ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17 жовтня 2008 р.                                                             Справа № 14/267

за адміністративним позовом Малого приватного підприємства "Карпати", с. Оріховиця Ужгородського району

до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції , м. Ужгород

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ від 25.10.2007р. №8684/23-0/20467094/278/2,

Суддя В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від позивача: Батрин В.В. - представник за дов. від 07.10.2008р.

від відповідача: Руденко Я.Г. –головний державний податковий інспектор юридичного відділу за дов. від 21.02.2008р. №2269/Р/10

СУТЬ СПОРУ: Мале приватне підприємство "Карпати", с. Оріховиця Ужгородського району (далі - позивач) звернулося до господарського суду з адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції , м. Ужгород (далі - відповідач) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ від 25.10.2007р. №8684/23-0/20467094/278/2 про визначення загальної суми 432168,38грн. податкового зобов”язання по податку на землю, з якої сума 288112,25грн. –основний платіж та сума 144056,13грн. –штрафна (фінансова) санкція.

Позивач, як у позовній заяві (а.с.2-5), так і його представник у судових засіданнях по розгляду даної справи, зокрема посилаються на те, що:

- пунктом 11 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків державними податковими адміністраціями передбачено, що коли податковим органом вмотивоване рішення за скаргою платника податків на первинне податкове повідомлення-рішення протягом визначеного законом строку не було надіслано на адресу позивача, то така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків (позивача). Отже, з врахуванням тієї обставини, що, як позивач та його представник вважають, що податковим органом не було вручено позивачеві рішення про результати розгляду первинної скарги, яке, як стверджував податковий орган, було направлено на юридичну адресу позивача, але не отримано останнім, тому, з врахуванням вищезазначеної норми п.11 Положення, скарга вважається задоволеною на користь скаржника (позивача), а тому у податкового органу були відсутні підстави для прийняття, зокрема спірного податкового повідомлення-рішення від 25.10.2007р. №8684/23-0/20467094/278/2 та його направлення позивачеві;

-          є неправомірним висновок податкового органу щодо віднесення орендованої позивачем землі до земель рекреаційного призначення, а відповідно і необхідність внесення плати за неї у розмірі 50 відсотків від грошової оцінки площі ріллі по області, оскільки дана орендована земля відноситься до водного об”єкту , а тому при визначені ставки плати за користування такою спірною земельною ділянкою слід керуватись ст.11 Закону України „Про плату за землю”, якою передбачена плата у розмірі 0,3 відсотка від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, як за земельні ділянки, надані на землях водного фонду.

За вищенаведених обставин, позивач та його представник вважають, що у податкового органу (відповідача) були відсутні правові підстави для визначення МПП „Карпати” загальної суми 432168,38грн. податкового зобов”язання по податку на землю, з якої сума 288112,25грн. –основний платіж та сума 144056,13грн. –штрафна (фінансова) санкція за спірним податковим повідомленням-рішенням від 25.10.2007р. №8684/23-0/20467094/278/2, а тому останнє підлягає визнанню нечинним.

Відповідач, як у запереченні проти позову (а.с.48-50), так і його представник, заперечують проти позову повністю з підстав зазначених у запереченні проти прозову, зокрема, посилаються на те, що:

-          є неправомірним висновок позивача про те, що скарга на первинне податкове повідомлення-рішення вважається задоволеною на його користь, у зв”язку з неотриманням у визначений законом строк від податкового органу вмотивованого рішення за його скаргою на первинне податкове повідомлення-рішення, оскільки податковим органом було належно повідомлено позивача про результати розгляду його скарги, шляхом надіслання вмотивованого рішення на адресу, яка була зазначена скаржником (позивачем) у скарзі. У відповідності до вимог п.10 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків державними податковими адміністраціями, рішення про результати розгляду первинної скарги вважається надісланим (врученим) юридичній особі - платнику податків, якщо його, зокрема надіслано поштою з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною юридичною особою - платником податків безпосередньо у скарзі;

-           орендована позивачем земля у розмірі 36,9 га має статус земель рекреаційного призначення, з урахуванням отриманої від Ужгородського райвідділу земельних ресурсів інформації на підставі листа від 01.06.2007р. №680/01.19 з посиланням на дані Державного земельного кадастру з форми звіту №6-зем, що було взято податковим органом за основу для визначення ставки земельного податку, а відповідно за користування даною земельною діялянкою, у відповідності до вимог ст.9 Закону України „Про плату за землю”, повинна вноситись плата у розмірі 50 відсотків грошової оцінки площі ріллі по області.

За вищенаведених обставин відповідач та його представник вважають правомірним визначення МПП „Карпати” загальної суми 432168,38грн. податкового зобов”язання по податку на землю, з якої сума 288112,25грн. –основний платіж та сума 144056,13грн. –штрафна (фінансова) санкція за спірним податковим повідомленням-рішенням, а тому позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Розгляд справи відкладався та у судових засіданнях оголошувалась перерва відповідно до вимог ст. 150 КАС України.

Провадження у даній адміністративній справі зупинялось у відповідності до вимог ст. 156 КАС України на підставі ухвал суду від 10.12.2007р., від 31.01, 05.03, 04.04, 22.05.2008р. (а.с.67-68, 70-71, 75-76, 81-82,87-88).

У судовому засіданні 17.10.2008 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови відповідно до вимог п.3 ст.160 КАС України.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив, що:

Актом перевірки №63/23-0/20467094 від 12.06.2007р. „Про результати виїзної планової перевірки МПП „Карпати” (код 20467094) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2004 по 31.12.2006 роки” (далі –акт перевірки, а.с.7-27) Ужгородською МДПІ було встановлено, що МПП „Карпати” для нарахування земельного податку у 2005-2006роках застосовувало ставки відповідно до ст. 11 Закону України „Про плату за землю”, як за земельні ділянки, надані на землях водного фонду, тоді як повинен був застосовувати ставки відповідно до ст. 9 Закону України „Про плату за землю”, як за землі призначення, у зв”язку з чим податковим органом було донараховано МПП „Карпати” податкове зобов”язання по податку на землю у сумі 288126,14грн.

За результатами розгляду матеріалів акту перевірки Ужгородською МДПІ було прийнято податкове повідомлення –рішення від 20.06.2007 року №8684/23-0/20467094/278 про визначення МПП „Карпати” податкового зобов”язання по податку на землю у сумі 288126,14грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 144063,07грн.

Не погоджуючись із висновками органу державної податкової служби, наведеними в акті перевірки, МПП „Карпати” вищенаведене податкове повідомлення-рішення від 20.06.2007 року №8684/23-0/20467094/278 було оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст.5 Закону „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” до первинного органу ДПС –Ужгородської МДПІ, якою рішенням від 30.08.2007р. №11628/10/10 про результати розгляду первинної скарги, було апеляційну скаргу МПП „Карпати”, яку було подано від імені скаржника його керівником - директором МПП „Карпати” Горват Й.Й., залишено без задоволення (а.с.129-130) та Ужгородською МДПІ було прийнято повторне податкове повідомлення-рішення від 31.08.2007 року №8684/23-0/20467094/278/1 про визначення МПП „Карпати” податкового зобов”язання по податку на землю у сумі 288126,14грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 144063,07грн. (а.с.40), яке було отримано МПП „Карпати”, що підтверджено копією з поштової кореспонденції (а.с.41).

Рішення про результати розгляду первинної скарги, Ужгородською МДПІ було надіслано на адресу МПП „Карпати” - Ужгородський район, с. Оріховиця, вул. Гагаріна, 10, яка була зазначена скаржником у скарзі від 05.07.2007р. (а.с.127-128). Разом з тим, дане рішення було повернуто установою пошти на адресу Ужгородської МДПІ, у зв”язку з відсутністю адресата за вищезазначеною адресою.

Платник податків (позивач) - МПП „Карпати” вважав, що оскільки вмотивоване рішення про результати розгляду його первинної апеляційної скарги, податковим органом відповідно до вимог п.11 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків державними податковими адміністраціями, йому (МПП „Карпати”) не було надіслано у встановлені строки, тому первинне податкове повідомлення-рішення від 20.06.2007 року №8684/23-0/20467094/278 вважалося відкликаним.

Разом з тим, дане твердження позивача судом не приймається до уваги, з тих підстав, що, як вбачається з матеріалів справи - рішення від 30.08.2007р. №11628/10/10 про результати розгляду первинної скарги (а.с.129-130) Ужгородською МДПІ було надіслано поштою з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною юридичною особою - платником податків безпосередньо у скарзі (а.с.127-128), як адреса, на яку необхідно надіслати рішення (відповідь) на скаргу, що відповідає вимогам абз. 10 п.10 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків державними податковими адміністраціями, затвердженого Наказом ДПА України від 11.12.1996 №29, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.1996 за №723/1748 (далі - Положення), незалежно від того, що позивач заперечує дану обставину з посиланням на те, що у повідомленні про вручення поштового відправлення було зазначено отримувачем даної кореспонденції - керівника скаржника - платника податків МПП „Карпати”.

Зокрема абз. 10 п.10 вищезазначеного Положення передбачено, що рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі - платнику податків, якщо його вручено керівнику або уповноваженій особі такої юридичної особи - платника податків під розписку або надіслано поштою з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною юридичною особою - платником податків безпосередньо у скарзі (заяві) як адреса, на яку необхідно надіслати рішення (відповідь) на скаргу (заяву).

Враховуючи ту обставину, що позивачеві - МПП „Карпати” було надіслано податковим органом –Ужгородською МДПІ повторне податкове повідомлення-рішення від 31.08.2007 року №8684/23-0/20467094/278/1, даним платником податків дане рішення було оскаржено до вищого (обласного) органу ДПС –ДПА у Закарпатській області, зокрема із зазначенням, як підстави для його скасування - вищезазначеного факту неповідомлення його податковим органом про результати розгляду первинної скарги. ДПА у Закарпатській області рішенням від 18.10.2007р. №2054/10/25-055 про результати розгляду скарги (а.с.31-37) скаргу МПП „Карпати” було задоволено частково та відповідно частково скасовано, як первинне податкове повідомлення-рішення від 20.06.2007 року №8684/23-0/20467094/278, так і повторно прийняте від 30.08.2007 року №8684/23-0/20467094/278/1 в частині визначення МПП „Карпати” податкового зобов”язання по податку на землю у сумі 13,89грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 6,94грн.

За результатами даного часткового скасування вищезазначених первинного та повторно прийнятого податкових повідомлень-рішень, Ужгородською МДПІ було прийнято нове податкове повідомлення- рішення від 25.10.2007р. №8684/23-0/20467094/278/2 про визначення МПП „Карпати” загальної суми 432168,38грн. податкового зобов”язання по податку на землю, з якої сума 288112,25грн. –основний платіж та сума 144056,13грн. –штрафна (фінансова) санкція, яке і є предметом оскарження по даній справі (а.с.40) та відповідно судом оцінюються в сукупності всі фактичні обставини та матеріали справи щодо правомірності прийняття даного податкового повідомлення-рішення від 25.10.2007р. №8684/23-0/20467094/278/2 та відповідно визначення за ним МПП „Карпати” податкового зобов”язання по податку на землю у загальній сумі 432168,38грн.

Аналізуючи доводи та заперечення сторін,

суд приймає до уваги, що:

Визнання судом нечинним спірного податкового повідомлення- рішення можливе за умови з”ясування суті порушень та підставності застосування спеціальних Законів. За таких обставин, спір вирішується судом з урахуванням в сукупності всіх фактичних обставин та матеріалів справи та їх відповідність нормам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України „Про плату за землю” використання землі в Україні є платним та даною нормою встановлено те, що плата за землю справляється, зокрема у вигляді земельного податку або орендної плати , що визначається залежно від грошової оцінки земель. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України „Про оренду землі” встановлено, що річна орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України „Про плату за землю”.

Статтею 5 Закону України „Про плату за землю” передбачено, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктами плати за землю (платниками) є власники земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендарі.

Статтею 13 даного Закону визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Частиною 5 ст.15 Закону України „Про оренду землі” передбачено, що надання земельної ділянки в оренду без зміни її цільового призначення, межі якої визначено в натурі (на місцевості), здійснюється без розроблення проекту її відведення.

Статтею 21 Закону України „Про оренду землі” передбачено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"), тобто при оренді земельних ділянок державної та комунальної власності щодо строків внесення орендної плати за землю слід керуватися вимогами Закону України „Про плату за землю”.

Отже, підставою для сплати позивачем земельного податку із земельної ділянки, яка перебуває в комунальній власності, у даній спірній ситуації, є укладений Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996р. №2 (далі –Договір, а.с.104), між Оноківською сільською радою Ужгородського району та МПП „Карпати”. Предметом даного Договору було надання МПП „Карпати” у довгострокове користування земельну ділянку загальною площею 36,9га. строком на 25 років для відновлення зони відпочинку та розведення риби (п.1.2 Договору). Підпунктом 2.1 пункту 2 даного Договору передбачено внесення землекористувачем плати за землю щорічно у вигляді земельного податку згідно діючого тарифу не пізніше 25 числа останнього місяця кварталу.

Із вищезазначеного вбачається, що сторонами даного Договору передбачено внесення орендної плати у вигляді земельного податку у розмірі, передбаченому нормами Закону України „Про плату за землю” для земель відповідної категорії за їх цільовим призначенням.

Статтею 14 Закону України „Про плату за землю” передбачено, що платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Статтею 19 Земельного кодексу України (далі - Кодекс) передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема на землі рекреаційного призначення (п. ґ) та землі водного фонду (п. є).

Статтею 50 цього Кодексу дано визначення земель рекреаційного призначення, якою передбачено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Склад земель рекреаційного призначення визначається ст.51 Земельного кодексу України, відповідно до якої до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Стаття 58 Земельного кодексу України передбачає, що до земель водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів.

Статтею 60 Земельного кодексу України передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за перевірений період 2005-2006роки до податкового органу подавався податковий розрахунок земельного податку за дані звітні податкові періоди (а.с.97-100) із земельної ділянки у розмірі 36,9га, яка знаходиться у оренді на підставі даного Договору та до вищезазначених розрахунків подавався додаток №1, в якому зазначені відомості про наявність документів на землю, в яких, зокрема також зазначалось основне цільове призначення даної земельної ділянки –риборозведення (а.с.98-102).

Розрахунок суми земельного податку здійснювався за ставкою 0,3 відсотка від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, як за земельні ділянки, надані на землях водного фонду відповідно до ст.11 Закону України „Про плату за землю”.

Вимогами норм Земельного кодексу України передбачено, що віднесення землі до тієї чи іншої категорії здійснюється, зокрема органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться, зокрема органами місцевого самоврядування, які приймають рішення, зокрема про передачу цих земель у власність або надання у користування.

Як вбачається з плану тимчасового землекористування, який є невід”ємною частиною укладеного Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996р. №2, земельна ділянка розміром 32,6га є землями водного господарства, а земельної ділянки розміром 4,3га категорія до якої вона віднесена –не зазначена.

Із вищезазначеного та з урахуванням вимог ст. 60 Земельного кодексу України можна зробити висновок про те, що дана земельна ділянка розміром 4,3га може бути, як прибережна захисна смуга навколо, в даному випадку - Оріховицького озера, яке є предметом оренди згідно даного Договору та яка розташована уздовж урізу води, з правої сторони від озера.

Із системного аналізу вищезазначеного, вбачається, що, як і дане озеро, так і вищезазначена земельна ділянка, як прибережна захисна смуга відносяться до земель водного фонду. Дані землі (розміром 32,6га, зайняті під Оріховицьким озером та 4,3га, в даному випадку, як прибережна захисна смуга) не можуть бути землями рекреаційного призначення, оскільки не відповідають вимогам, передбаченим ст.ст.50-51 Земельного кодексу України, які ставляться до такої категорії земель та докази у підтвердження зміни цільового призначення даних земель у матеріалах справи відсутні.

Основним цільовим використанням МПП „Карпати” земельної ділянки у розмірі 32,6га, на якій розташоване Оріховицьке озеро, є розведення риби, що передбачено умовами п.п.1.2 п.1 даного Договору та що також є основним видом діяльності позивача МПП „Карпати”, що зазначено у довідці №0854/07 з ЄДРПОУ „Вид діяльності за КВЕД 05.02.0 Рибництво” (а.с.63).

Передача іншої земельної ділянки в розмірі 4,3га була зумовлена, як для відновлення зони відпочинку. Разом з тим, будь-які докази, які б підтверджували факт наявності навколо даного озера та на даній земельній ділянці - зони відпочинку, у матеріалах справи відсутні. Дана земельна ділянка розміром 4,3га зайнята: чагарниками - площею розміром 2,6га та кам”янистими місцями - площею розміром 1,7га, що вбачається з листа Ужгородського районного відділу земельних ресурсів від 02.07.2004р. за №1198/03-1 (а.с.54).

Оскільки МПП „Карпати” не було проведено будь-які відновлювальні роботи на даній земельній ділянці розміром 4,3га, які б засвідчували факт розташування на ній зони відпочинку з відповідним розміщенням на ній будь-яких об”єктів для її (зони відпочинку) обслуговування, то дана обставина підтверджує відсутність зміни цільового призначення даної земельної ділянки, а відповідно вважається, що вона (земельна ділянка розміром 4,3га), як було зазначено вище, є прибережною захисною смугою, розташованою уздовж урізу води, з правої сторони від озера та яка розділяє його (озера) водне дзеркало зі сторони протилежної тій, на якій розташована дамба, а відповідно також відноситься до земель водного фонду.

Віднесення, як об”єкту - Оріховицького озера до водного об”єкту та водогосподарської споруди даного об”єкту –дамби, також підтверджується листом Закарпатського обласного виробничого управління по меліорації і водному господарству від 19.12.2003р. №10/5-1091 (а.с.62). З даного можна зробити висновок, що і земельна ділянка розміром 4,3га, зайнята: чагарниками - площею розміром 2,6га та кам”янистими місцями - площею розміром 1,7га, також є невід”ємною частиною даного водного об”єкту.

Також відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що відведення земельної ділянки в с. Оріховиця в розмірі 36,9га в урочищі „Оріховицьке озеро” здійснювалося під будівництво бази відпочинку, що підтверджується листом відділу Земельних ресурсів в Ужгородському районі (а.с.74), листом архівного відділу Ужгородської РДА (а.с.116), листом Державного архіву Закарпатської області Закарпатської обласної державної адміністрації (а.с.117) та листом Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України від (а.с.119).

Посилання відповідача та його представника на ту обставину, що для визначення ставки земельного податку із земельної ділянки розміром 36,9га було взято за основу дані Державного земельного кадастру, за яким дана земельна ділянка віднесена до земель рекреаційного призначення, судом не приймається до уваги з тих підстав, що дані державного земельного кадастру застосовуються для визначення земельного податку, який сплачується власниками земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачами, тоді як для сплати орендної плати, розмір якої не може бути менший за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України „Про плату за землю” береться за основу укладений договір оренди такої земельної ділянки, в якому, зокрема зазначається категорія даної земельної ділянки та її цільове призначення.

Слід зазначити, що по рядку 7 „Організації, підприємства і установи природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення” (шифр рядків 84+85+86+87) у формі звіту №6-зем МПП „Карпати” віднесено порядку 7.3 до підприємства рекреаційного призначення (шифр рядка 86) (на звороті а.с.55), що не відповідає дійсності, оскільки, як зазначено у довідці №0854/07 з ЄДРПОУ МПП „Карпати” відноситься до організаційно-правової форми –Приватне підприємство з видами діяльності за КВЕД, які зазначені в даній довідці (а.с.63 ) та у переліку видів діяльності відсутній такий вид діяльності, як забезпечення організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів, що могло б свідчити про обставину належності МПП „Карпати” до підприємства рекреаційного призначення.

Всі в сукупності вищезазначені обставини спростовують той факт, що дана земельна ділянка розміром 36,9га може бути віднесена до земель рекреаційного призначення.

Крім того, слід зазначити, що не може бути прийнято судом до уваги посилання відповідача та його представника на Розпорядження голови Ужгородської РДА від 30.04.2003р. за №217 (а.с.53) про припинення з 01.01.2004р. дії Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996р. №2, оскільки відповідно до вимог норм Цивільного кодексу України по укладених правочинах термін їх дії може бути припинений, зокрема: у разі закінчення терміну, на який він укладався, за домовленістю сторін або за рішенням суду та не допускається припинення терміну їх дії іншими особами.

За вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що є помилковим віднесення податковим органом земельної ділянки розміром 36,9га, яка перебуває в оренді в МПП „Карпати” на підставі Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 08.08.1996р. №2, до земель рекреаційного призначення та відповідно є помилковим застосування ставки у розмірі 50 відсотків грошової оцінки площі ріллі по області відповідно до вимог ст.9 Закону України „Про плату за землю” для визначення суми земельного податку, яка МПП „Карпати” підлягала сплаті до бюжету у періоді 2005-2006 роки, оскільки, як було зазначено вище, вказана земельна ділянка розміром 36,9га відноситься до земель водного фонду та відповідно у періоді 2005-2006 років МПП „Карпати” правомірно здійснювало розрахунок земельного податку з даної земельної ділянки відповідно до вимог ст.11 Закону України „Про плату за землю” за ставкою 0,3 відсотка від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, як за земельні ділянки, надані на землях водного фонду .

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача відповідають фактичним обставинам та нормам чинного законодавства, а заперечення відповідача спростовуються обставинами та матеріалами справи, а також нормами чинного законодавства, у зв”язку з чим, спірне податкове повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ від 25.10.2007р. №8684/23-0/20467094/278/2 підлягає визнанню нечинним в повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 2, 7-12, 51, 70, 71, 86, 111, 121, 122, 150, 156, 160 п.3, 162, 163, 167, 254, 255 та абз.5 п.6 Прикінцевих і перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задоволити.

2. Визнати повністю нечинним податкове повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ від 25.10.2007р. №8684/23-0/20467094/278/2 про визначення МПП „Карпати” загальної суми 432168,38грн. податкового зобов”язання по податку на землю, з якої сума 288112,25грн. –основний платіж та сума 144056,13грн. –штрафна (фінансова) санкція.

3. Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

4. Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду у відповідності до вимог ст.186 КАС України.

Суддя                                                                       В.І. Карпинець

Постанову суду виготовлено в повному обсязі та підписано 21.10.2008р.