ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"18" вересня 2008 р.

Справа № 8/57-08-1571

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді  Мишкіної М.А.

суддів Сидоренко М.В.

Поліщук
Л.В.

Склад судової колегії змінений
розпорядженням голови Одеського апеляційного господарського суду №117 від
08.09.2008р.

при секретарі судового засідання
Скуділо О.В.

за участю представників сторін:

від позивача -Казьмірик
Р.Я. - по довіреності;

від відповідача -ОСОБА_1- по
довіреності

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю “Арсенал”

на рішення господарського суду Одеської
області від 12.06.2008р.

по справі № 8/57-08-1571

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю “Арсенал”

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 3251,03грн.

(сторони
та суть спору зазначаються згідно рішення суду)

Сторони належним чином повідомлені
про час і місце судового засідання.

У судовому засіданні оголошено
перерву до 18.09.2008р. відповідно до ст.77 ГПК України.

У судовому засіданні 18.09.2008р.
згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Встановив:

В квітні 2008р. ТОВ “Арсенал”
звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ФОП ОСОБА_1 про
стягнення боргу по оплаті товару з урахуванням встановлених індексів інфляції
за весь період прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми у
загальному розмірі 3251,03грн., посилаючись на ст.ст. 216, 217, 225 ГК України,
ст.ст.207, 625 ЦК України, часткову неоплату відпущених на суму 6729,87грн.
товарів у розмірі 2463,70грн. в порушення вказаних у виставлених позивачем
рахунках-фактурах термінів оплати.

В ході розгляду справи позивачем
заявлялось клопотання про виклик до суду для дачі пояснень колишнього
регіонального менеджера ТОВ “Арсенал” в м. Ізмаїл ОСОБА_2.

Заявою від 02.06.2008р. ТОВ “Арсенал”
уточнило позовні вимоги в частині розрахунку інфляційних і річних,
вимагаючи стягнути з відповідача 2463,70грн. основного боргу, 609,59грн.
інфляційних збитків, 79,96грн. - 3% річних від простроченої суми, усього
3153,25грн.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 12.06.2008р. (суддя -АтановаТ.О.) у позові
відмовлено. У задоволенні клопотання щодо виклику ОСОБА_2 у судове засідання
для дачі пояснень відмовлено з підстав його необґрунтованості.

В обґрунтування свого рішення суд
послався на ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні”, п.13 Інструкції про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99, відмінність
підписів у накладних №80/22 від 01.03.2007р., №120/58, №119/71 від 29.03.2007р.
від підпису позивача на накладній №137/97 від 06.04.2007р. зі штампом
“оплачено”, відсутність належних доказів, які б достовірно свідчили про
отримання товару відповідачем за накладними №80/22, №120/58, №119/71 та
наявність боргу.

Не погодившись з рішенням суду як з
незаконним та необґрунтованим, ТОВ “Арсенал” звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду Одеської області від 12.06.2008р. скасувати та
прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги про стягнення боргу на
загальну суму 3153,25грн. в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог
скаржник посилається на безпідставне застосування судом п.2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання
цінностей, оскільки ФОП ОСОБА_1 отримував товарно-матеріальні цінності
особисто; неможливість відповідача завірити свій підпис печаткою у зв'язку з
відсутністю у нього печатки; неправомірність встановлення судом факту
невідповідності підписів ОСОБА_1 на накладних, що потребує спеціальних знань,
без призначення почеркознавчої експертизи; хибність висновку суду щодо
підтвердження оплати відповідачем отриманого товару по накладній №137/97 від
06.04.2007р. письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 14.04.2008р., поясненнями
представника позивача та штампом про оплату на накладній; неправильне
відхилення клопотання позивача про виклик до суду для дачі пояснень ОСОБА_2, що
призвело до неповного з'ясування обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу
ФОП ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги такими, що не
підлягають задоволенню: без застосування спеціальних знань вбачається, що
підписи на накладних №80/22, №120/58, №119/71 не збігаються з підписом ОСОБА_1
на накладній №137/97; повідомлень про заборгованість перед позивачем чи
необхідність оплатити в повному обсязі вартість відпущених товарів ФОП ОСОБА_1 не
отримував ні в усній, ні в письмовій формі; з позовної заяви, апеляційної
скарги та пояснень відповідача неможливо зрозуміти, за який товар відповідач
не розрахувався; виклик до суду колишнього регіонального менеджера ТОВ
“Арсенал” не є обов'язковим, справу можливо розглянути за наявними в матеріалах
справи доказами.

У засіданні суду апеляційної
інстанції представники сторін підтримали свої доводи та вимоги по наслідкам
апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність ним
висновків суду, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та не заперечується сторонами, що між ТОВ “Арсенал” (надалі
-Товариство, позивач) та ФОП ОСОБА_1 (надалі -відповідач, Підприємець) протягом
періоду часу з 01.03.2007р. по 14.04.2008р. існували господарські відносини з
купівлі-продажу Підприємцем товару -профілю оцинкованого, зафіксовані шляхом
оформлення позивачем видаткових накладних та оплати попередньо замовленого
товару Підприємцем.

Згідно даних наявного у матеріалах
справи акту звіряння розрахунків, складеного та підписаного позивачем, станом
на 14.04.2008р. загальна вартість переданого з 01.03.2007р. за накладними
профілю оцинкованого становить 48250,97грн., сплачено відповідачем 47434,93грн.
(тобто несплачена сума складає 813,04грн.), при цьому заборгованість
Підприємця станом на 14.04.2008р. визначена у сумі 2463,70грн.

В перелік переданих товарів за
накладними у цей період увійшли і накладні №80/22 від 01.03.2007р. на суму
3518грн., №120/58 від 29.03.2007р. на суму 854,09грн., №119/71 від 29.03.2007р.
на суму 2041,09грн., №137/97 від 06.04.2007р. на суму 316,69грн., факт
отримання товару за якими не визнає ФОП ОСОБА_1 (№80/22; №120/58; №119/71).

За твердженням ТОВ “Арсенал”,
викладеним у позовній заяві, на оплату цього товару (на загальну суму
6729,87грн.) відповідачу були вручені рахунки-фактури №СФ-2312 від
01.03.2007р., №СЧ-05000005 від 23.03.2007р., №СЧ-05000013 від 23.03.2007р,
№СФ-1375 від 11.04.2007р. з зазначенням дати оплати, що збігається з датою
видачі накладних.

ТОВ “Арсенал” також стверджує, що
рахунки були оплачені відповідачем частково у сумі 4266,17грн., внаслідок чого
за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість у сумі 2463,70грн. по розрахункам за
товар, відпущений саме за чотирма згаданими накладними.

З матеріалів справи вбачається, що
всупереч обставині виникнення боргу ще по розрахункам за березень-квітень
2007р., до квітня 2008р. будь-яких вимог в досудовому порядку щодо оплати ФОП
ОСОБА_1 боргу позивачем не заявлялось, документальні докази протилежного у
матеріалах справи відсутні, більш того, товар продовжував відпускатись відповідачу
майже рік до самого моменту звернення ТОВ “Арсенал” до господарського суду з
вимогою примусового стягнення заборгованості з врахуванням інфляційних збитків
та річних у загальному розмірі 3251,03грн. (15.04.2008р.).

Судом апеляційної інстанції з наданих
відповідачем додаткових доказів також встановлено що товар відпускався
згідно з попередньо оформленими ФОП ОСОБА_1 замовленнями на профіль оцинкований,
де зазначались колір, покриття, найменування, ціна профілю оцинкованого та інші
характеристики товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи, що існуючі
договірні відносини між сторонами свідчать про укладення правочину
купівлі-продажу, який вчинений відповідно до ст.207 ЦК України у письмовій
формі з фіксуванням його змісту у кількох документах (видаткових накладних, а
також замовленнях на товар ФОП ОСОБА_1), докази отримання ФОП ОСОБА_1
рахунків позивачем не надані, відповідачем сам факт їх одержання не
визнається, застосуванню при визначенні термінів оплати підлягає ч.2 ст.530 ЦК
України: якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З дослідження матеріалів справи та
пояснень позивача вбачається, що поданню ТОВ “Арсенал” позову до господарського
суду не передували заявлення до відповідача вимог про погашення суми боргу
шляхом вручення рахунків-фактур або надіслання претензії, на чому слушно
наполягає ФОП ОСОБА_1, що виходячи з припису ч.2 ст.530 ЦК України спростовує
наявність у ТОВ “Арсенал” права на позов (в матеріальному сенсі) до Підприємця,
оскільки зобов'язання по оплаті заборгованості не були порушені відповідачем
(останній взагалі не був обізнаний про існування боргу до виникнення судового
спору).

Крім того, при дослідженні доказів,
аналізі змісту письмових пояснень сторін, їх співставленні з даними акту
звіряння, підписаного в односторонньому порядку ТОВ “Арсенал”, суд апеляційної
інстанції дійшов також наступних висновків.

Як вже зазначено вище, за даними акту
звіряння сальдо по розрахунком сторін за період з 01.03.2007р. по
14.04.2008р. складає 813,04грн. на користь позивача, причому жодна з позицій
акту звірки не свідчить про передачу товару ФОП ОСОБА_1 за накладною на таку
суму.

Більш того, з акту звіряння
вбачається, що станом на 01.03.2007р. (тобто до передачі товару за спірними
накладними) за ФОП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість у сумі 1650,66грн.,
підстави виникнення якої позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції
не зазначались і не висвітлювались.

Нормативні положення ст.101 ГПК
України виключають можливість дослідження цих обставин в суді апеляційної
інстанції і будь-які уточнення позивачем підстав позовних вимог в цій частині,
оскільки ці обставини не були предметом розгляду місцевого господарського суду.

Проте, судом апеляційної інстанції з
відповідного розрахунку встановлено, що заявлена до стягнення сума
заборгованості, у розмірі 2463,70грн., що нібито утворилася внаслідок
неповної оплати за згаданими вище накладними, насправді включає суму боргу
1650,66грн., який навіть у разі наявності не має відношення до заборгованості
за накладними №80/22 від 01.03.2007р., №120/58 від 29.03.2007р., №119/71
від 29.03.2007р., №137/97 від 06.04.2007р., оскільки виник раніше (2463,70грн.
= 1650,66грн. + 813,04грн.).

Представник позивача в засіданні суду
апеляційної інстанції не надав обґрунтованих пояснень стосовно виявлених обставин,
а саме підстав включення 1650,66грн. до суми боргу за накладними №80/22 від
01.03.2007р., №120/58 від 29.03.2007р., №119/71 від 29.03.2007р., №137/97 від
06.04.2007р., тобто перенесення попередньої заборгованості на борг по оплаті
пізніше переданого товару.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В контексті встановленого судом апеляційної
інстанції, слід констатувати, що вимоги ст.ст.33, 34 ГПК України при поданні
позову та підтримці його вимог в суді першої інстанції позивачем не виконані,
хоча обов'язок доказування в цій частині покладається  саме на ТОВ “Арсенал”.

Адже в порушення вказаних
процесуальних приписів ТОВ “Арсенал” не надало на вимогу суду апеляційної
інстанції замовлення ФОП ОСОБА_1 на товар, нібито відпущений за накладними
№80/22 від 01.03.2007р., №120/58 від 29.03.2007р., №119/71 від 29.03.2007р., прибуткові
касові ордери, вказані в акті звіряння в якості документів, якими
оформлялась оплата товару ФОП ОСОБА_1 через касу в офісі ТОВ “Арсенал” у м.
Ізмаїл Одеської області, або будь-які інші матеріали, котрі б пояснювали, яким
чином сплачені відповідачем кошти відносились на оплату тієї чи іншої
накладної.

Викладене підтверджується
письмовими поясненнями ТОВ “Арсенал” суду апеляційної інстанції від
05.09.2008р. (вих №685/3), зміст яких свідчить про неналежне ведення
бухгалтерського обліку і оформлення первинних документів щодо господарських
операцій при передачі товару відповідачу і намагання ТОВ “Арсенал” усунути
негативні наслідки таких дій шляхом стягнення непідтвердженої заборгованості в
судовому порядку з ФОП ОСОБА_1

Таким чином, в порушення вимог
ст.ст.33, 34 ГПК України ТОВ “Арсенал” не обґрунтувало та не довело суду
належними та допустимими доказами обставини, на які позивач посилався в
обґрунтування  позовних вимог -існування
заборгованості у розмірі 1650,66грн. по оплаті товару, відпущеного ФОП ОСОБА_1
за спірними накладними №80/22 від 01.03.2007р., №120/58 від 29.03.2007р.,
№119/71 від 29.03.2007р., виникнення решти боргу у розмірі 813,04грн. у зв'язку
з несплатою відповідачем саме спірних накладних, що є підставою для відмови у
позові за необґрунтованістю і недоведеністю.

Місцевий господарський суд,
відмовивши у задоволенні позовних вимог за недоведеністю обставини отримання
відповідачем товару за спірними накладними помилково вмотивував правильний по
суті остаточний висновок за результатами вирішення спору відмінністю підписів
ФОП ОСОБА_1 на спірних трьох накладних підпису відповідача на накладній №137/97
від 06.04.2007р., отримання товару за якою відповідачем не заперечується.

Візуальні відмінності у підписах, що відмічені
судом першої інстанції, не можуть слугувати підставою для такого висновку, а
відповідні доводи суду не враховують положення ст.41 ГПК України, яка вимагає
призначення судової (почеркознавчої) експертизи для роз'яснення питання
ідентичності підпису на документі підпису особи, від імені якої він вчинений.

Колегія суддів констатує, що виходячи
з достатності підстав для відмови у позові за недоведеністю обставини наявності
боргу по оплаті саме спірних накладних, суд апеляційної інстанції не вважає за
необхідне призначати у справі судову почеркознавчу експертизу, оскільки
будь-які її висновки з питання приналежності підписів саме ОСОБА_1 не
спростують підстави для висновку про недоведеність та необґрунтованість
позовних вимог ТОВ “Арсенал”.

Недотримання місцевим господарським
судом вимог ч.1 ст.41 ГПК України не призвело до прийняття неправильного
рішення, тому виходячи з положень ч.2 ст.104 ГПК України не є підставою для
його зміни або скасування.

Колегія суддів також звертає увагу,
що на виконання приписів ст.ст.4-3, 43, 38 ГПК України апеляційним судом були
вжиті всі необхідні  заходи для
забезпечення сторонам необхідних умов для встановлення  фактичних обставин справи і правильного застосування
законодавства, зокрема, шляхом витребування ухвалою від 22.07.2008р.
додаткових  документів від ТОВ “Арсенал”
і зобов'язання сторін провести звірку взаєморозрахунків на підставі первинних
документів, проте, як з'ясувалось, такі документи у позивача взагалі відсутні
(прибуткові касові ордери, замовлення на товар).

ТОВ “Арсенал” надіслало супровідним
листом від 06.08.2008р. на адресу відповідача акт звірки розрахунків взагалі
іншого змісту та з іншою особою (між позивачем та ОСОБА_4), який з зрозумілих
причин не міг бути підписаний ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору; ці дані встановлюються
такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;
поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому
процес; в необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені
письмово.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог  і не можуть слугувати підставою для
скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Виходячи з вищевикладеного, суд
апеляційної інстанції залишає оскаржуване рішення про відмову у позові як
правильне по суті  -без змін, апеляційну
скаргу ТОВ “Арсенал” -без задоволення.

Керуючись ст.
ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія
суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ “Арсенал”
залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від
12.06.2008р. - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції
може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя:                                                                  Мишкіна
М.А.

Судді:
Сидоренко М.В.

Поліщук Л.В.