ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10.04.2008
Справа №  13/60

за позовом
Суб"єкта підприємницької діяльності -фізичної особиОСОБА_1,  АДРЕСА_1

до
Підприємства  Темнівська виправна
колонія № 100, вул. Харківська, 3, с. Темнівка, Харківський район, Харківська
область, 62493

про  стягнення 17347,00 грн.

Суддя  Босий В.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача:  не з"явився.

Обставини справи:
Розглядається позовна заява про стягнення вартості поставленої
сільськогосподарської продукції по договору купівлі-продажу № 12 від
09.10.2006р. в розмірі 9381,00 грн., стягнення 3986,93 грн. пені, 18,76 грн.
штрафу, 327,69 грн. річних, 1557,24 грн. інфляційних витрат та 2075,38 грн.
пені, нарахованій  по подвійній обліковій
стаці НБУ.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач не скористався наданими
йому правами (ст. 22 ГПК України) для захисту своїх інтересів, а саме: його
представник  в судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце судового
засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового
відправлення,  відзив на позов не надав.

Відповідно до ст. 28 ГПК України
керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені
законодавством або установчими документами, подають господарському суду
документи, що посвідчують їх  посадове
становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи,
повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства,
організації. Таким чином, інститут представництва в господарському процесі не
обмежує сторони в залученні до участі в справах інших представників.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо,  і господарський суд   повідомив
належним чином  відповідача  про час, дату
і місце проведення судового засідання, згідно з п. 3.5.11 Інструкції з
діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого
господарського суду України (від 10.12.2002р. №75), а неявка  відповідача не перешкоджає розгляду справи по
суті, то справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши позивача суд встановив, що09.10.2006р. між сторонами по справі
укладено договір купівлі-продажу № 12, відповідно до умов якого позивач передав
у власність відповідача столовий буряк та цибулю  на загальну суму 9381,00 грн., про що
свідчить  специфікація до Договору,
рахунок № 29 від 10.10.2006р., накладна № 29 від 10.10.2006р., довіреність від
09.10.2006р. серії ЯМП 042414.

Відповідач в порушення взятих  на себе зобов"язань, а саме п. 5.2
Договору, відповідно до умов якого зобов"язувався провести розрахунки на
протязі   70 банківських днів з моменту
фактичного передання товару, не розрахувася з позивачем.

Основна заборгованість відповідача
становить 9381,00 грн.

На претензію позивача від
05.10.2007р. з вимогою розрахуватись за отриманий товар, відповідач належним
чином не відреагував.

Відповідно до п. 8.2 Договору позивач
нарахував відповідачу штраф у розмірі 18,76 грн.

Пунктом  8.1 Договору передбачено пеню в розмірі 0,1 %
за кожний день прострочки. Порзивач нарахував пеню з січня 2007 р. по лютий
2008 р. в розмірі 3986,93 грн.

Крім того, одночасно позивач
нарахував відповідачу пеню відповідно до вимог
Закону України "Про відповідальність  за несвоєчасне виконання грошових
зобов"язань" в розмірі 2075,38 грн.
також за період з січня 2007р. по лютий 2008р.

Тобто, позивач за одне й теж саме порушення (несвоєчасне виконання
грошового зобов"язання) двічі
стягує  пеню.

Статтею 1 вищевказаного Закону
передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

У відповідності з Законом України
“Про відповідальність  за несвоєчасне
виконання грошових зобов”язань” розмір пені
за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Крім того, ст. 232 Господарського
кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за  прострочення виконання зобов”язання, якщо
інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців
від дня, коли зобов”язання мало бути виконано.

Отже, суд
відмовляє в частині стягнення 3986,93 грн. пені.

Стосовно стягнення пені у
відповідності до ЗУ "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” суд задовольняє в частині
стягнення пені лише за 6 місяців, відповідно до норм чинного законодавства.

Судом здійснено власний розрахунок
пені,  згідно вимог ЗУ "Про
відповідальність  за несвоєчасне
виконання грошових зобов”язань”,  розмір
якої становить: 782,86 грн. пені.

В  іншій частині пені (1292,52 грн.) суд
відмовляє.

Згідно зі ст. 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового
зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3%
річних  від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати, за розрахунками
позивача,  становлять 1557,24  грн.
за  час прострочення  виконання грошового зобов”язання.  Три проценти річних з простроченої суми складає
327,69 грн.

У відповідності до вимог ст. ст. 525,
526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в
установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання  та  інші
учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону,  інших правових актів,  договору. Не допускаються  одностороння
відмова   від   виконання зобов'язань,  крім випадків, передбачених законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у
зобов"язанні  встановлений строк
його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов,
визначених  змістом  зобов'язання
(неналежне виконання).

Отже, суд дійшов  висновку, що відповідач дійсно  порушив
взяті на себе зобов"язання.
Позивачем правомірно нараховано 18,76 грн. штрафу, 327,69 річних,
1557,24  грн. інфляційних витрат.
Пеня  задовольянється судом в розмірі
782,86 грн.

Суд,  застосовуючи основні конституційні засади
судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи,
з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та
чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні
спорів, дійшов висновку частково
задовольнити позовні вимоги.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 49, 75,
82-85      ГПК України,  суд,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Темнівської виправної колонії № 100 ( 62493 Харківська
область, с. Темнівка, вул. Харківська, 3, р/р 0861 в
Орджонікідзевському АК ПІБ м. Харків, МФО 351351) на користь  фізичної особи -підприємцяОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
р/р НОМЕР_1в ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в м. Київ, МФО 380805,
ідентифікаційний номер ) - 9381,00 грн. основного боргу, 18,76
грн. штрафу, 327,69 річних, 1557,24  грн.
інфляційних витрат,   782,86 грн. пені,
120,67 грн. державного мита та 82,08 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Суддя
Босий В.П.

Згідно з оригіналом.

Помічник судді                     Онищенко О.В.