КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2008                                                                                           № 42/227-7/411

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача:Комісар С.П. дов. №УО7/114 від 10.01.2008 р.,

Ларкін В.М. дов. №Уо7/6787 від 31.10.2007 р.

від відповідача :Зломиног В.М. дов. №40 від 11.01.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" в особі філії "Теплові розподільчі мережі"

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.11.2007

у справі № 42/227-7/411

за позовом                               Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" в особі філії "Теплові розподільчі мережі"

до                                                   Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про                                                  стягнення 10559822,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.11.2007 по справі №42/227-7/411 відмовлено в задоволенні позову повністю. Стягнуто з АЕК “Київенерго” на користь ВАТ “Акціонерна компанія “Київводоканал” 11981,28 грн. витрат за проведення судової експертизи.

Не погоджуючись з даним рішенням, АЕК “Київенерго” в особі філіалу “Теплові розподільчі мережі “Київенерго” звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просять скасувати дане рішення, прийняти нове, яким задовільнити позовні вимоги повністю. Вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було грубо порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу, однак в судовому засіданні апеляційної інстанції повноважний представник відповідача заперечував вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 29.11.2007р. у справі № 42/227-7/411 - без змін.

Позивачем в судовому засіданні подано клопотання про призначення додаткової судово-бухгалтерської експертизи від 19.02.2008 р. №У07/1-42/227. Київський апеляційний господарський суд відхиляє заявлене представником АЕК “Київенерго” в особі філіалу “Теплові розподільчі мережі “Київенерго” письмове клопотання з наступних підстав. Частиною першою статті 41 ГПК України встановлено, що для роз’яснення питань, які виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Експертиза може бути призначена як за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, так і з ініціативи самого суду в будь-якій стадії процесу до постановлення рішення. Враховуючи, що в клопотанні позивача від 19.02.2008 р. №У07/1-42/227 ставиться питання про призначення додаткової судово-бухгалтерської експертизи апеляційний суд зазначає, що проведення додаткової експертизи в межах апеляційного оскарження неможливе, оскільки питання про проведення основної експертизи сторонами не ставилось перед судом, а тому і додаткові питання не можуть бути винесені на розгляд експерта для надання відповідного висновку.

За результатом вивчення матеріалів справи апеляційний суд встановив наступні обставини справи.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 10559822,42 грн. в погашення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за виконані роботи (надані послуги) з підвищення тиску води в системах холодного водопостачання при транспортуванні її до споживачів та 26288,14 грн. трьох відсотків річних. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним за період лютого 2003р. по квітень 2004р. в безперервному циклі було викопано роботи з підвищення тиску води в системах холодного водопостачання при транспортуванні її відповідачем споживачам, проте, відповідач зобов'язання по відшкодуванню витрат по експлуатації насосного обладнання виконав лише частково. Позивач також просить покласти на відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи. 31.08.2005 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3665719,10 грн. за надані послуги за період з листопада 2004 року по травень 2005 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2004р. (суддя Паламар П.І.) у справі № 42/227 у позові відмолено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2005р. рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2004р. у справі № 42/227 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2005р. рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2004р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2005р. скасовано, а справу передано до Господарського суду м. Києва на новий розгляд в іншому складі суду.

В постанові Вищого господарського суду України від 14.07.2005 року зазначено, що при новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, більш повно з’ясувати обставини справи, суть позовних вимог і заперечень, їх обґрунтованість при необхідності визначення розміру відшкодування витрат, вирішити питання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, зібраним доказам дати правову оцінку та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Ухвалою суду від 02.08.2005р. справі № 42/227 присвоєно № 42/227-7/411 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 15.09.2005р. у справі № 42/227-7/411 було призначено судово-бухгалтерську експертизу та зупинено провадження у справі до закінчення проведення судової експертизи.

27.07.2007р. Київським Науково-дослідним інститутом судових експертиз складено висновок № 8918913 судово-бухгалтерської експертизи по господарській справі № 42/227-7/411, справа повернута до господарського суду м. Києва.

27.09.2007р. представник позивача, в порядку ст. 22 ГПК України, подав заяву про зміни та доповнення до позовних вимог, якою збільшив розмір позовних вимог по справі за період надання послуг з підвищення тиску холодної води за червень 2005 року на суму 750492,44 грн. та у зв’язку із частковою сплатою просить стягнути з відповідача 14021154,71 грн., в тому числі: суму боргу в розмірі 13645629,96 грн. та інфляційних втрат в розмірі 375524,75 грн.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються апеляційні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановила, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін із наступних підстав:

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що скаржник, в порушення вимог ст..33 ГПК України, не довів ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень, при апеляційному провадженні.

Згідно Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”, Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997р., розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1261 від 02.08.1999р. “Про вдосконалення системи надання населенню м. Києва послуг з водотеплопостачання та водовідведення” ВАТ “Акціонерна компанія “Київ водоканал” є виробником та виконавцем послуг з постачання холодної води та водовідведення у м. Києві.

Відповідно до п. 5.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селах України (далі Правил), затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07,1994р. № 65 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 22.07.1994р. № 22.07.1994р. № 165/374, при недостатньому тискові в комунальній водопровідній мережі для постачання водою верхніх поверхів будинків за проектами, узгодженими з водоканалом, передбачається встановлення насосів для підвищення тиску води, а при постійному надмірному тискові понад 1 кг/см кв. — регулятори тиску “після себе”.

Наведене свідчить, що встановлення відповідних насосів передбачено лише у разі недостатнього тиску в комунальній водопровідній мережі і саме для забезпечення водою верхніх поверхів. Виходячи з наведеного, довідка Головного управління житлового господарства № 109/1-20 від 19.01.1999р., де зазначено площу в розмірі 33912,6 кв.м., що обслуговується позивачем та лист Головного управління з питань цінової політики Київської міської державної адміністрації від 23.10.2003р. № 09050/2-1166 до якого додано розрахунок відшкодування витрат по технічному обслуговуванню та ремонту внутрішньобудинкових водопровідних та каналізаційних мереж, підкачок холодної води та колекторів в розрахунку на рік, із зазначенням площі, що обслуговується Київенерго в розмірі 33912,6 кв.м. не може бути належним доказом підкачки позивачем води на верхні поверхи, площею саме 33912,6 кв.м.

Насосні станції підкачування та регулятори тиску, розміщені всередині жилих будинків, перебувають на балансі абонента і ним експлуатуються незалежно від відомчої належності.

Насосне обладнання для підкачування холодної води та регулятори тиску, встановлені в теплових пунктах, перебувають на балансі теплопостачальних організацій і експлуатуються ними. Водоканал відшкодовує витрати на експлуатацію насосного обладнання:

- встановленого у житловому фонді місцевих Рад та житлово-будівельних кооперативах - ЖЕО;

- встановленого в котельних, центральних теплових пунктах, прибудовах до них теплопостачальним організаціям,

Пунктом 1.2 Правил встановлено, що дотримання цих правил є обов’язковим для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними водопроводами і каналізаціями, незалежно від їхньої відомчої залежності і форми власності та Водоканалу.

Господарським судом міста Києва встановлено наступні обставини справи.

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2192 від 03.11.1998р. “Про передачу АК “Київенерго” основних фондів, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва” у повному господарському віданні Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” перебувають насосні станції та обладнання для підвищення тиску води для постачання холодною водою верхніх поверхів будинків у м. Києві.

Таким чином, оскільки, у відповідності до Правил ВАТ “Акціонерна компанія “Київ водоканал” є водоканалом та відповідальною організацією за водопостачання, а Акціонерна енергопостачальна компанія “Київенерго” є теплопостачальною організацією, яка відповідальна за підвищення тиску холодної води при подачі її на верхні поверхи будинків водоканалу, ВАТ “АК “Київ водоканал” має відшкодувати АЕК “Київенерго” витрати, понесені на експлуатацію насосного обладнання, яке знаходиться на балансі та експлуатується АЕК “Київенерго”. Однак порядок і розмір такого відшкодування повинні визначатися окремими угодами.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу погодження норми відшкодування витрат на технічне обслуговування та ремонт водопідкачок б/н від 30.08.1996р., затвердженого сторонами, водоканал є підприємством, що відшкодовує витрати, а норма відшкодування витрат в розрахунку на 1 кв. м площі, що обслуговується водопідкачками. за місяць без ПДВ становить 2 коп. Згідно висновку № 8912/8913 судово-бухгалтерської експертизи по господарській справі № 42/227-7/411 від 27.07.2007р. вказаний протокол оформлено у відповідності до норм п. 2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік”, тобто в ньому вказані: дата, сума, підписи відповідальних осіб, печатки, отже, він є первинним документом, що засвідчує факт погодження між підприємствами розміру витрат на експлуатацію насосного обладнання. Однак, в цьому протоколі зазначено, що він діє з 01.09.1996 року, в цьому ж протоколі наведено калькуляцію на технічне обслуговування та ремонт водопідкачок підприємствами теплових мереж ДКП «Київжитлотеплокомуненерго» на 1997 рік.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що вказаний протокол не міг визначати права та обов’язки позивача і відповідача в період з лютого 2003р. по травень 2004 р.

Отже, вищенаведене спростовує твердження позивача, що судом першої інстанції помилково визначено період дії протоколу погодження норми відшкодування витрат на технічне обслуговування та ремонт водопідкачок б/н від 30.08.1996р., оскільки належних доказів на підтвердження своїх тверджень позивачем не надано, а посилання позивача на застосування даного норм відшкодування витрат встановлених протоколом при розгляді справи №6/576 є неправомірним, тому що предметом розгляду вищезазначеної справи були договірні відносини (договір №16 від 18.02.1999р.).

Позивач вказує, що витрати позивача на експлуатацію насосного обладнання встановлені Київською державної міською адміністрацією та відповідно до листа Головного управління з питань цінової політики Київської міської державної адміністрації від 23.10.2003р. № 09050/2-1166 становлять 0,24 гри. за 1 кв.м на рік, тобто 0,02 грн. за 1 кв.м на місяць. При цьому, розрахунки між ВАТ “АК “Київ водоканал” та АЕК “Київенерго” по витратам за підвищення тиску холодної води, враховані в тарифах на послуги з водопостачання та водовідведення, ВАТ “АК “Київ водоканал” відшкодовує АЕК “Київенерго” шляхом розщеплення платежів Головним інформаційно-обчислювальним центром міськдержадміністрації в розмірі 3,3% від вартості послуг з водопостачання та водовідведення.

Однак, в ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідно до Закону України “Про житлово-комунальні послуги” № 1875-IV від 24.06.2004р. та Порядку формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженим наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 27.06.2001р. № 139, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 23.08.2001р. за № 748/5939, експлуатація насосного обладнання не є житлово-комунальною послугою, а є складовою процесу водопостачання, відповідно витрати на експлуатацію цього обладнання відшкодовуються не за тарифами, затвердженими Київською державною міською адміністрацією, а за встановленими сторонами цінами, які включаються до тарифів на водопостачання. Доказів укладання сторонами договорів з приводу встановлення цін за спірний період суду надано не було. Лише 01.07.2005 р. між ВАТ “АК “Київ водоканал” (відповідачем) та АЕК “Київенерго” (позивачем) було укладено договір № 1 про надання послуг з підвищення тиску холодної води, однак зазначений договір не регулює відносини між сторонами що виникли до його укладення.

На підтвердження наявності понесених витрат позивачем надано кошторис витрат на аварійно-технічне обслуговування та ремонт підвищувальних насосних станцій холодної води за період з лютого 2003р. по квітень 2004р. Відповідно до зазначеного кошторису витрати на аварійно-технічне обслуговування та ремонт підвищувальних насосних станцій холодної води становили 10173,30 грн., ПДВ - 2034,70 грн., разом 12208,00 грн., зокрема, витрати на: послуги автотранспорту, сировина та матеріали, енергія для технологічних потреб, витрати на оплату праці, відрахування на соціальні заходи від виплат на оплату праці, амортизація, водопостачання та водовідведення. Відповідні акти суду не надані.

Зібрані у справі докази свідчать, що позивачем було виставлено відповідачу платіжні вимоги-доручення за послуги з підвищення тиску води за період з березня 2003р. по квітень 2004р.: № 28 від 14.03.2003р. на суму 813902,40 грн., № 53 від 10.04.2003р. на суму 813902,40 грн., № 96 від 13.05.2003р. па суму 813902,40 грн., № 97 від 05.06.2003р. на суму 813902,40 грн., № 120 від 11.07.2003р. на суму 813902,40 грн., № 7 від 07.08.2003р. на суму 813902,40 грн., № 16 від 15.09.2003р. на суму 813902,40 грн., № 25 від 15.10.2003р. на суму 813902,40 грн., № 55 від 17.11.2003р. на суму 813902,40 грн., № 67 від 11.12.2003р. на суму 813902,40 гри., № 77 від 20.01.2004р. на суму 813902,40 грн., № 77 від 10.02.2004р. на суму 813902,40 грн., № 7 від 16.03.2004р. на суму 813902,40 грн., № 16 від 08.04.2004р. на суму 813902,40 грн., № 25 від 30.04.2004р. на суму 813902,40 грн., всього на загальну суму 12208536,00 грн.

Згідно довідки Акціонерного банку “Енергобанк” за № 13/06-304 від 13.09.2004р. судом встановлено, що позивачу було відкрито поточний рахунок № 1/980 та укладено договір між позивачем та АБ “Енергобанк” 19.11.1998р., на підставі якого банк надає послуги по відправці платіжних вимог-доручень до банків платників (ВАТ “АК “Київ водоканал”). Згідно вказаної довідки встановлено, що банком було відправлено вищезазначені платіжні вимоги-доручення.

Листом за № 02-565 від 19.10.2004р. Головний інформаційно-обчислювальний центр надав відповідачу інформацію про перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок філії “Теплові розподільчі мережі Київенерго” в рахунок відшкодування витрат на підкачування води, де постачальником є ВАТ “АК “Київ водоканал” за період лютий 2003р. - квітень 2004р. Згідно додатку до зазначеного листа ГЮЦ було перераховано за період з лютого 2003р. по квітень 2004р. грошові кошти в розмірі 3450356,24 грн. за підкачку ХВП та 67133,47 грн. за підкачку водовідведення ГВП.

Відповідно до наданої позивачем зведеної довідки про стан розрахунків між ВАТ “АК “Київ водоканал” та АК “Київенерго” за питну воду, спожиту електричну енергію та послуги з підвищення тиску води станом на 01.07.2004р. заборгованість відповідача перед позивачем за послуги з підвищення тиску води за даними АК “Київенерго” становила 28340,58 гри., за даними ВАТ “АК “Київ водоканал” зазначена заборгованість також в розмірі 28340,58 грн. Проте, вказана зведена довідка не є первинним документом, що засвідчує факт погодження між сторонами розміру заборгованості за послуги з підвищення тиску води станом на 01,07.2004р.

Судом першої інстанції прийнятий до уваги наданий позивачем помісячний розрахунок заборгованості відповідача за надання послуг по підвищенню тиску води в системах холодного водопостачання при транспортуванні її до споживачів за період з лютого 2003р. по квітень 2004р., в якому позивачем зазначено заборгованість відповідача за вказаний період за надані послуги та здійснені ним проплати. Однак, позивачем у вказаному розрахунку не зазначено об’єми постачання та споживання послуг за визначений період.

На виконання вказівок, що містяться в Постанові Вищого господарського суду України господарським місцевим судом було призначено судово-бухгалтерську експертизу. В результаті проведеного дослідження, експерт прийшов до висновку, зокрема, про те, що на підставі зібраних доказів неможливо встановити загальний об'єм в грошовому значенні наданих відповідачем послуг з водопостачання за період з 18.02.2003 року до 01.07.2005 року, також неможливо встановити, яка сума коштів, за надані відповідачем послуги з водопостачання була отримана відповідачем в період з 18.02.2003 року до 01.08.2005 року через ГЮЦ КМДА та за прямими договорами. Експерт також прийшов до висновку про неможливість встановлення на підставі документів розміру заборгованості відповідача перед позивачем за підвищення тиску холодної води за період з 01.02.2003 року по 31.05.2005 року.

Таким чином, твердження позивач про порушення вимог ст.42,43 ГпК України є безпідставними та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції виконано всі вказівки викладені в Постанові Вищого господарського суду України від 14.07.2005 р., а в матеріалах справи відсутні письмові клопотання позивача про витребування у відповідача додаткових доказів по справі.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог процесуального прийшов до правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 13645629,96 грн., с необґрунтованими та задоволенню не піддягають, а вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 375524,75 грн. задоволенню не підлягають оскільки є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Тому, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АЕК “Київенерго” в особі філіалу “Теплові розподільчі мережі “Київенерго” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2007р. у справі № 42/227-7/411 – без змін.

Матеріали справи № 42/227-7/411 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Сотніков С.В.

Судді