ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

20.11.2008

Справа №2-25/7066-2008

За позовом Військового прокурора Севастопольського гарнізону, м. Севастополь, вул.. Суворова, 27 в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ, Повітрянофлотський проспект, 6

До відповідача ТОВ «Альтеко - Крим», м. Сімферополь, вул.. Кубанська, 14

Про визнання недійсними додаткової угоди та договору

Суддя Копилова О.Ю.

Представники:

Від позивача – Швець О.І., представник, дов. від 27.12.2007 року

Від відповідача – Герасимова О.А., представник, дов. від 16.01.2008 року

Від Військової прокуратури – Бучко Р.В., посвідчення № 299

Обставини справи:

Військовий прокурор Севастопольського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача - ТОВ «Альтеко - Крим», просить суд визнати недійсною додаткову угоду від 28.03.2006 року № 13/03-06с/Д до інвестиційного договору № 13/03-06с про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об’єктів житлово – цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 296 (АР Крим, м. Севастополь, Севастопольська зона південного узбережжя Криму, № 3, в/ч 13/140), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого та затвердженого у встановленому порядку проекту, шляхом пайової участі сторін, укладений між Державою України в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України в особі директора філії Централізованого спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони України «Укроборонбуд» Мельника В.Л. та ТОВ «Хімрезерв – Крим»; визнати недійсним договір № 13/03-06с/01с/Д про викуп (компенсацію пайової участі) (паю) Міністерства оборони України в додатковій угоді № 13/03-06с/Д до інвестиційного договору, укладеного між Державою України в особі органу уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України в особі директора філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони України «Укроборонбуд» Мельника В.Л. та ТОВ «Хімрезерв – Крим».

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказані додаткова угода та договір суперечать нормам чинного законодавства України, зокрема, ст..ст.92, 203, 227 Цивільного кодексу України.

18.08.2008 року до Господарського суду АР Крим надійшло клопотання позивача у справі про накладення арешту на нерухоме майно військового містечка № 296, яке знаходиться за адресою: АР Крим, м. Севастополь, Севастопольська зона південного узбережжя Криму та заборонити КП «Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна» Севастопольської міської ради вчиняти будь – які дії щодо внесення записів до реєстру прав власності на нерухоме майно військового містечка № 296, яке знаходиться за адресою: АР Крим, м. Севастополь, Севастопольська зона південного узбережжя Криму.

Однак, судом дане клопотання позивача залишено без задоволення, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.. 66 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно до ст.. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ст.. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, виходячи зі змісту ст.. 32, 33, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про те, що клопотання позивача про забезпечення позову є необґрунтованим оскільки позивачем, при поданні позову суду не надано належних доказів істотного припущення того, що забезпечення позову є обов’язковим та невжиття заходів щодо забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення по дійсній справі.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачем, при поданні клопотання про забезпечення позову, не було надано суду переліку індивідуально визначеного майна, на яке позивач просить суд накласти арешт.

Ухвалою Голови Господарського суду АР Крим Луцяка М.І. від 01.09.2008 року строк вирішення даного спору продовжено на один місяць, відповідно до ст.. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач заперечує проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просить суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні відповідач заявив клопотання про залучення до матеріалів справи певних документів.

Вказане клопотання відповідача судом задоволено, документи залучені до матеріалів справи.

Розгляд справи відкладався в порядку ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст.. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

28.03.2006 року між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України (сторона 1), від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони – «Укроборонбуд» Мельник В.Л., який діяв на підставі довіреності Міністерства оборони України, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., 14.02.2006 року, по реєстру № 162з (бланк ВСО № 831447) та ТОВ «Хімрезерв – Крим» (сторона 2), укладена додаткова угода № 13/03-06с/Д до інвестиційного договору № 13/03-06с від 23.03.2006 року про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об’єктів житлово – цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 296 (АР Крим, м. Севастополь, Севастопольська зона південного узбережжя Криму, № 3, в/ч 13/140), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого та затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.

У відповідності до п. 2.1. угоди, сторони відповідно до умов цього договору спрямовують спільні дії та зусилля на проектування та будівництво та/або реконструкцію існуючих об’єктів житлово – цивільного призначення; їх матеріально – технічне забезпечення, належну експлуатацію, організацію управління майном при проектуванні, будівництві та реконструкції, що призведе до створення спільної часткової власності сторін цього договору.

Договір укладено з об’єднанням вкладів сторін в момент його укладення.

Пунктом 2.5. угоди встановлено, що предметом договору є спільна діяльність сторін по проектуванню та будівництву (реконструкції) об’єктів житлово – цивільного призначення з вбудовано – прибудованими приміщеннями соціально – побутового, торгівельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться за адресою: військове містечко № 296 (АР Крим, м. Севастополь, Севастопольська зона південного узбережжя Криму, № 3, в/ч № 13/140).

У відповідності до п. 2.6. угоди, на будівельному майданчику (території, що підлягає забудові за цим договором) знаходиться нерухоме майно, яке складається з об’єктів, відповідно до переліку, вказаного у п. 2.6. договору.

Крім того, в пункті 2.6. угоди визначено, що зазначене нерухоме майно є державною власністю та складає пайовий внесок (пай) сторони 1 за даним договором.

Вартість нерухомого майна, згідно з актом експертної оцінки, що є невід’ємною частиною цього договору, становить 357385,00 грн. без урахувань ПДВ.

Загальна грошова оцінка вкладу сторони 1 згідно експертного висновку становить 466540,00 грн., без урахування ПДВ.

Пунктом 2.9. вказаної угоди встановлено, що пайовим внеском сторони 2 за цим договором будуть її витрати на проектування та будівництво (реконструкцію) 100% площі об’єкту та кожної його складової частини та всі інші витрати, безпосередньо пов’язані з виконанням предмету цього договору та всіх інших заходів, що його забезпечують.

Сторона 2 зобов’язується здійснити (забезпечити здійснення) забудову 100% площі об’єкту та кожної його складової частини, відповідно до розробленого проекту.

Згідно до п. 3.1. угоди, майно, створене в результаті спільної діяльності сторін є спільною частковою власністю сторін договору, відповідно до розміру пайової участі кожної зі сторін.

Слід звернути увагу на те, що у відповідності до п. 10.1. угоди, за взаємною згодою сторін, на будь – якому етапі виконання договору, сторона 2 має право здійснити викуп - дострокову компенсацію вартості пайової участі (паю) сторони 1, що полягає в укладенні цивільно – правових угод за якими буде здійснено перехід права власності на майно, та не матеріальний актив, що складає розмір пайової участі сторони 1 за даним договором.

У відповідності до п. 10.2. угоди, викуп стороною 2 складових пайової участі (паю) сторони 1 за даним договором може бути здійснений тільки за ринковими цінами, не нижчими від оціночної вартості нерухомого майна та не матеріального активу, що складає розмір пайової участі (паю) сторони 1 за цим договором.

Викуп стороною 2 пайової участі (паю) сторони 1 за даним договором може бути здійснений шляхом укладення цивільно – правових угод (правочинів) купівлі – продажу, міни матеріальних та нематеріальних активів, тощо.

Передача від сторони 1 до сторони 2 нерухомого майна та не матеріального активу, що складає розмір пайової участі (паю) сторони 1 за даним договором, здійснюється шляхом підписання актів прийому – передачі.

Після переходу права власності на майно та не матеріальний активів, що становить розмір пайової участі (паю) сторони 1 за даним договором, сторона 1 втрачає будь – які права на нього.

У відповідності до п. 10.6 угоди, договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором або складення двостороннього акту про припинення дії цього договору (пункт 10.2. договору).

Згідно до п. 10.8 угоди, договори та додаткові угоди, що будуть укладені після підписання уповноваженими представниками обох сторін можуть доповнювати або змінювати зміст окремих положень даного договору.

Так, надалі, 28.03.2006 року між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України (сторона 1), від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони – «Укроборонбуд» Мельник В.Л., який діяв на підставі довіреності Міністерства оборони України, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., 14.02.2006 року, по реєстру № 162з (бланк ВСО № 831447) та ТОВ «Хімрезерв – Крим» (сторона 2), укладений договір № 13/03-06с/01с/Д про викуп (компенсацію пайової участі) (паю) Міністерства оборони України в додатковій угоді від 28.03.2006 року № 13/03-06с/Д до інвестиційного договору № 13/03-06с від 23.03ю2006 року про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об’єктів житлово – цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 296 (АР Крим, м. Севастополь, Севастопольська зона південного узбережжя Криму, № 3, в/ч 13/140), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого та затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі.

У відповідності до п. 1 договору № 13/03-06с/01с/Д, сторона 2 здійснює викуп (компенсацію вартості) пайової участі (паю) сторони 1 в додатковій угоді від 28.03.2006 року № 13/03-06с/Д до інвестиційного договору від 23.03.2006 року № 13/03-06с про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об’єктів житлово – цивільного призначення, за ціною, та в строки, визначені цим договором.

Так, умовами договору про викуп паю встановлено, що викуп стороною 2 пайової участі (паю) сторони 1 в додатковій угоді від 28.03.2006 року № 13/03-06с/Д здійснюється за 565500,00 грн., з урахуванням ПДВ.

Як вказує позивач, згідно статуту відповідача від 09.02.2007 року ТОВ «Альтеко – Крим» є правонаступником ТОВ «Хімрезерв – Крим».

Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що обидва договори підписані особою, не уповноваженою на дані дії органом управління державним майном – Міністерством оборони України, сторонами не вжито жодних дій, щодо виконання умов укладених договорів, тощо. Крім того, позивач посилається на приписи ст.. 234, 227 Цивільного кодексу України.

Однак, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі з огляду на наступне.

Так, по-перше, суд вважає, що довіреність від 14.02.2006 року, видана на ім’я директора філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) – «Укроборонбуд», посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 14.02.2006 року та зареєстрована за реєстровим № 162з, містить всі необхідні повноваження щодо укладення такого договору, а також, інших договорів, у тому числі, й повноваження щодо надання дозволу на відчуження майна державних підприємств, госпрозрахункових організацій та установ, що функціонально підпорядковані начальнику Центрального управління Міністерства оборони України.

Слід підкреслити те, що у відповідності до ст.. 249 Цивільного кодексу України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

У відповідності до ст.. 32 Господарського процесуального кодексу України Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, виходячи зі змісту ст.. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем, під час розгляду даної справи, суду не було надано належних доказів вчинення дій, передбачених ст.. 249 Цивільного кодексу України, щодо відкликання довіреності.

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що оспорювані угоди підписані особою, не уповноваженою на дані дії органом управління державним майном – Міністерством оборони України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що виходячи зі змісту ст.. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, суду не було надано документальних доказів порушення у відношенні особи, яка підписувала оспорювані угоди, кримінальної справи, оголошення у відношенні даної особи вироку суду, тощо, якими б встановлювались факти щодо неправомірності дії даної особи.

Також, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Листом вих.. від 23.11.2005 року Заступник міністра оборони України В.А. Кредісов звернувся до Міністра оборони України стосовно доручення Центральному спеціалізованому будівельному управлінню у встановленому порядку здійснити функцію замовника будівництва у Збройних силах України по забудові та реконструкції військових містечок шляхом укладення інвестиційних договорів з контрагентами, відібраними на конкурсних засадах та здійснити відповідно до чинного законодавства реалізацію списаного військового майна, оцінених немайнових прав з отриманням коштів на спеціальний рахунок Міністерства оборони України у Державному казначействі України для поповнення спеціального фонду.

Згідно до переліку військових містечок, що передаються замовнику будівництва у Збройних силах України Центральному спеціалізованому будівельному управлінню для укладення договорів по їх забудові та реконструкції (додаток до вищевказаного листа), під пунктом 31 до визначеного переліку увійшло військове містечко № 13/140 (м. Севастополь, мис Сарич) загальною площею 1,8 га. загальна залишкова вартість будівель та споруд, що підлягають списанню становить 130000,00 грн.

Так, вказаний лист містить резолюцією Міністра оборони України А.С. Гриценка, у відповідності до якої Міністром оборони України доручення Центральному спеціалізованому будівельному управлінню у встановленому порядку здійснити функцію замовника будівництва у Збройних силах України по забудові та реконструкції військових містечок шляхом укладення інвестиційних договорів з контрагентами, відібраними на конкурсних засадах та здійснити відповідно до чинного законодавства реалізацію списаного військового майна, оцінених немайнових прав з отриманням коштів на спеціальний рахунок Міністерства оборони України у Державному казначействі України для поповнення спеціального фонду – погоджено, але, за умовами реалізації майна за ринковими цінами з експертною оцінкою вартості фахівцями; прозорої процедури, що передбачає реалізацію майна на конкурсних засадах; захисту інтересів Міністерства оборони України від будь – яких зловживань; відповідності чинному законодавству схеми, що запропонована.

У відповідності до резолюції Заступника Міністра оборони України В.А. Кредісова, розпорядження Міністра оборони України доручено до виконання.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 555-р була проведена інвентаризація земельних ділянок військових містечок Міністерства оборони України. Проведення такої інвентаризації підтверджується листом Міністерства оборони України від 28.02.2006 року № 227/9/769-1.

Так, під час розгляду справи суду наданий лист Кримського територіального квартирно – експлуатаційного управління вих.. № 303/24/3-4650 від 04.02.2007 року, відповідно до якого встановлено, що військове містечко № 296 згідно протоколу № 16 від 14.03.2006 року, затвердженого комісією, призначеної наказом Міністерства оборони України № 262 від 11.05.2006 року, визначено як військове містечко, яке звільняється вході реформування ВП України.

Крім цього, згідно затвердженого титульного списку переліку військових містечок Міністерства оборони України, Директором будівництва та відчуження фондів МО України, дане військове містечко № 296 (13/140, мис Сарич), затверджене до реконструкції за рахунок інвестицій та залучення коштів інших організацій та відомств на 2005-2006рр., тобто, має статус звільненого військового містечка зі списаним військовим майном.

У відповідності до Внутрішньо будівельного титульного списку за рахунок інвестицій та залучення коштів інших організації замовника Центрального спеціалізованого будівельного управління на 2005-2006 рік, пунктом 31, до вказаного титульного списку включено Військове містечко № 13/140 (м. Севастополь, мис Сарич).

Вказаний Титульний список затверджений директором Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України О.Ю. Фоміним 08.12.2008 року та Начальником Центрального спеціалізованого будівельного управління Д.В. Ісаєнко – 29.11.2005 року.

У відповідності до протоколу засідання постійної робочої групи з визначення найкращої пропозиції щодо придбання будівель та споруд від 20.03.2006 року № 21/САР, постійною робочою групою вирішено запропоновані пропозиції ТОВ «Хімрезерв – Крим» щодо участі у спільній забудові (реконструкції) військового містечка № 296, розташованого за адресою: АР Крим, м. Севастополь, Севастопольська зона південного берегу Криму, № 3, в/ч 13/140, з можливістю у подальшому викупу паю Міністерства оборони – визнати найкращими; надати ТОВ «Хімрезерв – Крим» право участі у спільній забудові (реконструкції) військового містечка № 296, розташованого за адресою: АР Крим, м. Севастополь, Севастопольська зона південного берегу Криму, № 3, в/ч 13/140 шляхом укладення відповідного договору на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово – цивільного призначення шляхом пайової участі з можливістю у подальшому викупу паю Міністерства оборони України.

Слід звернути увагу на те, що умовами договору про викуп паю встановлено, що викуп стороною 2 пайової участі (паю) сторони 1 в додатковій угоді від 28.03.2006 року № 13/03-06с/Д здійснюється за 565500,00 грн., з урахуванням ПДВ.

Суду надано платіжне доручення № 2 від 15.06.2007 року, яким відповідач перерахував Центральному спеціалізованому будівельному управлінню 565500,00 грн., призначення платежу: за викуп паю Міністерства оборони України, згідно додаткової угоди від 28.03.2006 року № 13/03-06с/Д, у тому числі ПДВ 94250,00 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що укладення оспорюваних угод було здійснено з відома Міністерства оборони України, передане майно є списаним, тобто, втратило статус військового.

Згідно до ст..203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити те, що нормами чинного законодавства України не передбачені особливі форми здійснення правочину купівлі – продажу майнового права, отже, договір про компенсацію пайової участі (паю) здійснений сторонами у простій письмовій формі, посвідчений печатками підприємств та підписами осіб, що мали необхідні повноваження для цього.

Так, згідно до ст.. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оспорювані угоди, їх зміст та дії сторін, спрямовані на виконання умов даних угод, є такими, що відповідають чинному законодавству України.

У відповідності до ст.. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

У відповідності до ст.. 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 26.11.2008 року.

З огляду на викладене, керуючись, 82-84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Копилова О.Ю.