ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 р.

№ 37/82-07

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу спілки громадських організацій "Тендерна палата України", м. Київ,

на рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2007

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.10.2007

зі справи № 37/82-07

за позовом спілки громадських організацій "Тендерна палата України" (далі –Спілка)

до спілки громадських організацій "Тендерна палата закупівель за кошти бюджетів всіх рівнів" (далі –Організація), м. Харків,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Харківське обласне управління юстиції, м. Харків,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Харківська міська рада, м. Харків,

про зобов'язання вчинити певні дії,

за участю представників:

позивача – Шматка В.О.,

відповідача –не з’явився,

третіх осіб –не з’явилися,

ВСТАНОВИВ:

Спілка звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про: заборону Організації використовувати поєднання слів "Тендерна палата" в індивідуальній назві відповідача; зобов'язання відповідача змінити індивідуальну назву, що виключило б використання поєднання слів "Тендерна палата"; зобов'язання відповідача внести і зареєструвати зміни до своїх статутних документів, які виключали б використання цілей, завдань та повноважень, належних виключно Тендерній палаті України згідно з Законом України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти".

Рішенням названого суду від 13.07.2007 (колегія суддів у складі: Доленчук Д.О. –головуючий, судді Хотенець П.В., Кухар Н.М.) у позові відмовлено. Прийняте судове рішення мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення вимог позивача.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 (колегія суддів у складі: Погребняк В.Я. –головуючий, судді Карбань І.С., Шутенко І.А.) рішення місцевого суду від 13.07.2007 скасовано та провадження зі справи припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що спірні правовідносини між сторонами не є господарськими, а тому даний спір непідвідомчий господарським судам.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України та поясненнях до неї Спілка просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати через неправильне застосування ними норм матеріального і процесуального права, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Організація подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про безпідставність її доводів та просила судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Інші відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ухвалою заступника Вищого господарського суду України від 09.02.2008 заяву Організації про відвід колегії суддів залишено без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим господарським судом у справі встановлено, що:

- Організація є об'єднанням громадян з місцевим статусом та зареєстрована 25.08.2005 виконавчим комітетом Харківської міської ради в Московському районі міста Харкова як неприбуткова, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи № 502014 та витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (далі –ЄДРПОУ, т. 1, а.с. 14, 83-87);

- скорочена назва відповідача: "Тендерна палата закупівель";

- в ЄДРПОУ відсутні найменування, тотожні назві відповідача;

- індивідуальна назва відповідача не підпадає під обмеження, встановлені статтею 121 Закону України від 16.06.1992 № 2460-XII "Про об'єднання громадян" (далі –Закон № 2460);

- діяльність Організації не підпадає під обмеження, передбачені статтею 4 Закону № 2460.

Судом апеляційної інстанції зі справи додатково встановлено, що:

- позивач та відповідач є громадськими організаціями;

- відповідно до пункту 1.1 Статуту Спілки вона є неприбутковою спілкою громадських організацій, яка діє згідно з Законом України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти";

- згідно з пунктом 1.7 Статуту Спілка у своїй діяльності не переслідує комерційних цілей і не ставить перед собою завдань щодо отримання прибутків, не веде будь-якої підприємницької діяльності і не має права надавати будь-які платні послуги;

- відповідно до пункту 3.1. Статуту Спілка функціонує з метою сприяння: розвитку системи державних закупівель в Україні; прозорості державних закупівель; підвищенню ефективності та раціональності витрачання державних коштів; забезпеченню інформаційно-методичного супроводу державних закупівель; підвищенню конкуренції на ринку державних закупівель; формуванню сучасної інфраструктури державних закупівель; підвищенню професійно-кваліфікаційного рівня спеціалістів з питань державних закупівель; здійсненню громадського контролю відповідно до Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" та є незалежною у своїй діяльності;

- згідно з загальними положенням Статуту Організації вона є добровільною неприбутковою міською спілкою громадських організацій;

- відповідно до пункту 1.4 Статуту Організація не веде будь-якої підприємницької діяльності і не має права надавати будь-які платні послуги, а діє на виконання завдань, поставлених перед нею Статутом та законами України;

- згідно з пунктом 2.1 Статуту відповідач створюється та функціонує з метою сприяння: розвитку системи державних закупівель в Україні; прозорості державних закупівель; підвищенню ефективності та раціональності витрачання державних коштів; забезпеченню інформаційно-методичного супроводу державних закупівель; підвищенню конкуренції на ринку державних закупівель; формуванню сучасної інфраструктури державних закупівель; підвищенню професійно-кваліфікаційного рівня спеціалістів з питань державних закупівель; здійсненню громадського контролю.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності правових підстав для заборони Організації використовувати у власній назві поєднання слів "Тендерна палата".

Згідно з частиною першою статті 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статті 83 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі.

Статтею 84 ЦК України визначено, що товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи.

Згідно з частиною першої статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Згідно з частиною першою, другою, третьою та п'ятою статті 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування; юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом; найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру; юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Відповідно до статті 3 Закону № 2460 громадською організацією є об'єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів.

Статтею 10 Закону № 2460 передбачено, що об'єднання громадян мають право на добровільних засадах засновувати або вступати між собою в спілки (союзи, асоціації тощо), утворювати блоки та коаліції, укладати між собою угоди про співробітництво і взаємодопомогу. Створення і легалізація спілок об'єднань громадян, порядок їх діяльності та ліквідації здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2460 не підлягають легалізації, а діяльність легалізованих об'єднань громадян забороняється у судовому порядку, коли їх метою є: зміна шляхом насильства конституційного ладу і в будь-якій протизаконній формі територіальної цілісності держави; підрив безпеки держави у формі ведення діяльності на користь іноземних держав; пропаганда війни, насильства чи жорстокості, фашизму та неофашизму; розпалювання національної та релігійної ворожнечі; створення незаконних воєнізованих формувань; обмеження загальновизнаних прав людини.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону № 2460 об'єднання громадян створюються і діють на основі добровільності, рівноправності їх членів (учасників), самоврядування, законності та гласності. Вони вільні у виборі напрямів своєї діяльності; обмеження діяльності об'єднань громадян може встановлюватись тільки Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 121 Закону № 2460 передбачено, що назва об'єднання громадян повинна складатися з двох частин - загальної та індивідуальної. Загальна назва (партія, рух, конгрес, союз, спілка, об'єднання, фонд, фундація, асоціація, товариство тощо) може бути однаковою у різних об'єднань громадян. Індивідуальна назва об'єднання громадян є обов'язковою і повинна бути суттєво відмінною від індивідуальних назв зареєстрованих в установленому порядку об'єднань громадян з такою ж загальною назвою.

При цьому обов’язковість суттєвої відмінності законодавець встановив саме для індивідуальної назви об’єднання громадян (індивідуальна назва відповідача: "Тендерна палата закупівель за кошти бюджетів всіх рівнів"), а не для її загальної чи скороченої (частина третя статті 121 Закону № 2460) назв.

Згідно з частиною першою та п'ятою статті 36 Конституції України громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Усі об'єднання громадян рівні перед законом.

Частиною першою статті 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Преамбулою Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців" (далі –Закон № 755) визначено, що він регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 755 державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 755 підставами для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи є, зокрема, наявність в Єдиному державному реєстрі найменування, яке тотожне найменуванню юридичної особи, яка має намір зареєструватися.

Твердження скаржника щодо неправомірності створення інших "Тендерних палат" не ґрунтується на приписах закону. Закон України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" не містить положень щодо заборони використання відповідачем словосполучення "тендерна палата".

Обов’язкового (за будь-яких обставин) проведення судової експертизи з метою визначення господарським судом наявності чи відсутності суттєвої відмінності індивідуальних назв сторін чинне процесуальне законодавство не вимагає й відповідні клопотання сторін у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши на відміну від апеляційного суду, що в ЄДРПОУ відсутні найменування, тотожні назві відповідача, а індивідуальна назва Організації не підпадає під обмеження, передбачені статтею 121 Закону № 2460, дійшов вірного висновку щодо необхідності відмови в задоволенні даного позову.

Водночас відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції, припинивши провадження у справі з посиланням на відсутність між сторонами господарських правовідносин, припустився порушення приписів частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій України", відповідно до якої місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Відповідно до приписів статей 1, 12 ГПК України дана справа за предметом спору та суб’єктним складом сторін підвідомча господарським судам. Матеріали справи не містять підстав вважати її підвідомчою будь-яким іншим судам України.

З огляду на наведене постанова апеляційного господарського суду має бути скасована внаслідок її прийняття з порушенням норм процесуального права, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу спілки громадських організацій "Тендерна палата України" задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 зі справи № 37/82-07 скасувати.

3. Рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2007 зі справи № 37/82-07 залишити в силі.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов