вага металобрухту визначається шляхом зважування в період передачі брухту Покупця в пункті відправлення.

Після визначення сторонами фактичної ваги брухту сторони підписують акт прийому-передачі, який є підставою для звірки взаєморозрахунків за даною додатковою угодою.

У пункті 1 додаткової угоди міститься специфікація на металобрухт, в якій зазначена його кількість –167,298 тонн та загальна вартість з ПДВ – 42667,22 грн.

Пунктом 7 передбачено, що Покупець здійснює попередню оплату металобрухту в сумі 42667,22 грн.

На виконання пункту 7 додаткової угоди, позивач платіжним дорученням № 198 від 12.09.2003 та № 280 від 25.12.2003 перерахував на рахунок Продавця відповідно 37816,95 грн. та 4850,27 грн., всього 42667,22 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі вторинних ресурсів, без номера і дати, представник військової частини А3942 передав, а представник Дочірнього підприємства Державної компанії „Укрспецекспорт” –"Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма „Укрінмаш” прийняв 52 найменування вторинних ресурсів у кількості 167,298 тонн.

Згідно акту № 15 прийому-передачі вторинних ресурсів від 23.01.2004 Продавець –ДП Державної компанії „Укоспецекспорт” –Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельн та інвестиційна фірма „Укрінмаш” передав Покупцю –ПП „Бреннер” негабаритний сталевий брухт чорних металів виду 12А в кількості 167,298 тонн в м. Баркасово на території в/ч А3942.

Відповідно до умов договору перед транспортуванням позивач проводив утилізацію брухту чорних металів. Ним було утилізовано та відвантажено залізничним транспортом 96,95 тонн, за накладними № В 66753252 та № В 67674317 та автомобільним транспортом 10,35 тонн, а всього 107,3 тонн.

Під час проведення робіт з утилізації списаного майна було утилізовано все вказане в акті оцінки майно, за винятком тепловоза ТГМ-4А № 1330, списаного за актом № 136/18 від 13.11.2003, вага якого складає 60,0 тонн, у зв’язку з забороною командира військової частини А3942 відповідно до вказівок вищестоящого командування, що стверджується телеграмою військової частини А0125, надісланої у в/ч А2919, а та у свою чергу довела її зміст до в/ч А3942 („списаний тепловоз ТГМ-4А № 1330 визнати не дійсний. Всі примірники акту списання прошу повернути до військової частини А0125”).

Зазначене підтверджується також листом командира в/ч А3942 від 21.08.2006 № 582, надісланим командиру в/ч А0125. У листі також вказано, що тепловоз знаходиться на території в/ч А3942.

У пункті 5.4 договору № 247 від 10.09.2003 вказано, що перехід права власності на товар відбувається в момент підписання товаровизначальних документів (товарної накладної, акту прийому-передачі тощо), та отримання Продавцем100% передоплати, а у пункті 8.3 –перехід права власності та ризиків на товар до Покупця здійснюється в момент оформлення Сторонами, згідно чинного законодавства, акту прийому-передачі товару в пункті передачі.

Такий акт підписаний 23.01.2004, отже з цього часу право власності на 60 тонн брухту перейшло до позивача.

Оскільки оспорювана кількість брухту, власником якого є позивач, залишилась на території в/ч А3942, яка безпідставно не віддає його позивачу, то останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права відповідно до ст. 16 ЦК України, шляхом витребування майна з незаконного чужого володіння.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1 та 2 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Передання майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв’язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов’язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

У статті 386 Цивільного кодексу України зазначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб’єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 387 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначене кореспондується з ч. 1 ст. 50 Закону України „Про власність”, яка гласить: „Власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння”.

У результаті системного аналізу зазначених норм права суд приходить до висновку про правомірність заявленого позову до військової частини А3942, оскільки до позивача право власності на металобрухт в кількості 60 тонн перейшло після підписання з дочірнім підприємством Державної компанії „Укрспецекспорт” –"Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма „Укрінмаш”, акту прийому-передачі від 23.01.2004 № 15.

Вказаний металобрухт знаходиться на території військової частини А3942, яка без будь-яких правових підстав не віддає його власнику – ПП „Бреннер”, тому позовні вимоги заявлені до в/ч А3942 належить задоволити.

Разом з тим, суд вважає безпідставним пред’явлення позову до ДП Державної компанії „Укрспецекспорт” –"Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма „Укрінмаш”, оскільки воно свої договірні зобов’язання виконало в повному обсязі.

З огляну на викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД В И Р І Ш И В:

1.          Позов до військової частини А3942, м. Мукачево задоволити повністю.

2.          Військовій частині А3942 (м. Мукачево-6, код 07934444) видати приватному підприємству „Бреннер” (м. Хуст, вул. Сливова, 30, А, Код 31251923) брухт чорних металів в кількості 60 тонн відповідно до договору від 10.09.2003 № 247 та додаткової угоди № 5 до нього.

3.          Стягнути з військової частини А3942 (м. Мукачево-6, код 07934444) на користь приватного підприємства „Бреннер” (м. Хуст, вул. Сливова, 30, А, Код 31251923) 147 грн. у відшкодування витрат по оплаті державного мита та 118 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          У позові до дочірнього підприємства Державної компанії „Укрспецекспорт” –"Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма „Укрінмаш”, м. Київ відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя Л.М.Якимчук

Рішення підписане та оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України 24.01.2008.