ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 20/329пн

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Пантелеймонівський вогнетривкий завод”, с. Пантелеймонівка Донецької області (далі –ВАТ “Пантелеймонівський вогнетривкий завод”)

на рішення господарського суду Донецької області від 01.11.2007 та

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.01.2008

зі справи № 20/329пн

за позовом ВАТ “Пантелеймонівський вогнетривкий завод“

до товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень та аудиту”, м. Донецьк (далі –ТОВ “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень та аудиту”,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача –товариство з обмеженою відповідальністю “ВИК Систем”, м. Донецьк (далі –ТОВ “ВИК Систем”),

про спростування недостовірної інформації.

Судове засідання проведено за участю представників:

ВАТ “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” –Федорова І.Ю.,

ТОВ “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень та аудиту” –Кушнаренко І.О.,

ТОВ “ВИК Систем” –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ВАТ “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень та аудиту” про: визнання недійсною інформації, зазначеної ТОВ “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень та аудиту” в документі від 15.06.2007 щодо наявності у ВАТ “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” заборгованості перед ТОВ “ВИК Систем” за договорами комісії; зобов’язання відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення ТОВ “ВИК Систем” повідомлення про її недостовірність та відкликати спірний документ.

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.11.2007 (суддя Донець О.Є.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.01.2008 (колегія суддів у складі: суддя Старовойтова Г.Я. –головуючий, судді Волкова Р.В., Запорощенко М.Д.), у задоволенні позову відмовлено з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

ВАТ “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів з даної справи скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, зокрема, приписів статей 94, 277 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) та статті 1 Закону України “Про інформацію” (далі –Закон).

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень та аудиту” заперечує проти доводів скарги і просить судові рішення зі справи залишити без змін з мотивів їх законності і обґрунтованості, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- відповідно до умов договору на виконання аудиторських послуг від 17.05.2007 № 17/05/2007 ТОВ “Консалтингова фірма “Фонд економіко-правових досліджень та аудиту” на замовлення ТОВ “ВИК-Систем” було проведено аудиторську перевірку з метою формування думки про зобов’язання ВАТ “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” та ТОВ “ВИК-Систем” за договорами комісії від 25.04.1997 № 3-03-97 та від 16.07.1997 № 31, а також з метою встановлення загального сальдо розрахунків станом на дату складання акта про припинення взаємних зобов’язань від 28.05.2001 та станом на 15.06.2007 із врахуванням зобов’язань сторін за договорами від 06.02.1998 № 127, № 116У та № МVР-2V;

- вказана аудиторська перевірка здійснювалася відповідно до вимог Законів України “Про аудиторську діяльність”, “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Міжнародних стандартів аудиту, при цьому було використано дані бухгалтерського обліку замовника аудиторських послуг (ТОВ “ВИК Систем”),;

- за результатами цієї перевірки відповідачем було складено документа від 15.06.2007, в якому зазначено про наявність заборгованості позивача перед ТОВ “ВИК-Систем”;

- на думку позивача, відповідач, надіславши ТОВ “ВИК-Систем” вказаний документ від 15.06.2007, поширив недостовірну інформацію про наявність заборгованості ВАТ “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” за договорами комісії від 25.04.1997 № 3-03-97 та від 16.07.1997 № 31, оскільки факт відсутності такої заборгованості встановлено судовими рішення господарських судів у відповідних справах.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність підстав вважати надіслання відповідачем спірного документа від 15.06.2007 поширенням недостовірної інформації та, відповідно, про наявність підстав для визнання цієї інформації недостовірною та її спростування.

Згідно зі статтею 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

У частині першій статті 91 ЦК України зазначено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов’язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Отже, юридична особа має право на спростування поширеної про неї недостовірної інформації, передбачене частиною першою статті 277 ЦК України. При цьому відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України недостовірною вважається негативна інформація, поширена про особу, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Таким чином, встановлення факта недостовірності поширених відомостей безпосередньо пов’язано з доведеністю факта поширення цих відомостей особою, до якої пред’явлено позов.

Під інформацією Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі (стаття 1 Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 14 Закону поширенням інформації є розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації.

Право на інформацію охороняється законом; держава гарантує всім учасникам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації; ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша та друга статті 45 Закону).

Відповідно до частини другої статті 43 Закону кожний учасник інформаційних відносин для забезпечення його прав, свобод і законних інтересів має право на одержання інформації, зокрема, про те, що стосується його особисто.

Водночас припис пункту 4 статті 19 Закону України “ Про аудиторську діяльність” зобов’язує аудиторів та аудиторські фірми зберігати в таємниці інформацію, отриману при проведенні аудиту та виконанні інших аудиторських послуг.

Системний аналіз зазначених норм, а також змісту Закону в цілому дозволяє дійти висновку про те, що створення суб’єктом господарювання інформації за договором про виконання аудиторських послуг та подальше доведення її до відома замовника цієї інформації не може визнаватися поширенням інформації в розумінні приписів Закону.

Такий висновок кореспондується з правовою позицією, наведеною в абзацах другому-четвертому пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”: під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині; поширенням відомостей також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так само розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь і гідність громадянина або організації; проте повідомлення таких відомостей лише особі, якої вони стосуються, не може визнаватись їх поширенням.

З огляду на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи попередні судові інстанції дійшли вірного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги, які в основному зводяться до того, чи є спірний документ інформацією в розумінні приписів Закону, не впливають на оцінку правильності резолютивних частин оскаржених судових рішень зі справи.

За наведених обставин підстави для скасування рішення місцевого та постанови апеляційного господарського суду з даної справи відсутні.

Керуючись статтями 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 01.11.2007 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.01.2008 зі справи № 20/329пн залишити без змін, а касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Пантелеймонівський вогнетривкий завод” – без задоволення.

Суддя           В. Селіваненко

Суддя           І. Бенедисюк

Суддя          Б. Львов