ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.08р.

Справа
№ 12/132-08

За
позовом  Приватного підприємця - фізичної особи
ОСОБА_1,

м.Дніпропетровськ

до
В-1 Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, м. Дніпропетровськ

до
В-2  Приватного підприємця - фізичної
особи ОСОБА_2 ,

м. Дніпропетровськ

про визнання права власності.

Суддя  Жукова Л.В.

при
секретарі Леда І.С.

Представники  сторін :

Від позивача ОСОБА_3. довіреність ВКТ 781226
від 22.09.2008р.

Від
відповідача -1  не з'явився

Від
відповідача - 2 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, з урахуванням уточнення до
позовної заяви від 03.10.2008р, просить визнати за ним право власності на
павільйон -кафе з літньою площадкою, яке складається з : приміщень кафе і
зблокованих з кафе підсобних приміщень: в кафе -зал для відвідувачів площею
72,0 кв.м. з тамбуром при головному вході, барною стійкою та тамбуром біля
другого запасного (підсобного) виходу, приміщення мийної площею 4,7 кв.м.,
туалет площею 1,4 кв.м., зблоковані з кафе підсобні приміщення - комора площею
4,2 кв.м. і 3,7 кв.м., тамбур площею 1,5 кв.м. і склад площею 24,1 кв.м.,
загальною площею 111,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, без додаткового
вводу в експлуатацію.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тим, що відповідно до договору на право тимчасового користування
землею від 01.12.2000р. позивачу було надано в тимчасове користування земельну
ділянку площею 27,5 + 40 кв.м. по АДРЕСА_1. Зазначений договір було продовжено
до вересня 2002р.  На підставі
ордеру  на встановлення кіоску та
тимчасових збірно-розбірних будівель позивачу було надано право на зайняття та  встановлення
павільйону на зупиночному комплексі за адресою: АДРЕСА_1. Позивач
зазначає, що в період з січня 2001р. по липень 2002р. , коли він був
користувачем земельної ділянки, позивачем самовільно було добудовано до
приміщення кіоску -літню площадку, після чого утворилося кафе з літньою
площадкою. За розпорядженням міського голови Дніпропетровської  міської ради № 829-р від 06.06.2008р.
павільйону -кафе з літньою площадкою по АДРЕСА_1присвоєно адресу: АДРЕСА_1.
Відповідно до висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових
експертиз від 24.09.2008р.  нежитлове
приміщення за вищезазначеною адресою відповідає нормам ДБН. Позивач вказує на
те, що самовільне будівництво проводилось
саме ним та за   його кошти,
позивач сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою з 2001р. по
теперішній час, що свідчить про фактичне користування позивачем земельною
ділянкою,  а тому просить  визнати право власності   на зазначене вище нерухоме майно за ним
відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України.

Відповідач-2  в судове засідання не з'явився, подав до
канцелярії суду заяву в якій просить розглядати справу за  його відсутності, надав відзив на позов в
якому проти позову заперечує та просить відмовити в позові посилаючись на те,
що 01.12.2006р. між ним та позивачем був укладений договір про сумісну
діяльність в кафе з літньою площадкою, розташоване по АДРЕСА_1. За цим
договором відповідач-2 та позивач  взяли
на себе обов'язки по забезпеченню повної функціональності кафе розташованого по
АДРЕСА_1. Під час дії цього договору позивач передав відповідачеві-2 пакет
документів на зазначене кафе і саме
відповідач-2 забезпечував функціонування кафе, а тому відповідач-2
вважає, що дане приміщення кафе з літнім майданчиком повинно належати йому.
Також,  відповідач-2 свої заперечення
обгрунтовує і тим, що відповідно до ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила
самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

Відповідач-1 в судове засідання не
з'явився,  витребуваних судом документів
не надав,  про причину неявки не
повідомив, з клопотанням не звернувся, про час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином та,  як
юридична особа, міг уповноважити свого представника для участі в судовому
засіданні.

При даних обставинах, враховуючи
строки розгляду справи, встановлені ст. 69 ГПК України,  те, що відповідач-1  двічі
в судове засідання не з'явився, суд вважає за   можливе розглядати справу за наявними у ній
доказами за відсутності відповідача-1 відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши  представника позивача, господарський
суд -

ВСТАНОВИВ
:

Відповідно до договору № 106/12 на
право тимчасового користування землею від 01.12.2000р. позивачу було надано у
тимчасове користування земельну ділянку площею 27,5 + 40 кв.м., яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 для  фактичного
розміщення павільйону у зупиночному комплексі та літнього майданчика ( п.1.1,
п. 1.2 договору).

Як видно зі змісту  зазначеного договору, його було продовжено
до  вересня 2002р.

Відповідно до ордеру на установку
кіоску і тимчасових збірно-розборних споруд, виданого виконкомом Бабушкінської
районної ради, позивачеві було надано право на зайняття місця та встановлення
павільйону на зупиночному комплексі за адресою: вул. Героїв Сталінграду, 93 м.
Дніпропетровська для реалізації продуктів харчування ( а.с. 9, 38).

На вищезазначеній земельній ділянці
позивачем було здійснено установку кіоску, що підтверджується  актом прийому-установки кіоску затвердженого
заступником голови  Бабушкінського
районного виконкому, який  пред'явлений
позивачем до здачі  був прийнятий
08.11.2000р.(а.с.7, 36).

Міською санітарно-епідеміологічною
станцією 05.08.2002р. надано висновок № 841 про початок роботи ПП ОСОБА_1. (
а.с. 8, 37).

Як встановлено судом у ході судового
розгляду справи позивачем у період користування земельної ділянкою з січня
2001р. по  липень 2002р. у зв'язку з
виробничою необхідністю було здійснено самочинну добудову до приміщення кіоску
-літньої площадки. В результаті з проведення зазначеної добудови утворилося  нежитлове приміщення кафе з літньою
площадкою.

Факт
будівництва  зазначеного вище
нерухомого майна саме  позивачем
підтверджується копією договору підряду від 15.01.2001р. за яким позивач
виступав замовником будівництва та копією акту прийому-здачі  до договору підряду від 15.01.2001р.
складеного та підписаного  замовником та
підрядником 05.07.2002р., які наявні в матеріалах справи.

Пунктом
1 ст. 331 ЦК України  передбачено, що
право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається
нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї
речі.

Згідно
ч. 1 ст. 376 ЦК України  житловий
будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані  або
будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Пунктом
3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї
мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

У
ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач
здійснив  самочинне
будівництво  без належно  затвердженого дозволу та належно  затвердженого проекту  на земельній ділянці,  яка знаходилася у позивача у  тимчасовому користуванні на підставі  договору
на право тимчасового користування землею № 106/12 від 01.12.2000р.,  дію якого було продовжено до вересня 2002р.

Розпорядженням
міського голови № 829-р від 06.06.2008р. торгівельному павільйону по
АДРЕСА_1присвоєно адресу - АДРЕСА_1

Також,
станом на момент розгляду цієї справи зазначена земельна ділянка перебуває у
користування у позивача, останній вносить
плату за користування земельною ділянкою, що підтверджується копіями
платіжних документів, які наявні в матеріалах справи, а тому суд приходить до
висновку, що позивач фактично є користувачем земельної ділянки поАДРЕСА_1

На
вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб (п. 5 ст. 376 ЦК України).

Суду
не надано доказів які б свідчили про порушення прав третіх осіб при проведення
позивачем самочинного будівництва спірного майна.

Відповідно
до наявного в матеріалах    справи    будівельно-технічного висновку № 1850-08
від 24.09.2007р., наданого Дніпропетровським науково-дослідним інститутом
судових експертиз встановлено, що технічний стан, конструктивні елементи,
планування, площі, санітарно-інженерне обладнання нежитлового приміщення
розташованого за адресою: АДРЕСА_1відповідає нормам ДБН В.2.2-9-99 „Громадські
будинки та споруди. Основні положення”, що пред'являються до нежитлових
приміщень.

Отже,  на даний момент павільйон -кафе з літньою площадкою
є нерухомим майном, пов'язане з землею фундаментом та складається з приміщень
кафе з зблокованих з кафе підсобних приміщень: в кафе -зал для відвідувачів
(72,0 кв.м.) з тамбуром при головному
вході, барною стійкою та тамбуром біля другого запасного (підсобного)
виходу, приміщення мийної (4,7 кв.м.), туалет (1,4 кв.м.), зблоковані з кафе
підсобні приміщення -комора (4,2 кв.м., і 3,7 кв.м.), тамбур (1,5 кв.м.) і
склад (24,1 кв.м.), загальною площею 111,6 кв.м.

Виходячи  з наведених вище висновків та документів,
суд  вважає за можливе визнати право
власності на спірний об'єкт нерухомого майна за позивачем без  додаткових актів  введення його в експлуатацію, оскільки
готовність будівлі визначена вищенаведеним
будівельно-технічним висновком та не потребує іншого додаткового  проведення дослідження готовності до
експлуатації, тобто прийняття до експлуатації та складання акту прийняття в
експлуатацію.

Посилання відповідача-2 на те, що
він  забезпечував функціонування кафе, а
тому  вважає себе його власником є
безпідставними, оскільки договір про спільну діяльність не може бути підставою
для визнання права власності на нерухоме майно за відповідачем-2.

Також, суд вважає за необхідне судові
витрати покласти на позивача з урахуванням відсутності вини відповідача у
проведенні позивачем самочинного
будівництва.

Керуючись  п. 1ст.
331, п.1, п.3, п. 5  ст.  376
Цивільного Кодексу України,
ст.ст. 49,  82-85    Господарського  процесуального  кодексу України, господарський  суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

1.
Визнати  за  Приватним підприємцем -фізичною особою
ОСОБА_1(АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) -право власності на  павільйон -кафе з літньою площадкою, яке
складається з : приміщень кафе і зблокованих з кафе підсобних приміщень: в кафе
- зал для відвідувачів площею 72,0 кв.м. з тамбуром при головному вході, барною
стійкою та тамбуром біля другого запасного (підсобного) виходу, приміщення
мийної площею 4,7 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., зблоковані з кафе підсобні
приміщення - комора площею 4,2 кв.м. і 3,7 кв.м., тамбур площею 1,5 кв.м. і
склад площею 24,1 кв.м., загальною площею 111,6 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, без додаткового вводу в експлуатацію.

2.
Судові витрати покласти на позивача.

Суддя

Л.В. Жукова

Рішення
підписано 03.10.2008р. відповідно до ст.ст. 84, 85 ГПК України.