КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2008                                                                                           № 31/563

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:           Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:           Волуйко Т.В.

За участю представників:

Від позивача – Шиманська О. В. – по довіреності.

Від відповідача –Гнепа О. М. – директор, Борківський В. В. – по довіреності.

Від третьої особи – Шиманська О. В. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сузір"я"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.12.2007 р.

у справі № 31/563 (Качан Н.І.)

за позовом                               Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Сузір"я"

третя особа -           Шевченківська районна у м. Києві рада

про                                                  дострокове розірвання договору оренди та виселення та зобов"язання передати нежитлові приміщення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ “Сузір’я” про дострокове розірвання договору оренди, виселення та зобов’язання передати нежитлові приміщення загальною площею 354,6 кв. м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 2-4/7. Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.12.2007 р. у справі № 31/563 позов Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Сузір’я”, за участю третьої особи – Шевченківської районної у м. Києві ради про дострокове розірвання договору оренди, виселення та зобов’язання передати нежитлові приміщення був задоволений повністю.

Зокрема, було розірвано договір оренди нежилих приміщень, який був укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва та ТОВ “Сузір’я” від 29.11.2003 р. № 6509/5 за ініціативою орендодавця; зобов’язано відповідача звільнити та повернути комунальне нерухоме майно площею 354,6 кв. м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 2-4/7, в порядку встановленому законодавством за актом приймання-передачі, передавши зазначені приміщення для потреб Управлінню з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради.

Згідно цього ж рішення стягненню з відповідача на користь Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради підлягає 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, оскільки вважає, що воно було прийняте по неповно з’ясованим обставинам з порушенням норм процесуального права.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2008 р. розгляд апеляційної скарги у справі № 31/563 було передано колегії суддів під головуванням судді Зеленіна В. О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2008 р. розгляд справи було призначено на 24.04.2008 р.

24.04.2008 р. розгляд справи був відкладений на 21.05.2008 р. у зв’язку з неявкою представників позивача та третьої особи.

21.05.2008 р. розгляд справи був відкладений на 29.05.2008 р. в зв’язку з необхідністю ознайомлення з додатковими матеріалами справи.

29.05.2008 р. представники позивача та третьої особи в судове засідання не з’явились.

Колегія, порадившись, вирішила відкласти розгляд справи до 05.06.2008 р. у зв’язку з неявкою представників позивача та третьої особи. 05.06.2008 р. в розгляді даної справи було оголошено перерву до 18.06.2008 р.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2003 р. між позивачем (в особі Комунального підприємства) та відповідачем був укладений Договір № 6509/5 оренди нежилих приміщень, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 2-4/7 згідно умов якого відповідач, як орендар, прийняв у строкове платне користування нежилі приміщення загальною площею 354,6 кв. м.

Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради № 263 від 25.11.2003 р. було створене Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва (позивач), яке стало правонаступником КП УЖХ Шевченківського району м. Києва в частині орендних відносин і зареєстровано як юридичну особу 25.11.2003 р. з подальшим внесенням до ЄДРПОУ (від 16.12.2003 р.). Саме до компетенції позивача віднесено вирішення питань щодо орендних відносин і стану комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва.

Статтею 2 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном необхідним орендареві для здійснення його підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином, згідно з положеннями орендного законодавства правовою підставою користування певним майном є дійсний договір оренди.

Відповідно до умов укладеного Договору орендодавець передав, а орендар прийняв державне нерухоме майно з метою розміщення магазину по продажу товарів продовольчої групи та під склад продтоварів.

Сторони письмово уклали Договір та досягли згоди з усіх істотних умов, що підтверджується наявним оригіналом тексту Договору, копія якого залучена до матеріалів справи (ст. ст. 638-640 ЦК України).

У пункті 6.2. Договору сторони встановили, що строк дії Договору – з 29.11.2003 р. по 01.01.2010 р.

Відповідно до п. 1 ст. 762 ЦК України та ст. 10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації. Відповідно до умов Договору укладеного сторонами та згідно п. 3 ст. 18 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендар зобов’язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Сторони у договорі визначились із порядком внесення орендних платежів. Зокрема, пунктом 1.4. Договору було передбачено, що орендна плата сплачується відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря, щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неналежним чином виконував покладені на нього зобов’язання за Договором, оскільки допустив заборгованість по орендній платі – із січня 2007 р. не вносив повних орендних платежів у визначеному розмірі. З розрахункової довідки наданої позивачем вбачається, що станом на 14.11.2007 р. заборгованість відповідача складає понад 62,5 тисяч грн.

Підписавши договір оренди відповідач взяв на себе зобов’язання розраховуватись за орендоване майно і користування ним у встановлений договором порядок, строк та у відповідності з узгодженими сторонами умовами. Однак, як вбачається з пред’явлених доказів орендар має заборгованість по орендній платі і своїми діями систематично порушує умови виконання договору. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду.

Зі змісту листа-повідомлення від 05.12.2007 р. вбачається, що позивач своєчасно інформував орендаря про наявний борг та ініціативу і його наміри як орендодавця про те, що орендний договір продовжуватись не буде.

До матеріалів справи залучено копію акта прийому-передачі спірних приміщень в орендне користування та матеріали про стан орендованих приміщень.

Статтею 785 ЦК України та частиною 1 ст. 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії або відмови від продовження орендних відносин, орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах передбачених договором.

Аналізуючи листування сторін, в порядку досудового врегулювання даного спору є підстави зробити висновок, що відповідач повинен був належним чином відреагувати на вимоги-повідомлення з боку третьої особи та позивача, надати відповідь на ініціативу орендодавця щодо дострокового розірвання договору. Таких доказів суду не пред’явлено.

Враховуючи вище викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для дострокового розірвання Договору є.

Розділом 4 Договору сторін передбачено, що при поверненні об’єкту оренди за вимогою орендодавця, орендар зобов’язаний передати об’єкт оренди, обладнання, інвентар, у встановленому порядку.

Проте, відповідач всупереч прийнятим зобов’язанням та умовам укладеного договору приміщення не звільнив, тобто майно власнику не повернув. Отже, з розірванням Договору, відповідач безпідставно займає спірні приміщення, що є власністю територіальної громади.

Таким чином, згідно з положеннями орендного законодавства правовою підставою користування певним майном є дійсний договір оренди. Зібрані докази у справі свідчать про те, що нового договору оренди на спірне приміщення сторони не укладали і оскільки Договір розривається, то орендар втрачає право на користування приміщеннями.

Статтею 785 Цивільного Кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона бала одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Умовами Договору передбачено, що в разі припинення терміну договору, у випадку дострокового розірвання договору орендар зобов’язаний в 10-денний термін повернути орендодавцю по акту майно в належному технічному та санітарному стані. Також Договором передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов’язаний повернути орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач документальних доказів та наведених позивачем обставин не спростував.

Таким чином, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов є обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню.

У своїй апеляційній скарзі, серед іншого, скаржник стверджує, що “не отримував ухвал суду щодо призначення розгляду по суті та про перенесення слухання справи з вини відповідача”. Однак, зі зворотньої сторони ухвали від 30.11.2007 р. вбачається, що вона надсилалася на адресу сторін, в тому числі й на адресу відповідача.

07.12.2007 р. в розгляді даної справи було оголошено перерву до 12.12.2007 р., тому письмова ухвала правомірно судом першої інстанції не виносилась.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 12.12.2007 р. у справі № 31/563 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Сузір’я” на рішення Господарського суду м. Києва від 12.12.2007 р. у справі № 31/563 – залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 12.12.2007 р. у справі № 31/563 – залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 31/563 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.

24.06.08 (відправлено)