ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30.01.2008р.

м.Київ

№ 13/279-А

12 год. 03
хв.

За позовом

прокурора Голосіївського району м. Києва в інтересах держави в
особі Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до

Приватного підприємства «Володимир -Інженерні системи»

про

стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 8 690,61
грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

секретар судового засідання

Поліщук О.В.

Представники:

від позивача -

Поліщук С.А. (довіреність № 03-02/4 від 15.01.2008);

від відповідача:

Трофіменко В.І. (директор); Трофіменко А.В. (довіреність №
154 від 14.11.2007);

від прокуратури -

Казак О.А. (посвідчення № 176).

Розгляд справи здійснюється за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України (далі -КАС України) відповідно до пункту 6 Розділу VІІ
цього Кодексу.

СУТЬ СПОРУ:

У травні 2007 року прокурор Голосіївського району м. Києва в
інтересах держави в особі Київського міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів (далі -Відділення) звернувся до Господарського суду м. Києва
з позовом до Приватного підприємства «Володимир -Інженерні системи»(далі
-Підприємство) про стягнення 8 690,61 грн. адміністративно-господарських
санкцій за порушення нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2006 році.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Підприємство всупереч вимогам
статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні»(далі -Закон) не працевлаштувало у 2006 році одного інвалідів, а тому
відповідно до статті 20 вказаного Закону зобов'язано сплатити
адміністративно-господарську санкцію за незайняте інвалідом робоче місце із
розрахунку середньорічної заробітної плати -8 690,61 грн., що становить ціну
позову.

Відповідач позов не визнав. Свої заперечення проти позову
мотивував тим, що протягом 2006 року Підприємством згідно з рекомендаціями
Відділення викладеними у листі від 09.01.2008 за № 01-02/1 проводились заходи з
пошуку інвалідів для їх працевлаштування у відповідача, а саме:

- до Голосіївського районного в м. Києві центру зайнятості
щомісячно подавалися звіти про наявність вакансій для інвалідів форми № 3-ПН за
2006 та 2007 роки;

- бралася участь в Ярмарках вакансій для інвалідів, які
організовував вказаний центр зайнятості;

- подавалися оголошення до комерційних неофіційних видань за
межами Києва про пошук інвалідів для їх працевлаштуванні на Підприємстві;

- вівся пошук інвалідів для їх працевлаштування шляхом опитування
у Києві та за межами Києва;

- вівся пошук в мережі ».

Разом з тим, вказані дії протягом 2006 року не дали позитивного
результату, і тому інвалід не був працевлаштований у цьому році на
Підприємстві. Вищевказані   заходи дали
результат лише у 2007 році, в якому були працевлаштовані 2-ва інваліда.

Виходячи з викладеного Підприємство просило суд звільнити його від
відповідальності за не працевлаштування у 2006 році на його підприємстві
інваліда, у зв'язку із тим, що ним були вжиті усі залежні від нього заходи для
уникнення вчинення даного правопорушення.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Частина перша статті 19 Закону встановлює для підприємств,
установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі
-підприємства) нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування
інвалідів. Зокрема, для підприємств де кількість працюючих складає від 8 до 25
чоловік встановлений норматив у кількості одного робочого місця для інваліда
(стаття у редакції Закону України від 06.10.2005 № 2960-IV).

Відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів
відповідно до частини десятої статті 19 цього Закону (стаття у редакції Закону
України від 06.10.2005 № 2960-IV) покладається на керівників підприємств. А в
разі, коли кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, то
відповідальність покладається на підприємства у вигляді щорічної сплати
адміністративно-господарських санкцій, сума яких визначається у розмірі
середньої річної заробітної плати (чи половини її розміру, якщо працює від 8 до
15 осіб) на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом (стаття 20 вказаного Закону).

Відповідно до частини третьої статті 19 даного Закону підприємства
самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих
місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону передбачено, що забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (частина
1). Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи (частина 2).

Зі звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів
за формою № 10-ПІ (поштова-річна) за 2006 рік (далі -Звіт за 2006 рік), що
міститься в матеріалах справи, убачається що середньооблікова чисельність його
штатних працівників облікового складу у 2006 році становила 19 осіб, у зв'язку
з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до
положень частини першої статті 19 Закону становив 1 робоче місце, у той час як
фактично на підприємстві не прапцював жоден інвалід.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від
19.12.2005 № 420 «Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх
заповнення»(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2005 року
за №1534/11814; далі -Наказ № 420) було затверджено форму звітності № 3-ПН «Звіт
про наявність вакансій», яка поширюється на всі підприємства, установи та
організації, що розташовані на території України, незалежно від форми власності
та господарювання, і яка подається підприємствами щомісячно на адресу центрів
зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків. Даною формою,
зокрема, визначена графа в якій зазначається наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що Підприємством у 2006 році
щомісячно до центру зайнятості подавалися зазначені звіти за формою № 3-ПН, в
яких, зокрема, зазначалось про наявність вільного робочого місця для інваліда.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи листа Голосіївського
районного центру зайнятості від 20.11.2007 № 21-3657 Підприємство тісно
співпрацювало з Голосіївським районним центром зайнятості, постійно надавало
звіти про наявність вакансій, в тому числі з вказуванням вакантних посад на
інвалідів, приймало участь в Ярмарках вакансій для інвалідів, які організовує
центр зайнятості за участі підприємств району та безробітних інвалідів. Тобто,
за висновком центру зайнятості, Підприємство всіма можливими способами
намагалось закрити всі свої вакансії, у т.ч. і по інвалідам.

З вказано листа також вбачається, що 16.11.2006 Голосіївський
районний центр зайнятості направив ОСОБА_1 (2 група інвалідності) на
Підприємство для працевлаштування на вакантну посаду - начальник дільниці, але
під час співбесіди безробітний не визначився, а 20.11.2006 ОСОБА_1 відмовився
від запропонованої пропозиції.

Згідно з частиною 3 статті 217 Господарського кодексу України
(далі -ГК України) у сфері господарювання до суб'єктів господарювання за
порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою
господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є
вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Суд оцінивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що
відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення порушення
нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2006
році.

Крім того, судом враховано, що у подальшому вжиті Підприємством
заходи привели до того, що у 2007 році на Підприємстві були працевлаштовані два
інваліди, що підтверджується наказами відповідача № 62-К від 12.10.2007 та №
68-К від 04.12.2007.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких грунтується її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не надав суду доказів того, що на підприємство відповідача
у 2006 році направлялися пропозиції про працевлаштування інвалідів чи інваліди
самі звертались до Підприємства з метою працевлаштування та їм було відмовлено
у працевлаштуванні.

За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Оскільки відповідачем документально не підтверджені його судові
витрати, то вони не підлягають компенсації.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 23, 71, 72, 86, 94,
98, 158-163, 167, пунктом 6 Розділу VII КАС України,  суд -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до частини першої статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції
протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Сташків Р.Б.

Повний
текст постанови підписано 07.02.2008.