ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.08р.

Справа № 10/403-07

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпробетон" , м. Дніпропетровськ

до Обслуговуючого кооперативу "Автогаражний кооператив "Дніпро", м. Дніпропетровськ

про визнання права власності

Суддя Кощеєв І.М.

Представники:

Від позивача:Заіменко Д.В.(дов.№ 14/р від 06.04.07р.)-представник

Від відповідача: Равикович В.В.-голова правління

Циганський А.С.(дов.№1від 01.11.07р.)-виконавчий директор

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача про визнання за ТОВ "Дніпробетон" право власності на вісімнадцять гаражних боксів, в тому числі на гаражні бокси № 1.11, 5.1, 6.4, 6.4, 6.5, 6.6, 6.7, 6.9 розташованих в Автогаражному кооперативі "Дніпро" за адресою : м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова, 14.

В подальшому, Позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд зобов'язати Відповідача передати за актами прийому-передачі ТОВ "Дніпробетон" вісімнадцять гаражних боксів, в тому числі гаражні бокси № 1.11, 5.1, 6.4, 6.5, 6.6, 6.7, 6.9 розташовані в Автогаражному кооперативі "Дніпро" за адресою : м. Дніпропетровськ , вул. Рогальова,14.

Підстави з якими Позивач пов’язує свої позовні вимоги : визнання права власності за ТОВ "Дніпробетон" на вказані гаражі не можливий, оскільки Відповідач не виконав своїх зобов”язань по введенню об”єкту в експлуатацію. Так, Позивач вказує на те, що між сторонами існують неповністю виконані зобов”язання стосовно передачі у власність гаражів в автогаражному крмплексу, відповідно до умов двох договорів про дольову участь.

Відповідач проти задоволення позовних вимог позивача заперечує, зазначаючи на їх безпідставності та необґрунтованості, оскільки ТОВ "Дніпробетон" не надано доказів поставки будівельних матеріалів на адресу Відповідача. У зв”язку з тим, що Позивач вказує на те, що у нього є в наявності документи, що підтверджують факт передачі 18 гаражів ТОВ "Дніпробетон", Відповідачеві не зрозумілі позовні вимоги Позивача щодо передачі вказаних гаражів.

По справі оголошувалася перерва з 24.01.2008 р. по 28.01.2008 р.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до Статуту ТОВ "Дніпробетон", ТОВ "Дніпробетон" є правонаступником ВАТ "Дніпробетон" перейменованого ( попередня назва ) ВАТ ПБК „Придніпровський завод”.

27.06.1996 р. між Автогаражний кооператив „Дніпро” ( Замовник ) ВАТ ПБК „Придніпровський завод” ( Дольовик ) був укладений Договір № 100 про дольову участь в будівництві автогаражного комплексу по вул. Рогальова.

Відповідно до розділу 1 договору, Дольовик набуває у Замовника 10 гаражів автогаражного комплексу по вул. Рогальова, який будується, а Дольовик сплачує за вказані гаражі аванс у сумі два млрд. крб., а різницю покриває матеріальними засобами ( бетон та залізобетон ).

Згідно з п. 1.2 договору Замовник зобов”язується передати Дольовику 10 гаражів після закінчення будівництва гаражного комплексу.

01.02.1997 р. між Автогаражний кооператив „Дніпро” ( Замовник ) ВАТ ПБК „Придніпровський завод” ( Дольовик ) був укладений Договір № 100 про дольову участь в будівництві автогаражного комплексу по вул. Рогальова.

Відповідно до розділу 1 договору, Дольовик набуває у Замовника гаражі на загальну площу 304,5 кв. м. автогаражного комплексу по вул. Рогальова, який будується, а Дольовик передає Замовнику в рахунок вартості гаражів матеріальні ресурси за узгодженою номенклатурою.

Згідно з п. 2.1.2 договору Замовник зобов”язується після закінчення будівництва автогаражного комплексу передати Дольовику гаражі на загальну площу 304,5 кв. м.

23.12.1996 р. між Автогаражний кооператив „Дніпро” та ВАТ ПБК „Придніпровський завод” був підписаний акт приймання-передачі трьох гаражів ( № № 6.4, 6.5, 6.6 ) згідно договору № 100 від 27.06.1996 р.

У зв”язку з тривалим часом пов”язаним із виконанням вказаних договорів ( пройшло більше 10 років ) сторонами не надано суду доказів в повному обсязі, які б дали змогу більш детально дослідити взаєморозрахункі між сторонами щодо виконання умов угод, але з частково наданих матеріалів вбачається, що між сторонами існували певні взаєморозрахунки ( також грошові ) за надані ВАТ ПБК „Придніпровський завод” будівельні матеріали, які використовувалися на будівництві автогаражного комплексу.

Також до договору № 100 від 27.06.1996 р. між сторонами був підписаний акт приймання-передачі трьох гаражів ( № № 6.9, 6.7, 5.1 ).

Сторонами надано суду цілу низку актів звіряння взаєморозрахунків за період з 1996 р. по 2001 р. Згідно останього акту звіряння взаєморозрахунків між Автогаражний кооператив „Дніпро” та ВАТ ПБК „Придніпровський завод” станом на 14.03.2001 р. заборгованості у сторін не існує.

Крім того, представники Відповідача стверджують, що частина гаражів переданих ВАТ ПБК „Придніпровський завод” за розпорядженням останьоного, знаходяться у користуванні певних фізичних осіб.

Також представники Відповідача пояснили суду, що будівництво автогаражного комплексу по вул. Рогальова не завершено, об”єкт до експлуатації не введено ( доказів не надано ), право власності не оформлене ( доказів не надано ).

Згідно зі ст. ст. 161, 162 ЦК УРСР ( який діяв на час укладання між сторонами договорів ) зобов”язання повинні були виконуватися належним чином і в установлений договором строк, одностороння відмова від виконання зобов”язань не допускається.

Відповідно до умов договорів Замовник зобов”язується передати Дольовику гаражі після закінчення будівництва автогаражного комплексу. Не зважаючи на те, що будівництво автогаражного комплексу не закінчено ( доказів не надано ), Замовник передав Дольовику певну кількість гаражів.

З 01.01.2004 р. набрав чинність Господарський кодекс України ( в подальшому ГК України ), який відповідно до ст. 1 визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Згідно Прикінцевих положень ГК України, Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Вказані у позові господарські відносини, пов’язані із виконанням сторонами умов договорів виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, але вони продовжують існувати і після набрання чинності цими положеннями, тому господарським судом зазначені положення також застосовуються.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Цивільний Кодекс України ( далі ЦК України ) також набрав чинності з 01.01.2004 р. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - ЦК Української РСР втратив чинність з 01.01.2004 р.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України також застосовується до цивільних відносин, що продовжують існувати після набрання ним чинності.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України ).

Ст. 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення ст. 33 ГПК України, Позивачем не доведену суду обставин, якіб підтвердили, що між сторонами існують неповністю виконані зобов”язання стосовно передачі у власність гаражів в автогаражному комплексі, відповідно до умов двох договорів про дольову участь.

Враховуючи наведене, господарський суд вважає позовні вимоги Позивача не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зазначеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 69, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позивачу у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Кощеєв