КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2008                                                                                           № 37/469

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -          ЛящовськийВ.Р.

від відповідачів -          МитроховичК.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернафтогаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2007

у справі № 37/469

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Західнафтосервіс"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернафтогаз"

про                                                  стягнення 91432,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду було передано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Західнафтосервіс” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернафтогаз” 88 400 грн. – основного боргу та 3 032,00 грн. – пені за несвоєчасне виконання останнім грошових зобов’язань по договору № 07/05/25 від 25.05.2007.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2007 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернафтогаз” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Західнафтосервіс” 88 400,00грн. – сума попередньої оплати, 3 032,00грн. – пені, 915,00грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в який просить його скасувати повністю прийняти нове рішення яким відмовити в позові повністю. Відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не належним чином та не повно з’ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, але представник у судовому засіданні просить оскаржувальне рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, прийшов до наступного.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “Західнафтосервіс” в якості постачальника та Товариством з обмеженою відповідальністю “Інтернафтогаз” в якості споживача було укладено договір поставки нафтопродуктів № 07/05/25 від 25.05.2007 року.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов’язується поставити покупцю, а покупець прийняти і оплатити на умовах дійсного договору товар – нафтопродукти (далі-товар) в асортименті, кількості і в якості, вказаному в додаткових угодах (специфікаціях, протоколах погодження цін та т.п.), що є невід’ємною частиною даного договору.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що на підставі рахунку-фактури покупець проводить 20% передоплату за поставлений товар протягом 2 банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури і/або підписання сторонами додаткової угоди (специфікації, протоколу погодження цін і т. п.), якщо інше не обумовлено в додаткових домовленостях (специфікаціях, протоколах погодження цін і т. п.) до даного договору, а 80% після отримання товару на залізничній станції призначення покупця.

25.05.2007 відповідачем було виставлено рахунок-фактуру № СФ-08/62 на 120 т. дизпалива на суму 444 000,00грн.

Платіжним дорученням № 271 від 25.05.2007 позивачем було перерахував відповідачу 20% передоплати за даний товар в розмірі 88 400,00 грн.

На даний час як вбачається з матеріалів справи відповідачем не було поставлено товар на виконання договору № 07/05/25 від 25.05.2007.

Відповідач посилається на те, що не виконання договору перед позивачем виникла не з його вини, що звільняє його від виконання зобов’язань. Також відповідач посилається на те, що на виконання договору поставки нафтопродуктів № 07/05/25 від 25.05.2007 року відповідачем був укладений інший договір поставки нафтопродуктів № 806/НП від 23.05.2007 року з Концерном “Дніпро Імпекс”, відповідно до якого Концерн “Дніпро Імпекс” зобов’язався здійснити поставку дизельного пального ЕН 590-2004 кількістю 500 т., загальною вартістю 1 750 000,00 грн. На виконання договору поставки нафтопродуктів № 806/НП від 23.05.2007 року ТОВ “Інтернафтогаз” перерахувало попередню оплату за дизельне пальне ЕН 590-2004 на загальну суму 350 000,00 грн. Концерном “Дніпро Імпекс” не було здійснено взагалі жодних поставок, крім того попередня оплата також не була повернута відповідачу.

Апеляційний господарський суд вважає, що такі посилання є без підставні у зв’язку з тим, що договір поставки нафтопродуктів № 07/05/25 від 25.05.2007 року, який був укладений між позивачем та відповідачем не містить будь-які посилання на договір № 806/НП від 23.05.2007 року.

Як вбачається з матеріалі вправи, позивача звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором № 07/05/25 від 25.05.2007 з посиланням на норми ст.ст. 526, 530, 540 ЦК України.

В процесі слухання справи позовні вимоги позивачем не уточнювалися.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржувальне рішення та задовольняючи позовні вимоги відносно стягнення боргу з відповідача по даній справі, послався на вимоги ст. 693 ЦК України.

Пункт 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Однак, позивач звернувся з вимогою про повернення суми боргу.

Таким чином виходячи з вище наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що в позовні вимоги підлягають задоволенню частково так як грошового боргу у відповідача перед позивачем не існує.

Крім того, суд апеляційний інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач припустився прострочення виконання зобов’язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно, ч. 2 ст. 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.6. договору у випадку порушення термінів поставки нафтопродуктів, постачальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки від вартості невідвантажених у вказаний термін нафтопродуктів.

Отже, враховуючи викладене, рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2007 підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернафтогаз” частково задоволенню.

Керуючись ст. 101, п. 2 ст. 103, ч. 1 п. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернафтогаз” задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2007 скасувати частково. В позові в частині стягнення боргу у сумі 88 400,00грн. відмовити.

В іншій частині залишити без змін

Матеріали справи № 37/469 повернути Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді