ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.10.08 Справа №15/380/06-7/107/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

, Яценко О.М.

при секретарі судового засідання Лола Н.О.

за участю представниківсторін:

від позивача Носик Б.М., довіреність № 106 від 27.05.2008р, провідний юрисконсульт;

від відповідача Мариніч Н.В., довіреність № ВКР 550063 від 06.08.2008р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 15/380/06-7/107/07 та апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Запорізької області від 22.01.2008р. у справі № 15/380/06-7/107/07

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», м.Дніпропетровськ

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електростанція», м.Енергодар Запорізька область

про стягнення суми

Встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.01.2008р. у справі №15/380/06-7/107/07 (суддя Кутіщева Н.С.) в позові відмовлено.

Рішення суду прийнято з посилання на ст. 35 ГПК України, ст.ст.71, 77, 165, 197, 198 ЦК УРСР, ст.ст.161, 256, п.3 ст.267 ЦК України та мотивовано тим, що на момент пред’явлення ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» позову до суду 17.07.2006р. строк позовної давності закінчився, будь-яких клопотань про відновлення строку позовної давності, які б свідчили про поважність причин такого пропуску, позивачем у розумінні п.3 ст.267 ЦК України не заявлялось.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом позивачем було подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Заявник апеляційної скарги зазначає, що 28.03.2008р. кредитором ВП «ЗАЕС» за договором № 484 (2) 99 У від 27.09.1999р. було ТОВ «Інвестиційно - консалтингова компанія», а тому вимога СП ТОВ «Еліком» про оплату боргу за вказаним договором не породжувало для відповідача ніяких правових наслідків, так як направлена неналежним кредитором. За умовами договору № У-2-03 від 31.03.2003р., який укладено між ТОВ «Інвестиційно – консалтингова компанія» та ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго», до останнього перейшло право вимоги боргу з ВП «ЗАЕС» у сумі 1 775 910,37грн. відповідно до договорів № 1035/97 від 10.02.1997р. та № 484 (2) 99У від 27.09.1999р. Апелянт наголошує на тому, що перебіг строку позовної давності за договором № 484 (2) 99 У від 27.09.1999р. почався з 09.02.2006р., оскільки вимога позивача про сплату грошових коштів по вказаному договору відповідачем отримана 02.02.2006р. та залишена без задоволення, тобто на момент звернення з позовом до суду 17.07.2006р. строк позовної давності не сплив. Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі і зазначив, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що оскаржуваний судовий акт винесений у повній відповідності до норм діючого законодавства, а подана позивачем апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, у зв’язку з чим відсутні правові підстави для її задоволення. При цьому, відповідач вказує на те, що 28.03.2008р. ВП «ЗАЕС» отримало лист СП ТОВ «Еліком» № 03/03 від 26.03.2003р. щодо погашення заборгованості за договором № 484 (2) 99 У від 27.09.1999р., тому з урахуванням семиденного строку виконання, встановленого ст. 530 ЦК України, тобто, з 04.04.2003р. почався перебіг строку позовної давності за вимогами до НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» щодо зобов’язання виконати вимогу СП ТОВ «Еліком» про погашення заборгованості. Відповідач зазначає, що про порушення свого права СП ТОВ «Еліком» довідалось 04.04.2003р., тобто СП ТОВ «Еліком» при укладанні договору уступки права вимоги № 1 – У – 03 від 27.03.2003р. з ТОВ «Інвестиційно – консалтингова компанія» повинно було передати всі документи, які свідчать про право вимоги, в тому числі і лист № 03/03 від 26.03.2003р., що підтверджує направлення першої вимоги. ВП «ЗАЕС» вважає, що строк позовної давності по стягненню заборгованості з відповідача за договором № 484 (2) 99 У від 27.09.1999р. сплинув 04.04.2006р., а позивач звернувся до суду з позовом 17.07.2006р., що є підставою для відмови у позові згідно ст. 80 ЦК УРСР. На підставі викладеного, відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт без змін. У судовому засіданні, яке відбулося 22.10.2008р. представник ВП «ЗАЕС» підтримав доводи, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.02.2008р. у справі № 15/380/06-7/107/07 апеляційна скарга позивача була прийнята та призначена до розгляду.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався судом з метою, повного, всебічного, об’єктивного розгляду справи та у зв’язку з витребуванням певних доказів від сторін.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 2007 від 22.10.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого судді Мойсеєнко Т.В., суддів Хуторной В.М., Яценко О.М.

За клопотанням представника позивача судовий процес 22.10.2008р. вівся із застосування засобів технічної фіксації судового процесу та за згодою сторін у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом Запорізької області встановлено, що 27.09.1999р. між ВП ЗАЕС та ТОВ «Елпром» був укладений договір комісії № 484 (2) 99У за умовами якого ТОВ «Елпром» (комісіонер) зобов’язався за дорученням ВП ЗАЕС здійснювати укладання договорів та зовнішньоекономічні операції на поставку компресорів марки ВШВ – ІЗ/230М.

У пункті 7 вказаного договору сторонами визначено, що договір діє з моменту його підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

Пунктом 2.3 названого договору передбачено, що ВП ЗАЕС зобов’язується сплатити послуги ТОВ «Елпром» у розмірі, встановленому у додатковій угоді на підставі наданого звіту та акту виконаних робіт.

На виконання умов п.2.3 наведеного договору, між ВП ЗАЕС та ТОВ «Елпром» був підписаний звіт комісіонера від 03.04.2000р. та акт виконаних робіт від 03.04.2000р. на суму 8529713,52грн.

Пунктом 2.5 договору № 484 (2) 99У від 27.09.1999р. передбачено, що оплата проводиться по факту поставки в гривнях у будь-яких формах, які не суперечать діючому законодавству України на час оплати. Порядок, строк та форми оплати визначаються сторонами у додатковій угоді.

27.03.2003р. між ТОВ «Елпром» та СП ТОВ «Еліком» був укладений договір поруки № 01-ЕЕ/02, згідно якого останній зобов’язався відповідати перед ТОВ «Елпром» за виконання ВП ЗАЕС своїх зобов’язань за договором № 484 (2) 99У від 27.09.1999р. у сумі 1776778,98грн.

СП ТОВ «Еліком» свої зобов’язання за договором виконало, про що свідчить акт взаємозаліку між ТОВ «Елпром» та СП ТОВ «Еліком» станом на 19.06.2002р. на суму 1246978,98грн. та платіжне доручення № 2 від 04.06.2002р. на суму 529800грн., всього на суму 1 776 778,98грн.

Листом від 27.05.2002р. ТОВ «Елпром» повідомило ВП ЗАЕС, що право вимоги за договором № 484 (2) 99 У від 27.09.1999р. перейшло до СП ТОВ «Еліком».

27.03.2003р. між СП ТОВ «Еліком» та ТОВ «Інвестиційно – консалтингова компанія» укладений договір уступки права вимоги № У – 1 – 03, за умовами якого останній набув прав кредитора ВП ЗАЕС за договором № 484 (2) 99 У від 27.09.1999р. у розмірі 1 775 910,37грн.

Листом від 28.03.2003р. СП ТОВ «Еліком» повідомило ВП ЗАЕС проте, що право вимоги перейшло до нового кредитора ТОВ «Інвестиційно-консалтингова компанія».

31.03.2003р. між ТОВ «Інвестиційно – консалтингова компанія» та ВАТ «Дніпрообленерго» був укладений договір уступки права вимоги № У – 2 – 03, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги боргу до НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» у розмірі 1 775 910, 27грн. за договорами № 1035/97 від 10.02.1997р. та № 484 (2) 99У від 27.09.1999р.

Повідомленням № 104 від 31.02.2003р. ВП ЗАЕС НАЕК «Енергоатом» було проінформовано про уступку права вимоги ТОВ «Інвестиційно – консалтингова компанія» до ВАТ «Дніпрообленерго».

20.06.2003р.(згідно штемпелю пошти на конверті, наявному у матеріалах справи №26/7-15/147) ВАТ «Дніпрообленерго» на підставі договору про уступку права вимоги № У-2-03 від 31.03.2003р. був пред’явлений позов про стягнення з НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» боргу в сумі 1775910,37грн., з них 1748400грн. за договором комісії № 484(2)99У від 27.09.1999р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 08 серпня 2005р. у справі №26/7-15/147 (а.с.18, т.1) в задоволенні позову ВАТ «Дніпрообленерго» в частині стягнення вказаної суми було відмовлено з тих підстав, що позивач не надав суду докази звернення до відповідача з вимогою про оплату боргу.

26 січня 2006р. позивач направив відповідачу вимогу про повернення суми боргу за № 539(а.с.21,т.1), яка отримана відповідачем 02.02.2006р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22,т.1). Відповідач цю вимогу залишив без задоволення.

12.08.06р. (згідно штемпелю пошти на конверті а.с.29,т.1), а не як зазначив суд 17.07.06р., після пред’явлення вимоги про сплату боргу, ВАТ «Дніпрообленерго» на підставі договору поруки № У-2-03 від 31.03.2003р. знову пред’явив позов про стягнення з НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» 1748400грн. заборгованості за договором комісії № 484 (2) 99У від 27.09.1999р.

Суд першої інстанції оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовив з підстав пропуску позивачем встановленого законом строку позовної давності.

Колегія суддів, дослідивши наявні у даній справі докази, матеріали справ №26/7-15/147 та № 12/ 206 за позовами СП ТОВ «Еліком» та ВАТ «Дніпробленерго» про стягнення спірної суми, заслухавши представників сторін, не погоджується з таким висновком суду, виходячи наступного.

Спірні правовідносини сторін виникли з договору відступлення права вимоги № У-2-03 від 31.03.2003р.(а.с.16, т.1).

Оскільки відносини сторін виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України (редакція 2003р.) та продовжують існувати після набрання ним чинності, то відповідно до вимог п.4 прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу до таких правовідносин сторін щодо сплати заборгованості застосовуються норми ЦК України.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов’язанні, зокрема однією з підстав заміни кредитора у зобов’язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Внаслідок відступлення позивачу ТОВ «Інвестиційно-консалтингова компанія», як первісним кредитором, свого права вимоги з відповідача щодо сплати боргу за договором комісії № 484 (2) 99 У від 27.09.1999р. у сумі 1748400грн., позивач згідно ст.514 ЦК України став новим кредитором відповідача у цих зобов’язаннях, про що останнього було повідомлено листом № 104 від 31.03.2003р. Отримання цього повідомлення відповідач не заперечує. Факт уступки позивачу прав кредитора щодо заявленої до стягнення суми боргу також встановлений рішенням суду у справі №26/7-15/147 і не потребує відповідно до положень ст.35 ГПК України доведення при розгляді даної справи.

Згідно ч.1 ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов’язанні, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмово повідомлення про заміну кредитора.

НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЗАЕС заперечує проти вимог позивача, стверджуючи, що строк виконання зобов’язання за договором комісії № 484(2)99У від 27.09.1999р. сторонами не визначено, тому відповідно до положень ст.165 ЦК УРСР (що діяв на момент укладання договору комісії) та ст. 530 ЦК України (що діє на момент розгляду спору судом) відповідач, як боржник, повинен виконати зобов’язання у семиденний термін від дня пред’явлення вимоги кредитором.

Така вимога, як вважає відповідач, отримана ним листом № 03/03 від 26.03.2003р.(а.с.110, т.1), направленим СП ТОВ «Еліком» на його адресу з вимогою погасити борг на суму 1775910,37грн., в тому числі і за договором комісії № 484(2)99У від 27.09.1999р. Вказаний лист отриманий відповідачем 28.03.2003р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції. У зв’язку з цим, на думку відповідача, з якою погодився суд першої інстанції, останнім днем строку виконання зобов’язання є 04.04.2003р., з якого починається перебіг строку позовної давності, що сплинув 04.04.2006р.

Згідно п.6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що на час набрання чинності Цивільного кодексу України (в редакції 2003р.) строк позовної давності не сплив, тому до спірних відносин застосовуються норми розділу V глави 18 ЦК України.

Позовна давність –це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальний строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України, становить три роки.

У статті 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання.

Відповідно до ст. 262 ЦК України, зміна сторін у зобов’язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У пункті 2.5 договору комісії № 484(2)99У від 27.09.1999р. відповідач зобов’язався оплату провести по факту поставки в гривнях у будь-якій формі, що не суперечить діючому законодавству України на момент оплати. Порядок, строк і форма оплати визначаються у додаткових угодах.

Додаткових угод щодо визначення та узгодження порядку, строку і форми оплати сторонами не укладалось.

Оскільки сторонами не були узгоджені строки виконання зобов’язань щодо оплати наданих за договором комісії послуг, то строк виконання цих зобов’язань визначається згідно ст. 530 ЦК України (що діє на момент розгляду спору судом) та ст.165 ЦК УРСР (що діяв на дату прийняття виконаного за договором комісії), тобто протягом семи днів з моменту пред’явлення кредитором вимоги про виконання зобов’язання щодо оплати заборгованості.

В матеріалах справи (а.с.43, т.1) наявна копія листа ТОВ «Елпром» № 25/7 від 02.07.01р. з вимогою оплатити боргу у будь-якій зручній для боржника формі. Копія листа надана до справи представником відповідача.

На вказаному листі містяться резолюції посадових осіб ВП «ЗАЕС» датовані 09.07.01р., тому, з урахуванням встановленого законом 7-денного терміну виконання зобов’язань, перебіг строку позовної давності згідно цієї вимоги почався з 17.07.2001року, а встановлений законом трирічний строк позовної закінчився б 17.07.2004р. Однак, представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що відповідач не визнає вказаного листа, оскільки у нього відсутній оригінал цього листа, та наполягає на відліку строку позовної давності від дня отримання ОП «ЗАЕС» листа СП ТОВ «Еліком» за № 03/03 від 26.03.03р., за яким строк позовної давності сплинув би 04.04.2006р.

Інші листи з вимогами про сплату боргу (а.с.44, т.1), що надані до справи відповідач не визнає. Докази їх направлення відповідачу чи отримання ним цих листів у матеріалах справи відсутні.

Проаналізувавши надані до справи документи та вимоги чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що ні позивач, ні суд першої інстанції не врахували вимог ст. 264 ЦК України, про те, що позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, а також пред’явленням особою позову до боржника. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З наведеної норми слідує, що після перерви строк позовної давності починає перебіг спочатку на весь строк, передбачений у законі для означених вимог.

Таким чином, враховуючи положення даної правової норми, колегія суддів вважає, що з дня пред’явлення ВАТ «Дніпрообленерго» позову у справі №26/7-15/147 про стягнення з НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» боргу у розмірі 1775910,37грн., з них 1748400грн. за договором комісії № 484(2)99У від 27.09.1999р., а саме: з 20.06.2003р. (згідно штемпелю пошти на конверті, наявному у матеріалах справи №26/7-15/147), сплив строку позовної давності було перервано. Після прийняття судом 08.08.2005р. рішення у вказаній справі перебіг строку позовної давності почався заново.

Позов у справі №26/7-15/147 в частині суми, що на цей час є предметом даного спору, був пред’явлений до спливу строку позовної давності, що підтверджується рішенням господарського суду Запорізької області від 08.08.2005р. у справі №26/7-15/147.

За таких обставин, суд першої інстанції неповно з’ясував усі обставини справи, не врахував вимог ст. 264 ЦК України та передчасно зробив висновок про сплив строку позовної давності для стягнення заявленої позивачем суму боргу, що призвело до прийняття неправильного рішення у справі.

Наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 1748400грн. доведена матеріалами даної справи та встановлено рішенням суду у справі №26/7-15/147, яке не оскаржено сторонами і є чинним на момент розгляду спору у справі № 15/380/06-7/107/07. Доказів сплати вказаної суми боргу відповідач не надав, тому в силу положень ст.ст.525, 526 ЦК України позовні вимоги є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо неузгодження сторонами за договором комісії № 484(2)99У від 27.09.1999р. форми розрахунків є безпідставними, оскільки сума заборгованості підтверджена актами звірок, частина суми боргу повернута поручителем на підставі договору поруки № У-2-03 від 31.03.2003р. у грошовій формі, кредитори вимагали здійснити оплату боргу на розрахунковий рахунок, про що свідчать листи з вимогами сплатити заборгованість (а.с.21,43,45 т.1), інших форм оплати відповідач не пропонував. До того ж, у п.2.5 договору комісії визначено, що оплата здійснюється у гривнях у будь-яких формах, що не суперечать чинному законодавству, а оплата у грошовій формі шляхом перерахування суми боргу на розрахунковий рахунок кредитора не суперечить визначеним чинним законодавством формам розрахунків.

Не приймаються до уваги посилання відповідача на відсутність оригіналів документів, що підтверджують передачу права вимоги позивачу, оскільки факт передачі позивачу права вимоги до відповідача за договором комісії № 484 (2) 99У від 27.09.1999р. встановлено рішенням суду у справі №26/7-15/147, яке відповідач не оскаржував, тому вказаний факт відповідно до ст. 35 ГПК України не вимагає доведення.

Інші доводи відповідача спростовуються вищенаведеним.

За таких обставин, не повне з’ясування всіх обставин, що мають значення для справи та неправильне застосуванням норм матеріального права згідно ст.104 ГПК України надає підстави для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі з мотивів, викладених у даній постанові, та прийняття нового рішення, яким позов слід задовольнити.

Судові витрати за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях, на підставі статті 49 ГПК України, слід віднести на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», м.Дніпропетровськ задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.01.2008р. у справі №15/380/06-7/107/07 скасувати.

Позов Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», м.Дніпропетровськ задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електростанція», м.Енергодар Запорізька область (код ЗКПО 19355964, МФО 313764) на користь Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», м.Дніпропетровськ (код ЗКПО 23359034, МФО 305437) 1 748 400, 19 грн. заборгованості.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електростанція», м.Енергодар Запорізька область (код ЗКПО 19355964, МФО 313764) на користь Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», м.Дніпропетровськ (код ЗКПО 23359034, МФО 305437) 17484грн. державного мита, 118грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу за розгляд справи у господарському суді Запорізької області та 8 742грн. державного мита за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Запорізької області.

Яценко О.М.