ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.08.08 Справа №4/188-08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кричмаржевський В.А. судді Кричмаржевський В.А. , Мірошниченко М.В. , Хуторной В.М.

при секретарі Акімової Т.М.

за участю представників:

позивача – не з'явився

відповідача – не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Приватного підприємства «Данилевич», м. Херсон

на рішення господарського суду Херсонської області від 23.04.2008р.

у справі № 4/188-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ізумруд», м.Кременчук Полтавської області

до відповідача Приватного підприємства «Данилевич», м. Херсон

про стягнення коштів

Установив:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 23.04.2008р. у справі №4/188-08 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ізумруд», м.Кременчук Полтавської області (далі-ТОВ.«Торговий дім «Ізумруд») задоволені повністю, з відповідача - Приватного підприємства «Данилевич», м.Херсон, (далі-ПП «Данилевич») стягнуто 85672,8грн. - основного боргу, 2453,28грн. – втрат від інфляції, 529,73грн. – 3% річних, 3161,62грн. пені, 918,17грн. державного мита та 118грн. – витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України та положеннями договору, укладеного між сторонами у справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його до суду апеляційної інстанції, просить скасувати рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що при прийнятті рішення господарським судом не повно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, визнані встановленими ті обставини, які не були доведені позивачем, та що господарський суд вийшов за межі позовних вимог, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Також заявник вказує, що на порушення статті 56 Господарського процесуального кодексу України він не отримав копії позовної заяви, та не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, у судове засідання представники обох сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення ухвал суду про призначення справи до розгляду.

Напередодні судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю юриста. Колегія суддів, враховуючи обмеженість розгляду апеляційної скарги певними процесуальними строками, достатність матеріалів справи та апеляційної скарги для розгляду справи, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Крім того, тимчасова непрацездатність юриста не є поважною причиною, яка надає підстави для відкладення розгляду справи, оскільки на підприємстві є інші працівники, у тому числі і його керівник чи заступник, які вправі представляти інтереси свого підприємства у суді.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №1414 від 04.08.2008р. справу №4/188-08 передано на розгляд колегії суддів у складі: Кричмаржевського В.А. (головуючого), Мірошниченка М.В. та Хуторного В.М.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2007року між ТОВ “Торговий дім “Ізумруд” та ПП “Данилевич” укладений дистриб’юторський договір №519, відповідно до положень якого позивач прийняв на себе обов’язки протягом дії договору передати у власність відповідача мінеральну воду торгової марки „Ізумруд” в асортименті, сокові напої торгової марки «Рив'єра», інші продовольчі товари окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що погоджуються сторонами в заявці, а відповідач зобов’язався прийняти цей товар і оплатити його вартість на умовах договору. Договір укладеній для проведення багаторазових операцій з купівлі-продажу товару.

Відповідно до п.2.4 договору відповідач зобов’язався здійснити оплату вартості товару протягом 28 календарних днів з дати здійснення відповідної поставки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав свої зобов'язання за договором і передав відповідачеві товар на загальну суму 87.352,80грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною серії 02ААЮ за №539244 від 08.11.2007року, накладною №91 від 08.11.2007року, товарно-транспортною накладною серії 02ААЮ за №539234 від 12.10.2007року та накладною №83 від 12.10.2007року (а.с.16-19).

На виконання умов договору дистриб’ютором (покупцем) отриманий товар оплачений не був, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Проаналізувавши зміст договору, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки, який є різновидом договору купівлі-продажу, відповідно до умов якого одна сторона передає або зобов’язується передати майно у власність другій стороні, а остання приймає або зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За вимогами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач не виконав своїх обов'язків, встановлених пунктом 2.4 договору щодо оплати отриманого товару, докази перерахування боргу за зазначеним договором відсутні.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і у Цивільному кодексі України - стаття 526.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пункт 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 85.672,80грн. основного боргу з урахуванням поставленого товару на суму 87.352,80 грн. за виключенням вартості повернутої тари (піддонів) – 1.680грн.

Крім цього, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення боргу з урахуванням інфляції, розмір якої становить 2.453,28грн., які підлягають стягненню. Нараховані позивачем три проценти річних також підлягають стягненню в сумі 529,73грн.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). При цьому, відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки ( штрафу, пені). Така ж відповідальність передбачена і статтею 230 ГК України.

Укладаючи договір, сторони пунктом 6.1 договору узгодили відповідальність у вигляді сплати пені у разі невиконання розрахунків за отриманий товар в строки, зазначені пунктом 2.4 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк товару за кожен день прострочення платежу, тому вимоги позивача про стягнення 3.161,62коп. пені обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позивача обґрунтовані положеннями договору та відповідними статтями чинного законодавства, вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі заявник посилається на те, що при поданні позовної заяви позивач не надіслав копію позовної заяви на його адресу, що є порушенням статті 56 Господарського кодексу України, а також вказує на те, що він не був повідомлений належним чином про час та місце проведення судового засідання суду першої інстанції.

Однак зазначені доводи апелянта є безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що позивачем відповідачеві на дві адреси були надіслані копії позовних заяв, а саме: Бериславське шосе, 4, кв.180, Дніпровський район, м. Херсон, та вул.Залізнична, 3, м. Херсон, що підтверджується фіскальними чеками від 05.02.2008року за №0603 та №0604 і описами вкладення від 05.02.2008р. (а.с.5-8). Крім того, надсилання на першу адресу підтверджується також повідомленням про вручення поштового відправлення від 05.02.2008р.(а.с.9). При цьому слід звернути увагу, що у договорі, укладеному між сторонами, самим дистриб’ютором (покупцем) вказана адреса: Бериславське шосе, 4, кв. 180, Дніпровський район, м. Херсон. Така ж сама адреса вказана й у свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи – Приватного підприємства «Данилевич».(а.с.20). У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує адресу: вул. Залізнична, 3, м. Херсон, саме на цю адресу й була також надіслана копія позовної заяви. Повідомлення про вручення поштового відправлення від 29.04.2008року також свідчать про те, що господарським судом Херсонської області ухвали про порушення справи та призначення засідання були направлені на зазначені вище обидві адреси (а.с.27,28). Вищевказане свідчить про направлення позивачем копії позову та повідомлення господарського суду відповідача про порушення та призначення до розгляду справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, підстав для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду не має.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Данилевич», м. Херсон, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 23.04.2008 року у справі №4/188-08 залишити без змін.

Головуючий суддя Кричмаржевський В.А.

судді Кричмаржевський В.А.

Мірошниченко М.В. Хуторной В.М.