ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.03.08 р.                     Справа № 39/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом: Закритого акціонерного товариства “Луганська вугільна енергетична компанія” м. Луганськ

до відповідача: Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк

про: стягнення 1 654 935, 38 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Орлов В.В. за довіреністю

від відповідача: Мельник Н.С. за довіреністю

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Закрите акціонерне товариство “Луганська вугільна енергетична компанія” м. Луганськ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Державне підприємство “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк, про стягнення 3% річних в сумі 14376 304, 85 грн., індексу інфляції в сумі 262 245, 03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на рішення господарського суду Донецької області від 18.07.2007 р. по справі № 20/196, договір № 20/04 від 10.04.2006 р., договір № 01.11.2006 р., розрахунки.

Відповідач надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечив, посилався на скрутне матеріальне становище підприємства та неможливість своєчасного погашення заборгованості, додатково вказував на включення ДП “Донецька вугільна енергетична компанія” до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, на які поширюється дія Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” № 2711-IV від 23.06.2005 р., що згідно п. 15 Закону України “Про виконавче провадження” є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

01.08.2003 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Луганськвуглепереробка”, та Державним підприємством „Донецьквугілля”, був укладений договір поставки вугільної продукції № 141, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до умов якого Постачальник на умовах, визначених договором, здійснює поставку вугільної продукції відповідно до специфікацій, які є невід’ємною частиною даного договору.

Право кредиторської вимоги за вказаним договором на суму 9 013 129,29 грн., згідно договору уступки права вимоги № 20/04 від 10.04.2006 р., укладеного між Закритим акціонерним товариством „Луганська вугільна компанія”, м.Луганськ та Товариством з обмеженою відповідальністю „Луганськвуглепереробка”, м.Луганськ, відступлено первісним Кредитором, ТОВ „Луганськвуглепереробка”, на користь нового кредитора, ЗАТ “Луганська вугільна енергетична компанія” м. Луганськ.

Відповідач свого обов’язку з повної та своєчасної сплати заборгованості на користь позивача у встановлені строки не виконав.

Факт заборгованості, а також належне виконання первісним кредитором, ТОВ „Луганськвуглепереробка”, умов договору про відступлення права вимоги № 20/04 від 10.04.2006 р. встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 18.07.2007 р. по справі № 20/196.

Рішення у даній справі набуло законної сили, та є чинним.

Згідно приписів ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи –є преюдиціальними та не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

На момент винесення рішення, за відповідачем рахується неоплачена, за рішенням суду від 18.07.2007 р. по справі № 20/196, заборгованість в сумі 9 013 129,29 грн.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів оплати заборгованості на суму 9 013 129,29 грн., не надав, заявлені позовні вимоги не спростував.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень наведеної статті позивачем висунуто вимогу щодо стягнення з відповідача за прострочення виконання грошового зобов’язання індексу інфляції, нарахованого у період з грудня 2006 р. по листопад 2007 р. в сумі 1 376 304, 85 грн. та 3% за період з 11.12.2006 р. по 01.12.2007 р. в сумі 262 245, 03 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, з огляду на наявність заборгованості та порушення відповідачем умов договору № 141 від 01.08.2003 р. та № 20/04 від 10.04.2006 р., позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 262 245, 03 грн. та індексу інфляції в сумі 1 376 304, 85 грн. суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення судові витрати, що пов’язані з оплатою юридичних послуг в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю “Юридична фірма “Лекс плюс” (виконавець) було укладено договір про надання юридичних послуг № 27 від 25.10.2005 р., термін дії якого, згідно додаткової угоди від 01.10.2007 р., пролонгований сторонами до 01.10.2008 р.

У відповідності до п.п. 1.1, 1.2, 2.4 означеного Договору та письмової заявки позивача № 634/01 від 29.10.2007 р. Виконавець зобов’язався за дорученням позивача надати послуги щодо стягнення з ДП “Донецька вугільна енергетична компанія” сум штрафних санкцій (інфляційних нарахувань та 3% річних), а позивач, в свою чергу, зобов’язався прийняти виконання послуг та своєчасно виплатити Виконавцю обумовлену Договором винагороду.

Виконавець, згідно п. 1.1, 1.2, 2.4 Договору свої договірні зобов'язання виконав, прийняв міри по стягненню з ДП “Донецька вугільна енергетична компанія” сум штрафних санкцій (інфляційних нарахувань та 3% річних), що підтверджується актом здачі-прийомки робіт № ОУ-0000001 від 04.01.2008 р. на суму 10 000 грн. 00 коп.

Позивач, в свою чергу сплатив Виконавцю, обумовлену Договором винагороду, що підтверджено платіжним дорученням № 142 від 24.01.2008 р.

Згідно положень ст. 44 ГПК до складу судових витрат відносяться, у тому числі, і витрати на оплату послуг адвоката.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи та визначаючи роль представника позивача у всебічному, повному та об’єктивному розгляді справи № 39/16, суд вважає заявлену суму витрат на оплату юридичних послуг в сумі 10 000 грн. істотно завищеною. Враховуючи вказане, а також беручи до уваги гіпотетичний час на підготовку матеріалів до судового слухання, участь у двох судових засіданнях, невисоку складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі № 39/16, відсутність доказів стосовно тривалих відряджень представника, суд вважає розумним обмежити розмір судових витрат на оплату юридичних послуг, який має бути стягнений з відповідача, сумою в 2 500 грн. Аналогічна правова позиція щодо розумного обмеження судом розміру витрат на адвоката висловлена в пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.02.02 року № 01-8/155 „Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів та внесення змін та доповнень до деяких інформаційних листів”.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача.

Заперечення, викладені відповідачем у відзиві, судом до уваги не приймаються, оскільки матеріальний стан підприємства не звільняє відповідача від належного виконання покладених на нього обов’язків, також безпідставним суд вважає посилання відповідача на п. 3.4 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”, п. 15 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”, оскільки положення наведених пунктів регулюють відносини, що виникають на стадії виконання судового рішення.

На підставі ст.ст. 525, 526, 625 та 714 ЦК України, 193, 275-277 ГК України, керуючись ст.ст.22, 33, 35, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Закритого акціонерного товариства “Луганська вугільна енергетична компанія” м. Луганськ – задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк на користь Закритого акціонерного товариства “Луганська вугільна енергетична компанія” м. Луганськ 3% річних в сумі 262 245, 03 грн., індекс інфляції в сумі 1 376 304, 85 грн., витрати за державним митом в сумі 16 385 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп., витрати на оплату юридичних послуг в сумі 2 500 грн. 00 коп.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 17.03.2008 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Морщагіна Н.С.