ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.03.08р.

Справа № 3/81-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток - Руда", м. Жовті Води Дніпропетровська область

до Комунального підприємства "Жовтоводський водоканал " Дніпропетровської обласної ради, м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про визнання укладеного додатку до Договору №595/13-04 від 30.04.2004р. не дійсним

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

позивача - Акусок О. О., юрисконсульт, дов. №3/201 від 12.02.2008р.

відповідача –не з’явився (про час та місце слухання справи повідомлені належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсним укладений сторонами додаток до Договору №595/13-04 від 30.04.2007 року.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що за договором від 21.12.2002р. №177/13-03 за яким Відповідач надавав послуги з водопостачання та водовідведення Позивачеві, за останнім утворився борг. 30.04.2004р. сторонами укладено договір № 595/13-04 про постачання й споживання води, скид та прийом стічних вод, на виконання п.17 вказаного договору, з метою забезпечення належного водопостачання підприємства Позивача, 18.08.2004р. від Позивача Відповідач отримав Додаток до договору № 595/13-04, про що свідчить вхідний штамп Відповідача. Вказаний додаток погоджений та підписаний Відповідачем, додаток викладено у тій саме формі, як і договір –письмово, має усі необхідні реквізити. Позивачем не вказано у чому саме полягає помилковість укладеного додатку, крім того, з боргу у 671 601 грн., Позивача залишився борг 139 158 грн. Стосовно позиції Позивача щодо зменшення за власною ініціативою Відповідачем боргу Позивача в актах звіряння взаємних розрахунків, Відповідач зазначив, що в актах звірки не відображалась заборгованість Позивача, оскільки не настав строк сплати заборгованості за графіком погашення заборгованості, викладеним у Додатку, крім цього, акти звіряння взаємних розрахунків не є первинними документами, котрі свідчать про здійснення тієї чи іншої господарської операції.

У засіданні оголошувалась перерва до 1430 год. 17.03.2008р.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2004р. сторонами укладено договір № 595/13-04 про відпуск і споживання води, скид та прийом стічних вод (далі Договір).

18.08.2004р. сторонами (керівниками підприємств) підписано додаток до Договору (далі Додаток), у вигляді графіку погашення заборгованості на суму 671 601, 00 грн. із розстроченням платежу до червня 2007р. Підписи посадових осіб скріплені печатками підприємств.

У позовній заяві та додаткових поясненнях Позивач посилається на те, що Додаток підписаний помилково за неіснуючим боргом, який до Договору не має відношення. Також, Позивач посилається на те, що Додаток не відповідає вимогам ст. 654 ЦК України.

Позивачем з додатковими пояснення до позовної заяви додано копії протокольних рішень про проведення розрахунків щодо відшкодування сум податку на додану вартість у частині, що належить зарахуванню на поточний рахунок платника податку (погоджені відповідними підрозділами Державного казначейства та податкової адміністрації), актів звірок між сторонами, рахунків Відповідача за 2003р. за надані Позивачеві послуги, платіжного доручення Позивача від 16.08.2004р. про перерахування Відповідачеві 50 000,00 грн. за рахунками за 2003р.

Відповідач до матеріалів справи додав перелік несплачених Позивачем рахунків за 2002 - 2003 роки, копії рахунків, розрахунок пені за прострочення платежів.

У судовому засіданні, на обґрунтування своїх вимог, представник Позивача пояснив, що за попередніми договірними відносинами з Відповідачем, оплата за послуги Відповідача здійснювалась Позивачем на підставі рахунків Відповідача, складання актів про виконану роботу (надані послуги) договорами не передбачалось. Тобто погашення боргів відбувалось незалежно від графіка погашення боргу, викладеного у Додатку.

У силу ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається.

Згідно зі ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У п. 17 Договору сторони погодили, що, у випадку заборгованості за спожиті водоресурси та скид стічних вод за минулий рік, за умови продовження строку дії Договору, "Абонент" надає графік погашення зазначеної заборгованості, затверджений керівником чи уповноваженою особою.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Оспорюваний додаток викладено у письмовій формі, у ньому викладені дані сторін, Відповідачем зазначено дату отримання додатку від Позивача, у ньому відображено Договір, до якого він є додатком, зазначено період виникнення боргу – 2001-2003 роки, період протягом якого Позивач зобов’язався погасити борг попередніх років, суму щомісячних платежів та загальну суму, яку зобов’язався сплатити Позивач. Додаток підписано керівниками підприємств, їх підписи скріплено печатками підприємств. У додатку вказано, що він є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину,прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто визначення Договором порядку погашення боргів, що виникли до укладання цього Договору не суперечить чинному законодавству.

Матеріали справи не містять доказів вчинення Позивачем правочину під впливом помилки.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, позицій сторін, суд не приймає доводи Позивача та вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 49, 75, 77, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Судові витрати покласти на Позивача.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане 21.03.2008р.