донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

16.01.2008 р.                                                              справа №18/244

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Дзюби О.М.

суддів

Гези Т.Д. , Діброви Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:

Масалітіна А.Ю. (дов.03/09 від 03.09.2007р.),

від відповідача:

Небера В.В. (дов.№27 від 26.10.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства закритого типу з іноземними інвестиціями „Екопрод А.Т.” м.Волноваха, Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

17.10.2007 року

по справі

№18/244 (Овсяннікова О.В.)

за позовом

Приватного малого виробничого підприємства „Юніон” м.Краматорськ Донецької області

до

Акціонерного товариства закритого типу з іноземними інвестиціями „Екопрод А.Т.” м.Волноваха, Донецької області

про

стягнення 14721,24 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне мале виробниче підприємство „Юніон” м.Краматорськ Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства закритого типу з іноземними інвестиціями „Екопрод А.Т.” м.Волноваха, Донецької області про стягнення 14721,24грн. (інфляційних у сумі 11472,80грн, та 3% річних –3248,44грн.).

У ході розгляду справи позивач на підставі статті 22 ГПК України зменшив позовні вимоги і наполягав на стягненні з відповідача інфляційні у сумі 4848,48грн. та 3% річні у сумі 3218,88грн.

Рішенням від 17.10.2007року господарський суд Донецької області (суддя Овсяннікова О.В.) позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, стягнувши з відповідача інфляційні у сумі 4848,48грн. та 3% річних у сумі 3218,88грн. Судове рішення мотивоване тим, що договірні зобов'язання відповідачем були порушені, а тому позивач має право на стягнення річних та інфляційних.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення. В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

До початку розгляду апеляційної скарги представником заявника скарги надано клопотання від 09.01.2008року про зупинення провадження у справі, оскільки господарським судом Донецької області порушена справа №18/320п за позовом АТЗТ з іноземними інвестиціями „Екопрод А.Т.” м.Волноваха до ПМВП „Юніон” м.Краматорськ про визнання договору недійсним. Дане клопотання судовою колегією відхилено у зв'язку з недоцільністю, оскільки провадження у справі №18/320п порушено 11.12.2007р., тобто після прийняття рішення господарським судом від 17.10.2007р. по справі №18/244, яке оскаржується.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Господарським судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з укладеного між сторонами у справі договору підряду №0506 на виконання ремонтно-будівельних робіт. Позивач свої зобов'язання виконав, що підтверджується актами прийомки підрядних робіт форми КБ-2 №1 від 26.06.2006р. №2 від 14.09.2007року. Вартість виконаних робіт становить 242871,60грн.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що оплата здійснюється за фактично виконані обсяги робіт, згідно з приймально-здавальними актами (Ф-2) на протязі 5 банківських днів з моменту їх підписання.

У ході розгляду справи у суді першої інстанції встановлено, що при розгляді справі №9/23 відповідно до договору підряду №0506 позивачем були виконані роботи на суму 242871,60грн., які оплачені відповідачем частково у сумі 38000,00грн.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 222430грн.37коп., у т.ч. основного боргу у сумі 204871грн.60коп., інфляційних у сумі 15474грн.96коп. за період з 05.07.2006р. по 17.01.2007р. та 3% річних в сумі 2083грн.81коп. за період з 05.07.2006р. по 17.01.2007р., які були предметом розгляду у справі №9/23, задоволені господарським судом у повному обсязі, про що було прийнято рішення від 19.03.2007року. Дане рішення залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.05.2007року та набуло законної сили (а.с.8-11). 06.04.2007року був виданий наказ на примусове стягнення грошових коштів.

Судове рішення у відповідності з положеннями ст.124 Конституції України є обов'язковим до виконання на всій території України, набуваючи після набрання законної сили правових наслідків. Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення, якщо його не скасовано, підлягає обов’язковому виконанню на всій території України.

Відповідно до заяви відповідача –АТЗТ „Екопрод А.Т.” про надання розстрочки виконання рішення у справі №9/23 строком на три місяц,. господарським судом Донецької області на підставі статті 121 ГПК України була прийнята ухвала від 21.06.2007р., якою розстрочена стягнута сума 222430грн.37коп. згідно наступного графіку:

до 18.07.2007року –50000грн.00коп.

до 25.07.2007року –50000грн.00коп.

до 01.08.2007року –50000грн.00коп.

до 08.08.2007року –50000грн.00коп.

до 15.08.2007року –24772грн.67коп.

Останній платіж відповідачем був зроблений 15.08.2007року.

Причиною виникнення спору у справі №18/244 стало питання щодо наявності у позивача підстав на отримання інфляційних у сумі 4848,48грн. та 3% річних у сумі 3218,88грн. згідно ст.625 ЦК України за період з 17.01.2007року до 15.08.2007року.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги, оскільки при розгляді справи повно з'ясовані обставини, які входять до предмету спору. Дана правильна юридична оцінка, так як стягувач не позбавлений права отримувати проценти, як плату за користування боржником його грошовими коштами, оскільки в цей період боржник має не спростовані відомості про користування ним чужими грошовими коштами без достатніх правових підстав. Крім того, у судовому рішенні зазначено, що пред'явлені суми відповідачем перевірені. Заперечень щодо правильності їх нарахування відповідач не висловив (а.с.34).

Посилання заявника скарги на те, що господарським судом не було здійснено оцінки обґрунтованості доводів щодо причин невиконання відповідачем зобов'язання, які дають право суду на зменшення штрафних санкцій згідно ст.233 ГК України, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки дана стаття передбачає зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у випадках порушення ним правил господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарських зобов'язань.

Перелік штрафних санкцій, передбачених Господарським кодексом України, вичерпний. Витрати, які пов'язані з інфляцією і платою за користування чужими грошовими коштами (річні) не є штрафними санкціями.

Таким чином, твердження заявника скарги, що витрати, які пов'язані з інфляцією і платою за користування чужими грошовими коштами (річні) відносяться до штрафних санкцій, є помилковим, оскільки інфляційні та 3% річні не є штрафними санкціями, а є мірою відповідальності за прострочку грошового зобов'язання.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник, прострочивши виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, посилання заявника скарги на ст.233 ГК України, неможливо прийняти у відношенні вимог, які заявлені відповідно до ст.625 ЦК України.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.33,43,49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу з іноземними інвестиціями „Екопрод А.Т.” м.Волноваха, Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 17.10.2007р.у справі №18/244 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 17.10.2007р. у справі №18/244 - залишити без змін.

Головуючий                                                                                О.М. Дзюба

Судді:          Т.Д. Геза

Г.І. Діброва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС