ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.02.08 р.                     Справа № 44/35пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою приватного підприємства „Ігнат” (представник Боков О.П., довіреність 17 від 05.02.08 року), до колективного підприємства гаражного та технічного обслуговування Донецької обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (представник Зима О.О., довіреність від 01.02.08 року) про визнання за приватним підприємством „Ігнат” права власності на будівлю мийки легкових автомобілів (літ.А-1) загальною площею 128,9 м2, розташовану в місті Донецьку по проспекту Дзержинського 55м, яка складається з:

ь          приміщення автомийки площею 68,8 м2;

ь          коридору площею 2,7 м2;

ь          кабінету площею 3,8 м2;

ь          кімнати відпочинку площею 27,9 м2;

ь          комори площею 3,4 м2;

ь          санвузлу площею 2,0 м2;

ь          підсобного приміщення площею 3,1 м2;

ь          комори площею 2,4 м2;

ь          санвузлу площею 1,7 м2;

ь          кімнати персоналу площею 2,0 м2; -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Ігнат” (далі – Підприємство) звернулося до суду з позовом до колективного підприємства гаражного та технічного обслуговування Донецької обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (далі – Спілка) про визнання права власності Підприємства на нерухоме майно – будівлю мийки легкових автомобілів (літ.А-1) загальною площею 128,9 м2, розташовану в місті Донецьку по проспекту Дзержинського 55м, яка складається з приміщення автомийки площею 68,8 м2, коридору площею 2,7 м2, кабінету площею 3,8 м2, кімнати відпочинку площею 27,9 м2, комори площею 3,4 м2, санвузлу площею 2,0 м2, підсобного приміщення площею 3,1 м2, комори площею 2,4 м2, санвузлу площею 1,7 м2 та кімнати персоналу площею 2,0 м2 (далі – Мийка).

Позовні вимоги Підприємства ґрунтуються на невизнанні права власності Спілки, з огляду на самовільність будівництва Мийки та належності Спілці права на забудову зазначеної нерухомості. З такою позицією Підприємство не погоджується, зазначаючи, що Мийка вже закінчена будівництвом, причому зазначене будівництво провадилось за кошти Підприємства, а на земельну ділянку, на якій розташовано вказану нерухомість, позивач має речові права на підставі договору оренди землі.

Представник Підприємства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Спілки в судовому засіданні усно заперечив проти позову, зазначивши, що будівництво провадилось на підставі дозволу, виданого Спілці, а також без відповідного введення Мийки в експлуатацію. Водночас, відповідач підтвердив пояснення Підприємства стосовно того, що Мийку було збудовано силами позивача та за його кошти.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За договором на право тимчасового користування землею від 26.11.97 року № 3-277 Спілка отримала від Донецької міської ради право на довгострокове користування земельною ділянкою площею 0,4445 га по проспекту Дзержинського для розміщення автостоянки.

Рішенням виконавчого комітету Донецької міської ради від 17.06.98 року № 163/4 Спілці дозволено використати з виділеної земельної ділянки 104 м2 для будівництва автомобільної мийки. Договором оренди № 1-07/2000-1 від 01.07.00 року Спілка передала Підприємству у тимчасове оплатне користування сім машиномісць для розміщення автомийки.

Як свідчать листи сторін № 76 від 10.07.00 року та б/н від 22.07.00 року, Підприємство за власний кошт в перебігу господарської діяльності здійснило будівництво нового самостійного майнового об’єкту – Мийки, на земельній ділянці, виділеній під означені цілі. Ідентифікація цього об’єкту нерухомості, а також факт самочинного будівництва Підприємством Мийки визначені низкою наданих позивачем документів, у тому числі експлікаціями, витягами з технічного паспорту тощо.

Статус нерухомого майна, що визначений статтями 181 та 331 ЦК України, за висновком суду є властивим Мийці, оскільки за матеріалами справи цей майновий об’єкт розташований на земельній ділянці, а його переміщення є неможливим без знецінення та зміни призначення.

Виходячи зі змісту статей 331 та 376 ЦК України, право власності на самочинно збудовану Мийку може бути визнано судом за умови надання Підприємству земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, а також у разі, коли зазначене не порушує прав інших осіб. Оскільки органи місцевого самоврядування надали Підприємству право на користування землею згідно договору оренди земельної ділянки № 2365 Ю-649/2002 від 05.02.04 року, а суду не надано жодних доказів порушень Підприємством прав інших суб’єктів у спірних правовідносинах, суд вважає, що у Підприємства виникло право власності на Мийку з моменту завершення її будівництва.

У відповідності до статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Підприємство може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності. Оскільки згідно правової позиції, висловленої у поточному спорі, відповідач Спілка не визнає право власності Підприємства на Мийку, тому суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності, а твердження відповідача щодо надання дозволу на будівництво Мийки саме Спілці не має жодного відношення до предмету спору.

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є самовільне, без відповідних дозвільних документів будівництво Підприємством Мийки, а також протиправне невизнання відповідачем права власності Підприємства на цю нерухомість.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача, оскільки первинним підґрунтям спору є вина позивача у непроведенні дій щодо введення у експлуатацію спірної нерухомості.

На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.115, 202, 204, 328, 331, 376, 392, 525-526, 759-786 ЦК України, ст.66 та 283-292 ГК України, ст.ст.1, 2, 22, 30, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Визнати право власності приватного підприємства „Ігнат” на нерухоме майно – будівлю мийки легкових автомобілів (літ.А-1) загальною площею 128,9 м2, розташовану в місті Донецьку по проспекту Дзержинського 55м, яка складається з приміщення автомийки площею 68,8 м2, коридору площею 2,7 м2, кабінету площею 3,8 м2, кімнати відпочинку площею 27,9 м2, комори площею 3,4 м2, санвузлу площею 2,0 м2, підсобного приміщення площею 3,1 м2, комори площею 2,4 м2, санвузлу площею 1,7 м2 та кімнати персоналу площею 2,0 м2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу;

2 –відповідачу;

3 –господарському суду Донецької області