КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.07.2008
№ 14/107

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової  Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Бурлаченко О.С. - Директор
(наказ № 7-к від 22.05.2007р.)

Дяченко Н.О.
(довіреність № б/н від 21.04.2008 р.)

від
відповідача - ОСОБА_2. (довіреність НОМЕР_1 від 12.02.2008 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної
особиОСОБА_1

на рішення та ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 22.05.2008

у справі № 14/107

за позовом                               Приватного підприємства
"Білдінг Хауз"

до                                                   Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особиОСОБА_1

про
стягнення 136346,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство “Білдінг Хауз”
звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особиОСОБА_1про стягнення 104078,95 грн.
боргу за поставлений товар, 19775,00 грн. інфляційних втрат, 10892,65 грн.
пені, 1599,68 грн. 3 % річних.

В
процесі розгляду справи судом першої інстанції позивач подав заяву про
зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача      104078,95 грн. боргу за поставлений
товар, 18526,05 грн. інфляційних втрат, 9749,08 грн. пені, 1633,90 грн. 3 %
річних.

Рішенням
Господарського суду Чернігівської області від 22.05.2008 р. у справі № 14/107
позовні вимоги Приватного підприємства “Білдінг Хауз” задоволені частково.
Стягнуто з відповідача 104078,95 грн. основного боргу, 18506,26 грн.
інфляційних втрат, 9230,71 грн. пені, 1631,72 грн. три проценти річних, 1334,48
грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу. В решті позову відмовлено.

Рішення
суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем
щодо оплати поставленого товару згідно видаткових накладних № РН-000103 від
18.09.2007 р. та № РН-000098 від 14.09.2007 р.

Крім
того, в судовому засіданні 22.05.2007 р. позивачем було подано клопотання про
вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та
грошові кошти відповідача, оскільки, на думку позивача, є підстави вважати, що
в подальшому відповідач буде перешкоджати виконанню судового рішення.

Ухвалою
Господарського суду Чернігівської області клопотання позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на грошові
кошти відповідача в межах суми 134900,12 грн.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою
та прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення
Господарського суду Чернігівської області від 22.05.2008 р. в повному обсязі та
прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову, а також
скасувати в повному обсязі ухвалу Господарського суду Чернігівської області від
22.05.2008 р. про накладення арешту на грошові кошти відповідача.

Скаргу
мотивовано тим, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного
рішення обставини, що мають значення для справи, з`ясовані не в повному обсязі,
висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення
винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому
підлягає скасуванню як незаконне.

Представник
відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

У
запереченнях на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її доводів, вважає їх
необґрунтованими та такими, що не враховують суттєвих обставин справи, вважає
оскаржувані рішення та ухвалу суду першої інстанції обґрунтованими та такими,
що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просить
залишити їх без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої
інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
вірно встановлено судом першої інстанції, 14.09.2007 р. між сторонами по справі
було укладено договір поставки товару № 1/09/07 (далі - Договір), відповідно до
п. 1. якого постачальник (позивач) зобов'язався передати у власність покупця
(відповідача) товар, перелік якого зазначено в акті прийому-передачі, а
покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим
Договором.

На
виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар згідно видаткових
накладних № РН-000103 від 18.09.2007 р. на суму 69914,88 грн., № РН-000098 від
14.09.2007 р. на суму 34164,07грн., а всього на загальну суму 104 078,95 грн.

В
матеріалах справи наявні відповідні акти прийому-передачі будівельних
матеріалів згідно договору поставки № 1/09/07 від 14.09.2007 р., підписані
сторонами та скріплені їх печатками.

Колегія
суддів вважає висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення
вимоги позивача щодо стягнення основного боргу обгрунтованим, виходячи з
наступного.

Згідно
ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України, що підтверджується ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України,
інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею
530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін)
його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно
до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно
з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Статтею
611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно
до п. 3.1. Договору покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50 % від
загальної вартості товару згідно видаткової накладної на день відвантаження.
Покупець здійснює остаточний розрахунок у розмірі    50 % від загальної вартості товару на
протязі 5 календарних днів з моменту отримання покупцем видаткової накладної
(п. 3.2. Договору).

Враховуючи
вищевикладене, відповідач зобов'язався розрахуватися за отриманий товар згідно
видаткової накладної № РН-000103 від 18.09.2007 р. у строк до 23.09.2007 р. та
згідно видаткової накладної № РН-000098 від 14.09.2007 р. у строк до 19.09.2007
р.

Позивачем
до матеріалів справи подано факсокопію платіжного доручення № 126 від
18.09.2007 р. про перерахування на розрахунковий рахунок позивача НОМЕР_2 МФО
320649 „Ф „Розрах.Центр" ЗАТ КБ Приватбанку" відповідачем з
розрахункового рахунку відкритого в „Акц.Ком.Іннов.Банк „Укрсиббанк"
54121,51 грн., на якому міститься відмітка відділення № 404 АКІБ
„УкрСиббанк" про проведення платежу 18.09.2007 р.

Згідно
довідки відділення „Розрахунковий центр" ПриватБанку № 1861 від 01.04.2008
р., виданої позивачу, кошти на рахунок НОМЕР_2 за період з 14.09.2007 р. по
26.03.08 р. з р/р 4102 ФОПОСОБА_1.
ІННОМЕР_3, відкритому в УкрСиббанк м.Харків МФО 351005 не надходили.

Суд
апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком
суду першої інстанції, про те, що розмір основного боргу відповідача складає
104 078,95 грн.

Відповідач
належним чином своїх обов'язків не виконав, суму основного боргу не сплатив.

Таким
чином з відповідача підлягає стягненню 104078,95 грн. основного боргу.

Позивачем
також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 18526,05 грн.
інфляційних втрат, 9749,08 грн. пені, 1633,90 грн. 3 % річних.

Відповідно
до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивач
просить сягнути з відповідача 1633,90 грн. три проценти річних за період з
24.09.2007 р. по 02.04.2008 р. та 18526,05 грн. інфляції за період жовтень 2007
р. - березень 2008 р.

Колегія
суддів, перевіривши розрахунок збитків від інфляції та 3 % річних,
зроблений  позивачем, погоджується з
висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити, що позовні
вимоги в цій частині правомірно задоволені лише частково, а саме: в частині
стягнення 3 % річних в сумі 1631,72 грн., в частині стягнення збитків від
інфляції в сумі      18506,26 грн. В
іншій частині в стягненні 3 % річних та збитків від інфляції обґрунтовано
відмовлено у зв'язку з допущеними арифметичними помилками.

Щодо
вимоги позивача про стягнення пені, суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно
до п. 8.2. Договору у разі порушення терміну, визначеного у п. 7.4.2. та п.
3.2. цього договору, покупець сплачує суму у розмірі 1% за кожний день
прострочення платежу.

Позивач
просить стягнути 9749,08 грн. пені за період з 24.09.2007 р. по 02.04.2008 р.,
розраховану у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочки зобов'язання відповідача.

Відповідно
до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Враховуючи
вищевикладене, місцевий господарський суд правильно визначив, що періодом
нарахування пені згідно видаткової накладної            № РН-000103 від 18.09.2007 р. є з
23.09.2007 р. по 23.03.2008 р. та згідно видаткової накладної № РН-000098 від
14.09.2007 р. з 19.09.2007 р. по 19.03.2008 р.

Отже,
судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що позивачем у
розрахунку невірно зазначено період нарахування пені, та про те, що з
відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9230,71 грн. пені.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач
в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував,
доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному
суду не навів.

За
таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга в частині скасування рішення Господарського суду
Чернігівської області не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції
необхідно залишити без змін.

Щодо
вимог відповідача про скасування ухвали Господарського суду Чернігівської
області від 22.05.2008 р. про забезпечення позову, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

В
судовому засіданні 22.05.2008 р. позивачем було подано клопотання про вжиття
заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові
кошти відповідача, оскільки, на думку позивача, є підстави вважати, що в
подальшому відповідач буде перешкоджати виконанню судового рішення.

Розглянувши
клопотання позивача, Господарський суд Чернігівської області дійшов висновку
про необхідність його задоволення та накладення арешту на грошові кошти
відповідача в межах суми 134900,12 грн.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи, даний спір стосується стягнення коштів за
отриманий згідно договору № 1/09/07 від 14.09.2007 р. товар, а також стягнення
пені, інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання зобов'язання. Позивачем
було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти відповідача.

Відповідно
до статті 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи
його заступника, який подав позов, або із своєї ініціативи має право вжити
заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій
стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно
зі статтею 67 ГПК України, позов забезпечується: накладанням арешту на майно
або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти
певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за
яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Умовою
застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване
припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент
подання позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за
якістю на момент виконання рішення господарського суду.

Враховуючи
наявність невиконаних відповідачем зобов'язань, а також приймаючи до уваги той
факт, що в жодне судове засідання суду першої інстанції відповідач або його
представник не з'явились, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що такі факти вказують на можливість зникнення грошових
коштів на момент виконання рішення господарського суду в разі задоволення
позову, що в свою чергу, може суттєво утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення в майбутньому.

Тому,
оскільки рішенням Господарського суду Чернігівської області від 22.05.2008 р. у
справі № 14/107 позовні вимоги Приватного підприємства “Білдінг Хауз”
задоволені частково, стягнуто з відповідача 104078,95 грн. основного боргу,
18506,26 грн. інфляційних втрат, 9230,71 грн. пені,    1631,72 грн. три проценти річних, 1334,48
грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу, а всього - 134900,12 грн., то місцевий господарський суд
обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 66, 67 ГПК України, вжив заходи
до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в
межах суми 134900,12 грн.

За
таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та виніс ухвалу з
додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для
задоволення апеляційної  скарги,
скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст.103, ст.105, 106 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особиОСОБА_1залишити без задоволення.

Ухвалу
Господарського суду Чернігівської області від 22.05.2008 р. у справі № 14/107
залишити без змін.

Рішення
Господарського суду Чернігівської області від 22.05.2008 р. у справі № 14/107
залишити без змін.

Справу  № 14/107 повернути до Господарського суду
Чернігівської області.

Постанова
набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого
господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді