ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.12.08
р.
Справа № 29/225пн

Господарський
суд Донецької області у складі головуючого судді В.В. Джарти

При
секретарі Бєліковій Н.А.

за
участю:

Представників
сторін:

від
позивача  ОСОБА_1 - особисто, директор
ТОВ “Європласт” згідно з витягом з ЄДРПОУ; ОСОБА_2 - довір. від 14.10.08

від
відповідача  ОСОБА_3 - довір. № 2/53 від
10.10.08.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні справу:

За
позовом  Приватного підприємця
ОСОБА_1  м. Донецьк

До
відповідача: Акціонерного товариства закритого типу завод “Сантехдеталь” м.
Донецьк

Предмет
спору: заборонити відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні
під'їзних шляхів до майна ТОВ „Європласт”, розташованого за адресою: м.
Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, в т.ч.
- заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим
переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ПП
ОСОБА_1.

СУТЬ СПОРУ:                В судовому засіданні 19.11.2008
р. розгляд справи оголошено закінченим відповідно до ст. 85 ГПК України та
оголошена перерва для підготовки тексту рішення до 01.12.2008 р. згідно ст. 77
ГПК України.

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Донецької області з
позовом до Акціонерного товариства закритого типу завод “Сантехдеталь” м.
Донецьк про зобов'язання відповідача зняти охорону з загального в'їзду на
територію земельної ділянки, усунути перешкоди в користуванні майном, та
земельною ділянкою за адресою : м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на:

-     договори купівлі-продажу будівель від
10.12.2003 року та від 23.05.2003 року;

-  договір оренди земельної ділянки від  25.01.2005 р., рішення Виконавчого комітета
Донецької міської Ради № 679/9 від 22.12.2004 р. про передачу в оренду
земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 для експлуатації частини існуючого
електромеханічного цеху в Калінінському районі., план меж земельної ділянки за
кадастровим номером НОМЕР_1, акт перенесення меж земельної ділянки на
місцевість, акт про передачу та прийом в оренду земельної ділянки від
25.01.05р., акт приймання-передачі приміщення від 24.05.2002 р.;

-
договір оренди земельної ділянки від
17.05.2006р., рішення Виконавчого комітета Донецької міської Ради №
228/10 від 26.04.2006р. про передачу в оренду земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 для
експлуатації існуючих відкритих складів для
електромеханічного цеху в Калінінському районі., план меж земельної
ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3, акт перенесення меж
земельної ділянки на місцевість від 11.05.06р., акт про передачу та прийом в
оренду земельної ділянки від 15.06.06р., додаткову угоду, від 17.05.06р.,
рішення Виконавчого комітета Донецької міської Ради № 228/10 від 26.04.2006р.
про внесення змін в рішення від 22.12.04р. № 679/9, план меж земельної ділянки
за кадастровим номером НОМЕР_1, акт приймання-передачі приміщення від
04.05.2006 р.;

-
договір про встановлення земельного сервітута, укладений між позивачем та
відповідачем та зареєстрований у Донецькій міській Раді в книзі  записів державної реєстрації договорів на
встановлення земельних сервитутів від
23.02.06року № с/з-94 з додатком.

Представник
відповідача проти позову заперечує, про що надав відзив, який зареєстрований
канцелярією суду 13.10.2008 р.
Посилається на те, що дорога, на яку в свою чергу посилається позивач є
не „загальною внутрішньою”, а є майном АТЗТ завод “Сантехдеталь”, але зазначає,
що правове становище дороги по якій
здійснюється в”їзд на територію заводу, жодним нормативним та локальним
актом не встановлено. Крім того, відповідач зазначив, що  пост охорони при в'їзді на територію існував
з початку роботи підприємства, але в цілях схоронності свого майна уклав
договір від 13.08.08 на надання охоронних послуг та змінив порядок проходу
(проїзду) на територію сторонніх осіб.

Крім
того, відповідач зазначив, що встановлення пропускного режиму щодо проїзду до
належних позивачу будівель було викликано тим, що під'їзні шляхи
використовуються для проїзду крупно габаритної автотехніки, що призводить до
пошкодження замощення та завдає збитків Акціонерному товариству закритого типу
завод “Сантехдеталь” м. Донецьк.

12.11.2008
р. позивачем надана заява про зміну предмету позову та підстав позову, в
порядку ст. 22 ГПК України. Позивач, посилаючись на ст. 386 ЦК України, просить
визнати право вільно і безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися
майном, що є власністю ПП ОСОБА_1 та розташоване за адресою: м. Донецьк, пр.
Красногвардійський, 46, а також іншим майном, що перебуває у ПП ОСОБА_1 на
законних підставах. Також просить заборонити відповідачу встановлювати будь-які
обмеження у використанні під”їздних шляхів до майна ТОВ „Європласт”,
розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, в тому- числі
- заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим
переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна
позивача.

У
відзиві № 2/149 від 18.11.2008 р. відповідач також заперечує проти позову,
пояснює, що охорона відповідача ніяким чином не відноситься до господарської
діяльності та не порушує прав позивача володіти, користуватися і розпоряджатися
своєю власністю. Вважає, що вимоги щодо заборони встановлювати будь-які
обмеження у використанні під'їзних шляхів до майна позивача є абстрактними та
такі дії можуть порушувати права відповідача вільно володіти, користуватися, розпоряджатися
своєю власністю, та здійснювати господарську діяльність.

Відповідно
до письмових пояснень, що зареєстровані канцелярією суду 19.11.2008 р. №
02-41/44623, відповідач вважає, що у заяві позивача про зміну предмету позову
та підстав позову не вказано, які саме підстави дають можливість позивачу
передбачати, що в майбутньому його право користування майном може бути
порушено. Посилається на п. 3.7 Роз'яснення Вищого господарського суду України
№ 02-5/289 від 18.09.1997 р. „Зміна предмету позову означає зміну
матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну
обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна
предмету і підстав позову не допускається.”.

В
судовому засіданні, яке відбулось 12.11.08року, позивач наполягає тільки на
забороні відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні всіх
під'їзних шляхів до майна ПП ОСОБА_1 розташованого за адресою: м. Донецьк, пр.
Красногвардійський, 46, в т.ч.  -
заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим
переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ПП
ОСОБА_1

Фактично,
позивач змінив лише предмет позову, а не предмет і підставу водночас.

Ухвалою
суду від 30.09.2008 р. до судового засідання, відповідно до ст. 30 ГПК України,
були викликані представники КП „Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” та
Донецької регіональної філії „ДП „Центр державного земельного кадастру при
Державному комітеті України з земельних ресурсів”.

Представник
КП „Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” в судовому засіданні пояснив, що
відповідач є власником будівель, що розташовані за адресою: м. Донецьк, пр.
Красногвардійський, 46, а не земельної ділянки.

Представник
Донецької регіональної філії „ДП „Центр державного земельного кадастру при
Державному комітеті України з земельних ресурсів” до судових засідань не
з'являвся з невідомих підстав.

Ухвалою
суду від 15.10.2008 р. до судового засідання, відповідно до ст. 30 ГПК України,
був викликаний представник Управління земельних ресурсів у Донецькій області.

Представник
Управління земельних ресурсів у Донецькій області до судових засідань не
з'являвся з невідомих підстав.

За
клопотанням відповідача від 27.10.2008 р., в порядку ст. 81-1 ГПК України,
судом здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Суд
розглядає остаточні вимоги позивача.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін суд встановив:

В
матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу державного майна орендного
підприємства „Сантехдеталь” № 354, який зареєстрований Виконкомом Калінінської
районної ради народних депутатів м. Донецька за реєстраційним № ДКП-366/17 та
підписаний головою виконкому 01.04.1994 р.

Відповідно
до договору купівлі-продажу Донецьке регіональне відділення Фонду держмайна
України (продавець) продає, а Організація орендаторів підприємства
„Сантехдеталь” (покупець) купує майно цілісного майнового комплексу
„Сантехдеталь”, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський,
46 та у відповідності з договором оренди від 28.12.1992 р. було передано в
оренду з правом викупу.

Пунктом
5 договору передбачено, що право власності на придбання майна, вказаного в акті
оцінки об'єкту приватизації по договору купівлі-продажу наступає з моменту
підписання акту приймання-передачі майна.

Згідно
акту приймання-передачі державного майна Орендного підприємства „Сантехдеталь”
від 02.0.1994 р. продавець передає, а покупець приймає, у відповідності з актом
оцінки вартості майна, що викупається їм частку цілісного майнового комплексу
Орендного підприємства „Сантехдеталь”, м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46
вартістю 3023,5 млн.крб.

Свідоцтвом
про власність від 02.09.1994 р. підтверджується, що покупець є власником
вищезгаданого майна ОП „Сантехдеталь” м. Донецька.

Розпорядженням
Виконавчого комітету Калінінської районної ради народних депутатів № 677 від
26.09.1994 р. перереєстровано ОП „Сантехдеталь” в Акціонерне товариство
закритого типу „Завод „Сантехдеталь”.

Як
вбачається з  виписки з реєстру власників
іменних цінних паперів про стан особового рахунку НОМЕР_4 від 30.09.08року,
ОСОБА_1 є власником акцій підприємства відповідача, доля якого у відсоткового
співвідношенні складає 0,240.

З
договорів купівлі-продажу будівель від 10.12.2003року, вбачається, що АТЗТ
завод „Сантехдеталь” (продавець) продав, а ПП ОСОБА_1 (покупець) купив частину
Ц-1, загальною площею 1000,9 кв.м, що складає 0, 46/100 частини цілісного
майнового комплексу електромеханічного цеху, а з договору від 23.05.2003року
вбачається, що АТЗТ завод „Сантехдеталь” (продавець) продав, а ПП ОСОБА_1
(покупець) купив частину Ц-1, загальною площею 545,9 кв.м, що складає 2,5/100
частини цілісного майнового комплексу електромеханічного цеху.

З
договору оренди земельної ділянки від 25.01.2005 р. з урахуванням додаткової
угоди від 17.05.06р. вбачається, що Виконавчий комітет Донецької міської Ради
(орендодавець) надає, а ФОП ОСОБА_1 (орендар) приймає для експлуатації існуючої
частини електромеханічного цеху,  в
строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1721 кв.м., що
знаходяться на території Калінінського району АДРЕСА_1,  з кадастровим номером НОМЕР_1 із земель
промисловості , транспорту, зв”язку, енергетики, оборни  та іншого призначення міської ради.

Згідно  договіру оренди земельної ділянки від  17.05.2006р., вбачається, що Виконавчий
комітет Донецької міської Ради (орендодавець) надає, а ФОП ОСОБА_1 (орендар)
приймає для експлуатації існуючої частини електромеханічного цеху,  в строкове платне користування земельні
ділянки загальною площею 1586 кв.м., що знаходяться на території Калінінського
району АДРЕСА_1,  з кадастровими номерами
НОМЕР_2 та НОМЕР_3 із земель промисловості , транспорту, зв”язку, енергетики,
оборни  та іншого призначення міської
ради.

Згідно
ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на
певний строк.

Строк
дії договорів оренди земельних ділянок передбачений до 22.12.09р. та до
26.04.2011 р. відповідно.

З
огляду на викладене, позивач є належним землекористувачем  в розумінні ст. 95 ЗК України.

Позивач
посилається на те, що відповідач встановлює обмеження у використанні під'їзних
шляхів до майна ПП ОСОБА_1, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр.
Красногвардійський, 46, а саме встановлює дозвільний режим переміщення осіб та
вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ПП ОСОБА_1, хоча,
позивач є власником кількох приміщень, уклав договори оренди земельних ділянок
на спірній території.

Крім
вищезазначених договорів позивачем дув укладений договір про встановлення
земельного сервітута з відповідачем, який зареєстрований у Донецькій міській
Раді в книзі  записів державної
реєстрації договорів на встановлення земельних сервитутів від  23.02.06року № с/з-94 з додатком, який
мається в матеріалах справи.

Згідно
додатку до договору про встановлення земельного сервітута та поясненням
представника КП „БТІ” вбачається, що його об”єктом є проїздна частина спірного
об”єкту, а саме дорожне покриття від ККП до власності позивача, загальною
площею 0,0750га. на якому й чинилися перешкоди в користуванні майном.

У відповідності до ст. 98 ЗК України,
право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної
ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною
ділянкоюю.

Сторони домовились про надання
дозвілу власникам суміжних ділянок проїзду через їх ділянку для використання
земельної ділянки відповідно о її цільового призначення.

Стаття 193 ГК України передбачає,
суб'єкти господарювання та учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору

На теперішній час, відповідач
неналежним чином виконує умови п. 2.2 договору, а саме: дозволяти проїзд
транспортними засобами по наявному шляху з метою використання земельної ділянки
до її цільового призначення та не втручатися в господарську діяльність
позивача, що підтверджується наступним:

Відповідно
до договору на надання охоронних послуг від 13.08.2008 р., який укладений ТОВ
„Виробничо-комерційна козацька фірма „Клейнода” та АТЗТ „Завод „Сантехдеталь”,
відповідачу надаються послуги по охороні об'єкту - майнового комплексу АТЗТ
„Завод „Сантехдеталь”.

Зобов”язання
охорони, згідно п. 3.1 Договору, складаються з забезпечення
контрольно-пропускного режиму на територію об”єкта охорони, періодичне
патруліровання, затримання підозрілих осіб, з метою забезпечення схоронності  матеріальних цінностей, які знаходяться на
території об”єкта охорони.

Контрольно-пропускний
режим - це порядок, що забезпечує сукупністю заходів і правил, які
унеможливлюють безконтрольний вхід осіб, в'їзд (виїзд) майна на об'єкт і з
об'єкта (п. 4.7. Інструкції Про організацію службової діяльності цивільної
охорони № 1430 від 25.11.03р.)

Згідно
п. 14.1.1 зазначеної Інструкції, контрольно-пропускний режим встановлюється
власником об'єкта, що охороняється. Пропускний режим може бути встановлений і в
окремих корпусах, будівлях, цехах тощо.

Відповідач
у судових засіданнях неодноразово наголошував, що машини позивача псують
замощення, тобто асфальтне покриття, яке є власністю АТЗТ „Завод
„Сантехдеталь”.

Згідно
до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об”єктів
нерухомого майна від 24.05.2001 року № 127, замощенням уважається спеціальне
покриття вздовж зовнішнього боку стін будинку для захисту фундаментів від
атмосферних опадів. Відсутність замощення суттєво впливає на довговічність
експлуатації будинку і тому фіксується в матеріалах інвентаризації детально.

Позивач
в спростування зазначеного, посилається на той факт, що неможливо зіпсувати те,
що й так вже зіпсовано. В підтвердження надав експертну оцінку, яка проводилась
випробувальною лабораторією Служби автомобільних доріг в Донецькій області
Державної служби автомобільних доріг України „Укравтодор” на замовлення ТОВ
„Європласт”  протокол № 122 від
06.10.08року, зразок був взятий на ділянці, на яку встановлено сервітут, яка
надала підтвердила, що  асфальтобетонна
суміш із керна № 1, №2 не відповідає вимогам
ДСТУ Б.В. 2.7-119-2003, оскільки компоненти відробили свій термін
придатності та не забезпечують фізіко-механічні властивості даному
асфальтобетону від постійних навантажень грозового транспорту. Коефіцієнт
ущільнення асфальтобетонного покриття складає Кущ=0.93, що не відповідає
вимогам ДБН В.2.3-4-2000, п.15.35.3 для щільного асфальтобетону типу В.

Крім
того, площа руйнувань складає 30% від
загальної площі, а згідно вимогам ВБН Г.1-218-050-2001 „ Міжремонтні
строки експлуатації дорожніх покриттів автодоріг” при руйнуванні покриття більш
5%, необхідно виконувати ремонтні роботи, щоб не допустити руйнування основи
дорожнього одягу.

Протоколом
судового засідання від 15.10.08року зазначено, що на питання позивача, чи
звертався відповідач до землекористувачив з договором на спільне несення затрат
на утримання дороги, відповідач зазначив, що офіційно не було. Але, відповідач
звертався офіційно до позивача з вимогою про припинення зняття замощення, на що
позивач відповів, що він не знімає, а
змінює його на краще, а саме: плітка ФМ.

В
підтвердження факту наявності права власності на замощення, відповідач надав
суду завірену копію витягу з відомості про основні засоби, де вказано, що  на балансі підпримства рахується замощення та
який проінвентаризований під номером 250, що підтверджується інвентарною
карткою.

Згідно
до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об”єктів
нерухомого майна від 24.05.2001року № 127, замощенням уважається спеціальне
покриття вздовж зовнішнього боку стін будинку для захисту фундаментів від
атмосферних опадів. Відсутність замощення суттєво впливає на довговічність
експлуатації будинку і тому фіксується в матеріалах інвентаризації детально.

Перебування
майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства, ще не
є безпосередньо ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації)
є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу
фінансових зобов”язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав
знаходження майна у власності підприємства.

Факт
встановлення обмежень у використанні під”їздних шляхів підтверджується
наступним:

Згідно  експертного висновку про протипожежний стан
об'єкту від 08.08.2008 р., який був адресований ОСОБА_1, як директору ТОВ
„Європласт”, виявлені порушення вимог діючих норм та правил пожежної безпеки,
де саме й вказано, що територію підприємства позивача не забезпечено двома
заїздами з різних сторін.

Приймаючи
до уваги вищевикладене, позивач звернувся з листом до начальника Державного
пожежного нагляду Калінінського району м. Донецьк з вимогою провести перевірку
законності дій керівника підприємства відповідача, щодо блокування другого
заїзду та територію підприємства позивача та надати припис керівництву
відповідача про усунення перешкод у функціонуванні другого заїзду на територію
підприємства позивача.

Начальник
18-ї Самостійної Державної пожежної частини управління МНС в м. Донецьку ГУ МНС
України в Донецькій області направив на адресу директора позивача лист, за №
461 від 04.09.2008 р., яким повідомив, що при проведенні перевірок
протипожежного стану АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” 13-18.08.2008 р. та
шлакоблочного цеху ПП ОСОБА_4 14.08.08 директору цих установ ОСОБА_4 були надані
приписи на усунення виявлених порушень протипожежних норм, а саме: не
захаращувати шляхи евакуації і проїзди для автотранспорту виробничим
обладнанням та товаром і утримувати їх вільними, забезпечити Вільни доступ
пожежної техніки до усіх будівель та споруд підприємства.

Крім
того, було направлено колективну скаргу на дії в.о.голови правління  підприємства відповідача на адресу
Калінінської районної Ради м. Донецьк з проханням усунути перешкоди в
користуванні своїм майном, яка підписана власниками приміщень, які знаходяться
на спірній території.

Листом
від 21.08.08р № 01/19-565, було отримано відповідь з якої вбачається, що заява
було розглянута у складі комісії, з виїздом на місце та зафіксовано факт
пропускної системи та наявність охорони на в”їзді на територію.

В
матеріалах справи мається фотокартки, які відповідають доводам позивача.
Відповідачем не заперечується той факт, що це за його призначенням було
захаращено проїзд приміщень позивача.

Статтею
391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права на користування та розпоряджання своїм
майном.

Судом, з метою підтвердження або спростування
доводів відповідача про той факт, що перешкоди які їм чиняться, відбуваються
на  території відповідача, тобто
земельній ділянці, на якій було поставлено КПП з охоронцями та  блокування
другого під”їздного шляху до підприємства позивача, шляхом захаращування
контейнерами зі шлакоблоком та вантажною технікою (лист № 212 від 21.08.08року)
було викликано представника Донецької регіональної філії „ДП „Центр державного
земельного кадастру при Державному комітеті України з земельних ресурсів” для
надання інформації про землекористувачів земельної ділянки, розташованої за
адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, але жодного разу представника
направлено не було, письмових пояснень не надіслано.

Крім
того, був викликаний представник Управління земельних ресурсів у Донецькій
області, який теж до судових засідань не з'являвся з невідомих підстав.

В судовому
засіданні 19.11.2008 р. судом була оглянута карта БТІ 2005 р., з якої
вбачалось, що на території АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” зазначені тільки
приміщення відповідача, приміщення ПП ОСОБА_1 на карті відсутні.

Представник
КП „БТІ у м. Донецьку”, якого було викликано в порядку ст. 30 ГПК України, в
судовому засіданні зазначив, що відповідач є власником окремих будівель, що
розташовані за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46, а не земельної
ділянки. В підтвердження чого надала копію сводного акту будівель, перелік
власників приміщень за вказаною адресою та копію витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Позивач
надав завірену 08.10.08р. копію викопировки з планів меж землекористувачів із
перліком  власників земельних ділянок,
серед яких не було зазначено підприємство відповідача.

Як
вбачається з пояснень представника відповідача, з 2004 р. ним здійснюються дії,
спрямовані на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка
розташована: АДРЕСА_1.

За
результатами розгляду матеріалів справи, суд вважає вимоги позивача щодо
заборонити відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні
під'їзних шляхів до майна ПП ОСОБА_1, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр.
Красногвардійський, 46, в т.ч.  -
заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний режим
переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ПП
ОСОБА_1 обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають
задоволенню з огляду на таке:

Суб'єктивне
право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку,
визначених Конституцією України, Зе мельним Кодексом та іншими законами
України, що регулюють земельні відносини.

Підставою
для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Відповідно
до статті 116 ЗК України,  громадяни та
юридичні особи набувають права власності та права користування земельними
ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень,
визначених Земельним Кодексом (частина перша); набуття права на землю
громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних
ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга).

Стаття
41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним.

Відповідно
до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини
щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами
земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування
та органи державної влади.

Об'єктами
земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права
на них, у тому числі на земельні частки (паї).

У
відповідності зі ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право
володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею
79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї
правами.  Право власності на земельну
ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні
об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності
на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під
поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових,
виробничих та інших будівель і споруд.

Право
постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної
власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до
державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів
України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації

Відповідно
до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування
на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Законом
України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" від 1 липня 2004 року передбачено, зокрема, обов'язковість
державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, права
користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб тощо.

Право
власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформлюється договором, який
реєструється відповідно до закону (ст. 126 ЗК України).

У
відповідності до ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або
безоплатне користування чужою земельною ділянкоюю

Підстави
припинення земельного сервітуту передбачені ст. 102 ЗК України:               а) поєднання в одній особі
суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та
власника земельної ділянки;

б)
відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду
про скасування земельного сервітуту;

г)
закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут;

ґ)
невикористання земельного сервітуту протягом трьох років;

д)
порушення власником сервітуту умов користування сервітутом.

Під
час винесення рішення, доказів які б підтвердили припинення дії договору
земельного сервітуту, укладеного між позивачем та відповідачем суду не
надано.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази
подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Стаття
34 ГПК України, передбачає, що  суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.  Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування

Під
час розгляду справи, судом неодноразово викликались представники Донецької регіональної
філії „ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України
з земельних ресурсів” та Управління земельних ресурсів у Донецькій області, але
на момент винесення рішення  вони до суду
не з”явились, пояснень ненадали.

Відповідач
не довів суду того факту, що земельна ділянка, на якій відповідач установлює
обмеження у використанні під”їздних шляхів до майна позивача знаходиться в його
власності або користуванні, а саме правовстановлювальних документів.

Згідно
приписам ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана
утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб....  Не допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад
суспільства.

Кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. ( ст. 16 ЦК України)

В
обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на ч. 2 ст. 386 ЦК України,
яка передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Крім
того, в матеріалах справи маються листи підприємства відповідача до виконавчого
комітету Калінінського району № 107 від 07.08.08р, яким просить скласти комісію
щодо розгляду незаконних дій ОСОБА_1 на який отримано відповідь від
22.09.08року про те, що виконавчий комітет не має повноважень щодо контролю та
прийняття засобів до забудовників.

Лист
від 26.08.08. № 2/09 до в.о. голови інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в. Донецькій області про з'ясування обставин
щодо самовільного будівництва на який також отримано відповідь від 05.09.08р №
06/1/521, в якій зазначено, що  ПП
ОСОБА_1 має усі дозвільні документи щодо будівництва.

15.10.2008
р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача, яким просить провести виїзне
засідання за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський, 46.

Суд
не задовольняє вищезазначене клопотання, оскільки вважає його недоцільним,
оскільки, обмеження, які встановлені відповідачем можуть бути терміново усунені
під час вирішення питання щодо задоволення клопотання.

Виходячи
з наведених норм та досліджених обставин справи, позовні вимоги щодо заборони
відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні під'їзних шляхів до
майна ПП ОСОБА_1, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр. Красногвардійський,
46, а саме - заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь” встановлювати дозвільний
режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до
майна ПП ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального Кодексу України.

На підставі ст.ст. 386, 391, 759
Цивільного кодексу України, ст. 2, 78, 79,125, 126 Земельного кодексу України,
керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, 38, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального Кодексу України, господарський суд -

В И Р
I Ш И В :

Позовні
вимоги Приватного підприємця ОСОБА_1  до
Акціонерного товариства закритого типу завод “Сантехдеталь” м. Донецьк про
заборону відповідачу встановлювати будь-які обмеження у використанні під'їзних
шляхів до майна ПП ОСОБА_1, розташованого за адресою: м. Донецьк, пр.
Красногвардійський, 46, в т.ч. - заборонити АТЗТ „Завод „Сантехдеталь”
встановлювати дозвільний режим переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими
здійснюється доступ до майна ПП ОСОБА_1 задовольнити.

Заборонити
Акціонерному товариству закритого типу заводу “Сантехдеталь” (АДРЕСА_1, Інд.
01235484)

-          встановлювати дозвільний режим
переміщення осіб та вантажів на шляхах, якими здійснюється доступ до майна ПП
ОСОБА_1;

-          встановлювати будь-які обмеження у
використанні під'їзних шляхів до майна ПП ОСОБА_1

Стягнути
з Акціонерного товариства закритого типу завод “Сантехдеталь” (АДРЕСА_1, Інд.
01235484) на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Інд. НОМЕР_5)
85,00 грн. - державне мито та 118,00 грн. плати за інформаційно - технічне
обслуговування судового процесу.

Видати
наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення
може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10
днів з моменту його прийняття.

Повний
текст рішення підписаний 01.12.2008 року.

Суддя