ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.02.08
р.
Справа № 32/29пн

Господарський
суд Донецької області у складі судді О.М. Сковородіної при секретарі судового
засідання: Бахмет А.В.

за
участю представників сторін:

від
позивача:  ОСОБА_1

від
відповідача: Осика Є.І. - довіреність від 18.02.08р.

у
справі за позовом: Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Донецьк

до
відповідача: Державного підприємства „Науково-дослідний інститут комплексної
автоматизації” м. Донецьк

про
визнання права власності на нерухоме майно

в судовому засіданні оголошена

перерва з 20.02.-22.02.08р.

Позивач,
Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Донецьк, 04.02.08р. звернувся до
господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства
„Науково-дослідний інститут комплексної автоматизації” м. Донецьк про визнання
права власності на нерухоме майно.

В
обґрунтування  вимог позивач посилався на
договір купівлі-продажу № 041-н (біржовий контракт) від 17.07.07р., протокол
аукціону № 078-н від 17.07.07р., договір-доручення від 12.07.07р., акт
прийому-передачі майна від 18.07.07р., рішення реєстратора про відмову в
реєстрації від 20.08.07р.

Відповідач
позовні вимоги визнає, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню. Вказував на те, що при продажу спірного майна відповідач діяв у
відповідності до вимог чинного законодавства. Зауважував, що у позивача право
власності на спірне майно відсутнє, оскільки, договір купівлі-продажу на
підставі ст. 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, та право
власності виникає у набувача з моменту такого посвідчення договору (ст. 334 ЦК
України).

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

17.07.2007р.
між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № 041-н
(біржовий контракт) від 17.07.07р., згідно якого продавець продав, а покупець
купив нежитлове приміщення загальною площею 371,00кв.м. на третьому поверсі
адмінкорпусу № 4 (2А-5), що складає 9/1000 ідеальних частин, розташованого за
адресою: м. Донецьк, вул. Батищева, 2.

Відповідно
до акту прийому-передачі майна від 18.07.2007р. було передане позивачу спірне
майно.

15.08.07р.
позивач звернувся до КП БТІ м. Донецька з заявою про реєстрацію права
власності. Рішенням реєстратора про відмову в реєстрації від 20.08.07р.
позивачу було відмовлено в реєстрації права власності, оскільки, не посвідчені
нотаріально договори  купівлі-продажу не
входять до переліку правовстановлюючих документів, які підлягають державній
реєстрації.

Статтею
650 ЦК України встановлено, що особливості укладення договорів на біржах,
аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного
законодавства.

Частиною
4 ст.656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних
цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу
або не випливає з їхньої суті.

Договір
купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 657 ЦК
України).

Закон
України “Про товарну біржу” встановлює певні особливості укладення договорів на
біржах. Так, зокрема, відповідно до ст. 15
Закону України “Про товарну біржу” біржовий контракт не підлягає
нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту реєстрації його на
біржі.

Як
слід,  біржовий контракт, з моменту його
реєстрації на біржі, є вчиненим правочином.

Одночасно,
частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Проте,
як вбачається з приписів ч. 2 ст. 210 ЦК України державна реєстрація правочину
має проводитись в порядку встановленому законом.

До
теперішнього часу саме Закону, який би врегулював порядок проведення державної
реєстрації (як щодо “нотаріальних” договорів купівлі-продажу, так і біржових
контрактів), не існує.

Чинний
Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, передбачає внесення запису
в Державний реєстр правочинів з обов'язковим зазначенням дати нотаріального
посвідчення договору та навіть номеру бланку. Тобто, такий реєстр унеможливлює
реєстрацію правочинів, які взагалі не мають бути посвідчені нотаріально.

Така
колізія, дає підстави вважати наявним порушення конституційного принципу
верховенства права, закріпленого ст.8 Конституції України, а саме.

Приписами
чинного законодавства не встановлюється нікчемність правочину, якщо не
відбулась його державна реєстрація. Також, відсутність державної реєстрації не
впливає на його дійсність, як оспорюваного правочину.

Таким
чином, біржовий контракт в силу ст.204 ЦК України є правомірним правочином.

Статтею
328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже
порівняльний аналіз наведених норм законодавства дозволяє зробити висновок, що
біржовий контракт, як вчинений (укладений) правомірний правочин, слід вважати
підставою, за якою набувається право власності.

За
таких обставин, суд вважає, що відсутність належного порядку реєстрації такого
правочину не може позбавляти особу на набуття прав за ним, в данному випадку,
прав власності на майно.

До
того ж, при прийнятті рішення судом щодо визнання права власності,
закріплюється принцип публічності, який забезпечує дотримання законодавчої
новації  ЦК України, щодо необхідності
проведення державної реєстрації певних правочинів.

Статтею
392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею
19 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обмежень” договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в
установленому порядку є підставою для державної реєстрації прав на нерухоме
майно.

Враховуючи
вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Судові
витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ч. 2 ст.
49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі
Конституції України, Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обмежень”, Закону України “Про товарну біржу”, ст. ст. 204, 210,
328, 334, 392, 650, 656, 657 ЦК України, керуючись ст.ст. 22,  33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити
позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Донецьк до
Державного підприємства „Науково-дослідний інститут комплексної автоматизації”
м. Донецьк про визнання права власності на нерухоме майно.

Визнати
право власності за Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Донецьк
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1) на нерухоме майно, а саме: на нежитлове
приміщення загальною площею 371,00кв.м. на третьому поверсі адмінкорпусу № 4
(2А-5), розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Батищева, 2.

Повний
текст рішення підписаний 25.02.08р.

Рішення
набирає законної сили 07.03.08р.

Рішення
може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Суддя
Сковородіна О.М.