ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 35/46-08(55/156-07)

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційне подання заступника військового прокурора Центрального регіону України на рішення господарського суду Харківської області від 22.04.2008р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2008р.

у справі №35/46-08 господарського суду Харківської області

за позовом заступника військового прокурора Північного регіону України в інтересах держави в особі Управління капітального будівництва Міністерства оборони України

(Військова частина А-0200)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СМП-166”

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю

“Будівельно-комерційна фірма “Дельта”

про стягнення 902 205грн.

за участю представників:

Управління капітального будівництва МО України –Ілюха А.І.;

ТОВ “СМП-166” – Курочкін В.М., Ситасенко В.В.;

ТОВ “Будівельно-комерційна фірма “Дельта” –не з’явилися;

ГПУ – Стояновський Є.О.

в с т а н о в и л а :

заступник військового прокурора Північного регіону України звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Управління капітального будівництва Міністерства оборони України з позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача у справі –Товариства з обмеженою відповідальністю “СМП-166” 902 205грн., у т.ч. 872 205грн. безпідставно отриманих коштів та 30000грн. витрат, понесених у зв’язку з замовленням експертизи.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що після проведення перевірки обґрунтованості вартості виконаних відповідачем за контрактом №7 від 27.10.98р. підрядних робіт, виявлено, що їх вартість завищена на 958 220грн., але враховуючи наявну заборгованість у позивача за виконані роботи перед позивачем у розмірі 86015,03горн., скоригований розмір вимог в частині безпідставно отриманих коштів до 872 205грн. Для перевірки вартості виконаних робіт позивачем замовлено експертизу та понесені витрати на її оплату у розмірі 30000грн. (т.1 а.с.3-7, т.6 а.с.20-25, 37-40).

Відповідач у справі – ТОВ “СМП-166” у відзиві на позов заявлені вимоги відхилив з тих підстав, що:

-          контракт №7 від 27.10.96р. сторонами не виконувався;

-          відносини сторін врегульовані договором №82/97 “Про сумісну діяльність щодо будівництва дев’ятиповерхового гуртожитку по вул. Баварська, 7 у м. Харкові загальною площею 6 885,42м2. “.

Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на умовах контракту №7 від 27.10.96р., який не виконувався, відповідач вважає їх такими, що не підлягають задоволенню (т.1 а.с.75-76, т.6 а.с.6-9).

Крім того, ТОВ „СМП-166” стверджує, що Військова часина А-0200 не є належним позивачем, а також посилається на пропущення строку позовної давності (т.6 а.с.18,19).

Також, відповідач просив позов прокурора залишити без розгляду, посилаючись на те, що він поданий прокурором не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб’єкта господарювання (т.8 а.с.159-162).

Під час нового розгляду спору у справі, відповідач зазначив, що протягом періоду з жовтня 1996р. по грудень 1999р. позивач не здійснював вклад у спільну діяльність майном, у т.ч. грошовими коштами (т.9 а.с.91-101).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2003р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельно-комерційна фірма “Дельта” (т.1 а.с.135-136).

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.04.2008р. у позові відмовлено (т.9 а.с.156-159).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

-          відносини сторін з будівництва були врегульовані договором №82/97 про сумісну діяльність, учасники якого не заявляли претензій щодо розподілу квартир, вимоги відносно повернення вартості яких заявлені у даній справі;

-          завищення вартості будівельних робіт не підтверджено належними та допустимими доказами, а висновок ЗАТ "Інститут "Гіпроцивільпромбуд" не є таким доказом, оскільки дослідження проведено особою, яка не має статусу судового експерта за відповідною спеціальністю;

-          пропущено строк позовної давності.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2008р. рішення господарського суду Харківської області від 22.04.2008р. залишено без змін (т.10 а.с.81-89).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням та просить їх скасувати, прийнявши нове рішення про задоволення позову.

Вимоги касаційного подання мотивовані порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права під час прийняття оскаржуваних судових актів (т.10 а.с.93-98).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційне подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є обов’язок відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 872 205грн., які безпідставно отримані ним внаслідок завищення вартості будівельних робіт, а також 30 000грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату перевірки вартості виконаних робіт, яка здійснювалась ЗАТ "Інститут "Гіпроцивільпромбуд".

Зобов’язання з повернення безпідставно набутого майна на момент виникнення правовідносин та звернення з даним позовом до суду були врегульовані ст.469 ЦК УРСР.

Так, в силу ст.469 ЦК УРСР, особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, згідно якої придбано майно, згодом відпала.

При цьому, правила, визначені зазначеною нормою, поширюються на випадок збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав, встановлених законом або договором.

Отже, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов’язання, визначного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав.

Зазначені обставини є предметом доказування у даній справі.

Вирішуючи спір у даній справі по суті заявлених вимог та переглядаючи прийняте рішення в апеляційному порядку, судами встановлені наступні обставини.

27.10.96р. військовою частиною А-0200 та Командитним товариством „СМП-166”, правонаступником якого є відповідач у справі, укладено контракт №7 на будівництво дев’ятиповерхового гуртожитку квартирного типу по вул. Баварська, 7-а у м. Харкові.

Предметом контракту, у відповідності з ст.2, є виконання відповідачем на свій ризик власними та залученими силами всіх, передбачених замовленням робіт, здача об’єкту в експлуатацію замовнику.

Звертаючись до суду з даним позовом, заступник прокурора посилався на те, що саме вартість робіт, здійснених за таким контрактом, відповідачем завищена.

Між тим, судами встановлено, що 02.10.96р.між військовою частиною А- 0200, Військово-будівельним факультетом при Харківському державному технічному університеті будівництва, КТ "СМП-166", ТОВ "Будівельно-комерційна фірма "Дельта" укладено договір про сумісну діяльність щодо будівництва дев’ятиповерхового гуртожитку по вул. Баварській, 7 у м. Харкові загальною площею 6 885,42м2.

При цьому, судами встановлено, що контракт на будівництво укладений на виконання саме договору про спільну діяльність.

Так, за умовами договору про спільну діяльність, внесок КТ "СМП-166" до спільної діяльності був визначений у розмірі 40% і полягав у виконанні проектних робіт, здійсненні відселення, виконанні функцій генерального підрядчика, підготовці до введення в експлуатацію тощо. При цьому, розподіл часток у спільному майні, також визначався умовами такого договору, пропорційно розміру вкладу.

У даний договір у подальшому сторонами вносились зміни.

Судами встановлено, що саме на підставі договору про сумісну діяльність здійснено розподіл квартир, які передані в рахунок виконаних робіт, частину вартості яких прокурор просить стягнути з відповідача, мотивуючи заявлені вимоги завищенням вартості будівництва. Однак, учасниками вищевказаного договору про сумісну діяльність не заявлялись претензії щодо розподілу майна (житлової площі у будинку, що збудований).

В силу ст.1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, в силу ч.4 ст.29 ГПК України, прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони.

Під час вирішення спору у даній справі прокурором та позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено обґрунтованості заявлених вимог, зокрема, факту отримання майна без достатніх на те підстав відповідачем, у зв’язку з чим суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Поряд з цим, судами невірно застосовано норми, якими врегульовано інститут позовної давності.

Так, за змістом ст.71 ЦК УРСР (чинному на момент звернення з даним позовом до суду), позовна давність це строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність).

Отже, питання дотримання позивачем такого строку досліджується у випадку, якщо судом встановлено: факт належності особі, яка подала позов, відповідного права, на захист якого подано позов; факт порушення відповідного права. Лише встановивши належність відповідного права та факт його порушення, суд вирішує питання про захист такого права, зокрема, досліджує чи не закінчився відповідний строк для захисту права за поданим позовом (позовна давність).

Оскільки судом першої інстанції визнано недоведеним факт порушення відповідного права позивача, на захист якого подано позов, питання дотримання строку позовної давності взагалі не мало досліджуватись. Так, у даному випадку суд відмовляє у позові за його недоведеністю, а не у зв’язку з пропуском строку позовної давності, що не взято до уваги судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, неправильне застосування норм матеріального права, у даному випадку, не потягло за собою прийняття неправильного рішення.

Касаційна інстанція вважає безпідставними доводи касаційної скарги щодо порушення права позивача на участь у засіданні суду першої інстанції 22.04.2008р., з посиланням на не повідомлення його про час розгляду справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копія ухвали господарського суду Харківської області від 08.04.2008р. про відкладення розгляду справи на 22.04.2008р. направлена учасникам судового процесу поштовим зв’язком, у т.ч. позивачу 11.04.2008р., про що є відмітка на зворотному боці ухвали (т.9 а.с.143 зворот). Факт не отримання такої ухвали позивачем, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не доведений прокурором відповідними доказами (зокрема, довідкою відділення зв’язку).

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових актів не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2008р. у справі №35/46-08 господарського суду Харківської області залишити без змін, а касаційне подання заступника військового прокурора Центрального регіону України –без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Палій В.М.