КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2008                                                                                           № 22/112

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Єгоров С.О. (за дов.),

від відповідача - Кеда Ю.М. (директор),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства (дал і- КП) "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у м. Києві

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.06.2008

у справі № 22/112

за позовом                               Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у м. Києві

до                                                   Приватного підприємства (далі - ПП) "Аптека плюс"

про                                                  стягнення 2 126,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.06.2008 по справі № 22/112 відмовлено в задоволенні позовних вимог КП „Служба замовника житлово – комунальних послуг” Оболонського району у м. Києві до ПП „Аптека плюс” про стягнення 2 126, 70 грн.

Рішення Господарського суду м. Києва мотивоване тим, що правовідносини між сторонами повинні бути документально оформлені шляхом укладення типового договору та тим, що позивач не скористався наданим йому правом та не звернувся до відповідача з вимогою в порядку статті 530 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що господарський суд при винесенні рішення неповно з’ясував обставини справи та порушив норми матеріального і процесуального права.

Скаржник зазначає, що відповідно до Договору № 8353010, укладеного між позивачем та АЕК „Київенерго”, ПП „Аптека плюс” присвоєний особистий рахунок № 8353038, на який АЕК „Київенерго” нараховує кількість спожитих ГКАЛ, що відображається в табуляграмах.

Апелянт посилається на те, що тарифи на постачання комунальних послуг виставляються згідно затверджених Київською міською державною адміністрацією Розпорядженням № 1245 від 14.10.2003 – 80 грн. за 1 ГКАЛ; Розпорядженням № 1577 від 30.10.2006 – 152, 71 ГКАЛ; Розпорядженням № 86 від 31.01.2007 – 183, 10 грн. за 1 ГКАЛ.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідач не надав.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

28.02.2008 КП „Служба замовника житлово – комунальних послуг” Оболонського району у м. Києві звернувся до господарського суду з позовом до ПП „Аптека плюс” про стягнення заборгованості за житлово – комунальні послуги в сумі 2 126, 70 грн.

КП „Служба замовника житлово – комунальних послуг” Оболонського району у м. Києві зазначає, що відповідач користується комунальними послугами, що ним надаються.

Позов мотивований тим, що згідно пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України (далі – ЗУ) № 1875-ІУ від 24.06.2004 „Про житлово – комунальні послуги”, споживач зобов’язаний оплачувати житлово – комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

Відповідно до статті 19 ЗУ „Про житлово – комунальні послуги”, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово – комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин в сфері житлово – комунальних послуг є виконавець (позивач) та споживач (відповідач).

Статтею 20 вищевказаного закону на відповідача, як на споживача послуг, покладено обов’язок укладення договору на надання житлово – комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору. Тобто правовідносини між сторонами повинні бути документально оформлені шляхом укладання типового договору.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 32 ЗУ „Про житлово – комунальні послуги” плата за житлово – комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підставою виникнення зобов’язання між виконавцем та споживачем комунальних послуг є цивільно – правовий договір, істотні умови якого встановлені статтею 26 ЗУ „Про житлово – комунальні послуги”.

Як вбачається з матеріалів справи, письмового договору між сторонами на надання житлово – комунальних послуг укладено не було, також позивачем не надано доказів направлення відповідачу вказаного договору для підписання.

Посилання скаржника на договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8353010 від 01.05.2001, укладений між ним та АЕК „Київенерго” не приймається судом до уваги, тому що він не несе правових наслідків для відповідача, оскільки є правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов’язків лише для сторін, між якими укладений даний договір.

Табуляграми, на які посилається позивач, як на підставу нарахування оплати за комунальні послуги, також не є належним доказом надання відповідачу комунальних послуг за період з серпня 2006 року по грудень 2007 року, оскільки вони надають інформацію про фактично спожиту позивачем у постачальника теплову енергію, визначену в ГКАЛ, та не визначають кількості спожитої у позивача теплової енергії саме ПП „Аптека плюс” за заявлений період на суму 2 126, 70 грн.

Так, в матеріалах справи міститься Акт Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” від 28.11.2006 на встановлення пломб, відповідно до якого у вузлі вводу ГВП (гаряче водопостачання) ПП „Аптека плюс” встановлено пломби № 696.

Даний акт складений комісією у складі представників УКТМ – 4 „Постачальника” майстром теплових мереж Гуренком І.О., слюсарем теплових мереж Лодяним В.А., з однієї сторони та представником „Споживача” Кедою Ю.М., з другої сторони.

Таким чином, з 28.11.2006 року відповідач був відключений від постачання гарячої води, а нарахування за гаряче водопостачання є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутній акт зняття пломб ПП „Аптека плюс”.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено строк виконання зобов’язання, а саме, частина 2 передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь – який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Навіть якщо позивачем і було надано відповідачу певні комунальні послуги без дотримання ЗУ „Про житлово – комунальні послуги” в період з серпня 2006 року по грудень 2007 року і відповідач фактично спожив їх без укладання відповідного договору з визначенням термінів виконання зобов’язання по оплаті спожитих послуг, колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції про те, що строк виконання зобов’язання не може вважатися таким, що настав, оскільки позивач не скористався наданим йому правом та не звернувся до відповідача з відповідною вимогою в порядку статті 530 Цивільного кодексу України.

Заперечення позивача про те, що він виставляв відповідачеві рахунки на оплату спожитих послуг не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не надано жодного доказу направлення відповідачу або отримання останнім таких рахунків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу позивача на невірний розрахунок позовних вимог.

Ухвалою від 03.09.2008 Київським апеляційним господарським судом зобов’язано сторін провести звірку взаєморозрахунків за спірний період, з серпня 2006 року по грудень 2007 року, та скласти акт звірки з відображенням наступних відомостей: помісячно – кількість спожитих послуг, тариф, вартість та сума оплати за спожиті послуги, розгляд справи відкладено на 07.10.2008.

Сторонами надано акт звірки взаєморозрахунків, складеним між ПП „Аптека плюс” та КП „Служба замовника житлово – комунальних послуг” Оболонського району у м. Києві по сплаті за теплову енергію станом на 01.01.2008, який підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками. Загалом, станом на 01.01.2008, з боку позивача, заборгованість відповідача становить 2 126, 70 грн., а, з боку відповідача, його заборгованість перед позивачем становить 384,08 грн.

Як вбачається з даного акту існує розбіжність в розрахунках сторін, а саме позивач та відповідач застосовують різні тарифи на теплову енергію (гаряче водопостачання та опалення), а також позивач нарахував відповідачеві вартість гарячого водопостачання в лютому 2007 року.

Нарахування вартості гарячого водопостачання за лютий 2007 року є неправомірним, оскільки згідно вищевказаного акту від 28.11.2006 року у вузлі вводу ГВП (гаряче водопостачання) ПП „Аптека плюс” встановлено пломби № 696, отже, гаряче водопостачання було відсутнє.

Посилання позивача на Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1577 від 30.10.2006 та № 86 від 31.01.2007, якими змінено (підвищено) тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання не приймаються судом до уваги виходячи з наступного.

Пунктом 1 Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року „Про державну реєстрацію нормативно – правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади” встановлено, що з 1 січня 1993 року нормативно – правової акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державні реєстрації.

Абзац 4 пункту 2 вищевказаного Указу передбачає, що державну реєстрацію нормативно – правових актів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, їх управлінь, відділів, інших підрозділів, а також місцевих органів господарського управління та контролю здійснюють обласні, Київське та Севастопольське міське управління юстиції.

Отже, Розпорядження Київської міської державної адміністрації, як виконавчого органу, про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово – комунальні послуги для населення, як такі, що зачіпають права, свободи та законні інтереси громадян, повинні реєструватись в Київському міському управлінні юстиції.

Відповідно до пункту 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству.

Як вбачається судом, розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1577 від 30.10.2006 (втратило чинність згідно розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.05.2007 № 642) та № 86 від 31.01.2007, які підвищили тарифи на комунальні послуги, не були зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, пункт 5 стаття 32 ЗУ „Про житлово – комунальні послуги” передбачає, що у разі зміни вартості житлово – комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів.

Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1245 від 20.06.2002 „Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово – комунальні послуги для населення” зареєстровано в Київському міському управлінні юстиції 27/06/1192 за № 46/429, та втратило чинність, згідно з розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 18.04.2008 року № 578, отже, в спірний період діяли тарифи згідно розпорядження КМДА від 20.06.2002 року № 1245.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія вважає рішення Господарського суду м. Києва від 04.06.2008 по справі № 22/112 обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Служба замовника житлово – комунальних послуг” Оболонського району у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м .Києва від 04.06.2008 – без змін.

Матеріали справи № 22/112 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді