ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

справа
№  6/397

30.09.08

За
позовом          Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна фінансово-кредитна компанія «ЛЕВ»

До
відповідач          1)
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

2) Комунального підприємства
«Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна»

Про          визнання права власності та зобов'язання зареєструвати
право власності

Суддя
Ковтун С.А.

Представники
сторін:

Від позивача                   Миколенко Ю.В.(за дов.)

Від відповідача 1          ОСОБА_2 (за дов.)

Від відповідача-2          не з'явились

Обставини справи:

До
господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна фінансово-кредитна компанія «ЛЕВ»до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та комунального підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна» про визнання права власності на реконструйоване нежиле приміщення, що
знаходиться за адресою: вул. Скляренка, 13
у місті Києві, та про зобов'язання здійснити його реєстрацію.

Ухвалою
суду від 26.09.2008 було порушено провадження у справі № 6/397 та призначено
розгляд останньої на 30.09.2008.

Позовні
вимоги мотивовані наступними обставинами. За твердженням позивача, він є
власником згаданого вище нерухомого майна, у зв'язку з чим мав право зробити
пропозицію відповідачу щодо передачі майна в орендне користування. У свою
чергу, відповідач поставив під сумнів наявність такого права через відсутність
підтверджуючих документів та реєстрації права власності в установленому
порядку. Нормативно позивач посилається на ст.ст. 328, 376, 377 Цивільного
кодексу України.

Відповідач-1
письмового відзиву на позов не надав, зазначивши у судовому засіданні, що не
визнає право власності позивача на згаданий вище об'єкт.

Відповідач-2
у судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав.

Суд
вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст.
75 ГПК України.

Розглянувши
надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

Відповідно
до договору купівлі-продажу від 14.07.2006, посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу Бабич О.М., реєстр. № 2582, позивач
придбав у власність у ОСОБА_3 2/100 частин від майнового комплексу площею
48432,9 кв. м., а саме: будівлю ремонтно-механічного цеху (літ. Ш) загальною площею
1129,7 кв. м., що знаходиться за адресою: 04073, м. Київ, вул. Фрунзе, 160. На
момент придбання будівля знаходилась у спільній частковій власності 35
співвласників.

Рішенням
Оболонського районного суду міста Києва від 20.03.2007, яке набрало законної сили,
право спільної часткової власності було припинено та виділено позивачеві в
натурі частину майнового комплексу - будівлю ремонтно-механічного цеху (літ
Ш.), загальною площею 1129,7 кв. м., що знаходиться за адресою: 04073 м. Київ
вул. Фрунзе 160 (далі - будівля).

Відповідно
до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Право
власності позивача на нерухоме майно було зареєстровано комунальним
підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого майна», реєстраційне посвідчення № 038186
від 30.05.2007.

Розпорядженням
№ 70 від 04.02.2008 Оболонська районна у місті Києві державна
адміністрація  присвоїла будівлі адресу:
м. Київ, вул. С. Скляренка, 13.

Після
придбання у власність будівлі на замовлення позивача товариством з обмеженою
відповідальністю «Арсенал ЛТД»було виготовлено проект перепланування будівлі
під магазин з продажу автомобілів та їх передпродажної підготовки.

Проект
перепланування будівлі було погоджено Державною Оболонською
санітарно-епідеміологічною службою міста Києва та Головним управлінням МНС
України у місті Києві, копії висновків про що знаходяться в матеріалах справи.

Ремонт
фасаду та роботи по переплануванню будівлі були проведені позивачем з дозволу
Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації відповідно до
розпоряджень № 1189 від 01.12.2006 та № 963 від 16.10.2007 (копії -у справі).

Відповідно
до технічного паспорту, виконаного комунальним підприємством «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», після перепланування загальна площа об'єкту нерухомості  становить 1436,6 кв. м.

Після
закінчення перепланування вказаного нежилого приміщення позивачем було
здійснено пропозицію фізичній особі -підприємцю ОСОБА_1 щодо оренди частини
реконструйованого приміщення.

Відповідач-1,
посилаючись на відсутність у позивача документа, який посвідчує право власності
на вказане нежиле приміщення площею 1436,6 кв. м., не визнаючи за позивачем
право власності на вказане нежиле приміщення в зазначених розмірах, повідомив,
що укладення договору оренди можливе тільки після реєстрації права власності в
установленому законом порядку.

Правом
власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю  волею, незалежно від волі інших
осіб (ст. 316 ЦК України).

Здійснення
права власності полягає в володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном
на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Отже,
повнота панування власника над річчю означає можливість здійснення з цією річчю
будь-яких дій.

Виходячи
з вагомості права власності поряд з іншими цивільним правами законом
встановлена його непорушність (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до цієї ж
норми закону ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Особа
може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Таким
чином, позитивний аспект права власності означає можливість реалізації прав на
річ (майно) без участі всіх інших осіб, а негативний -усунення всіх інших осіб
від речі і захист її від всіх цих осіб.

Одним
із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку.

Зокрема,
відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право
власності.

Вказаний
спосіб захисту права власності пов'язаний з тим, що право власності має
спиратись на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Саме суд в
разі виникнення спору здійснює це доведення.

Отже,
рішення суду про визнання права власності, яке прийнято за результатами
розгляду позову, поданого в  порядку ст.
392 ЦК України, є правозахисним актом, і спрямоване на захист наявного у
позивача права власності.

У
зв'язку з цим, момент виникнення права не залежить від набрання рішенням
законної сили, оскільки підставою для прийняття останнього є наявність у
позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон
пов'язує виникнення права власності.

Тобто,
підставою для звернення до суду з позов про визнання права власності згідно зі
ст. 392 ЦК України є оспорення існуючого права, а не намір набути вказане право
за рішенням суду.

На
даний час будівельні роботи закінчені та споруда фактично експлуатується.

Згідно
з технічним паспортом на нежитловий будинок, виготовленим станом на 18.02.2008,
нежитлове приміщення після проведення перепланування складається з трьох
основних приміщень на плані за поверхами: поверх підвал літ «Ш», поверх 1 літ
«Ш», поверх антресоль літ. «Ш», площа яких відповідно складає 206,4 кв. м.,
868,7 кв. м., 334,7 кв. м., загальна площа приміщення - 1436,6 кв. м.

Статтею
32 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно
з висновком спеціаліста з будівельно-технічних досліджень, будівництво було
здійснено з дотриманням усіх будівельних, санітарних, пожежних та інших норм,
на земельній ділянці, що відведена та відповідає вимогам нормативних
документів, чинних на території України в галузі будівництва.

Отже,
позивач на підставі договору від 14.07.2006 набув право власності на
вищевказане приміщення, площа якого після перепланування складає 1436,6 кв. м.

З
огляду на викладене, позовні вимоги про визнання права власності є
обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимога
щодо зобов'язання відповідача-2 зареєструвати право власності позивача на майно
також підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно
зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно
та їх обмежень»(надалі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає
обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до п. 5 прикінцевих положень
Закону державна реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними
підприємствами бюро технічної інвентаризації».

Відповідно
до п. 10 додатку 1 до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації права
власності на нерухоме майно, рішення суду про встановлення факту права
власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на
підставі якого бюро технічної інвентаризації проводить реєстрацію прав
власності на об'єкти нерухомого майна.

Отже,
рішення суду в частині визнання факту належності позивачу права власності на нерухоме
майно має юридичне значення, оскільки таке рішення набуває статусу
правовстановлюючого документа і є підставою для державної реєстрації
комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»права власності позивача
на спірне майно.

Таким
чином, враховуючи надані позивачем, докази суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно
до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача-1.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити повністю.

Визнати
право власності товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна
фінансово-кредитна компанія «Лев»(01011, м. Київ, вул. Копиленка, 3, кв. 7, код
2150793) на будівлю ремонтно-механічного цеху (літера Ш ), розташовану в м.
Києві по вул. С. Скляренка, 13, переплановану під магазин з продажу автомобілів
та їх передпродажної підготовки, яка складається з 3 (трьох) основних приміщень
на плані за поверхами: поверх підвал літ «Ш»; поверх 1 літ «Ш»; поверх
антресоль літ. «Ш»; площею відповідно 206,4 кв. м., 868,7 кв. м., 334,7 кв. м.,
загальною площею  1436,6 кв. м.

Зобов'язати
комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»(01001, м. Київ, вул.
Трьохсвятительська, 4-в, код 03359836) провести реєстрацію права власності
товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фінансово-кредитна
компанія «Лев»(01011, м. Київ, вул. Копиленка, 3 кв. 7, код 2150793) на будівлю
ремонтно-механічного цеху (літера Ш ), розташовану в м. Києві по вул. С.
Скляренка, 13, переплановану під магазин з продажу автомобілів та їх
передпродажної підготовки, яка складається з 3 (трьох) основних приміщень на
плані за поверхами: поверх підвал літ «Ш»; поверх 1 літ «Ш»; поверх антресоль
літ. «Ш»; площею відповідно 206,4 кв. м., 868,7 кв. м., 334,7 кв. м., загальною
площею  1436,6 кв. м.

Стягнути
з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної
фінансово-кредитної компанії «Лев»(01011, м. Київ, вул. Копиленка, 3, кв. 7,
код 2150793) 170 грн. державного мита та 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя
С.А. Ковтун