КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2008                                                                                           № 42/157-37/125

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:           Зубець Л.П.

Лосєва А.М.

при секретарі:           Жидачик А.П.

За участю представників:

від позивача -не з’явився

від відповідача - Годзяцький О.В. (дов. №044/24 від 07.10.2008 р.)

третьої особи - Гранацька Л.В. (дов. №155/1/03 від 14.01.2008 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фондуспеціального призначення "Спецжитлофонд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.03.2008

у справі № 42/157-37/125 (Кондратова І.Д.)

за позовом                               АЕК "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

до                                                   Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фондуспеціального призначення "Спецжитлофонд"

третя особа позивача

третя особа відповідача           КП "Київжитлоспецексплуатація"

про                                                  стягнення 124851,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна компанія „Київенерго” в особі структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго” звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення „Спецжитлофонд” про стягнення 124851,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2007 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство „Київжитлоспецексплуатація”.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №42/157-37/125 від 04.03.2008 р. позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення „Спецжитлофонд” на користь Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” 384840,36 грн. - основного боргу, 3848,40 грн. - державного мита, 3026,96 грн. - витрати, які пов'язані з оплатою вартості проведення судової експертизи, 94,18 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №42/157-37/125 від 04.03.2008 р. в частині стягнення 45378,62 грн. і прийняти нове рішення про стягнення з відповідача 339461,74 грн.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва 04.03.2008 р. у справі №42/157-37/125 – без змін.

Представник позивача в судове засідання не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.02.2003 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією „Київенерго” та Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення „Спецжитлофонд” укладено договір №3101540 на користування електричною енергією, згідно з яким позивач зобов’язався постачати відповідачу електричну енергію до належних відповідачу будинків, а останній - для визначення величини використаної електричної енергії знімати і подавати позивачу за встановленою формою показники розрахункових електролічильників та оплачувати спожиту електричну енергію.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов’язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до п. п. 2.1, 4.1 договору позивач постачає електричну енергію, як різновид товарної продукції в межах дозволеної до використання потужності, згідно з величинами постачання електроенергії за умови своєчасної оплати використаної електроенергії, виконання споживачем ПКЕЕ, ПУЕ, згідно з категорійністю, гарантованим рівнем надійності схем електропостачання струмоприймачів, а відповідач своєчасно та у повному обсязі здійснює розрахунки за електричну енергію відповідно до встановлених договором умов та термінів оплати, а також вносить інші платежі за виконання електропостачальною організацією робіт та надання послуг, пов'язаних з електропостачанням, вартість яких не входить до складу тарифу.

Згідно з Порядком розрахунків встановлених додатком 13а до договору оплату за використану електричну енергію передбачено здійснювати в триденний строк після дати, зазначеної в платіжному дорученні.

Пунктом 13 строк дії договору встановлено з дня його підписання до 31 грудня 2003 р. та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору, або його перегляду. Доказів припинення договору в установленому порядку суду не надано.

Згідно п. 4.2 договору споживач зобов’язаний для визначення величини використаної електроенергії знімати та надавати за установленою формою для електропостачальної організації показання розрахункових електролічильників та електролічильників субспоживачів з кожної точки обліку окремо згідно з календарним графіком (додатки 4,9), а також вести облік електричної енергії в журналі встановленої форми. При наявності вводів на різних класах напруги та різних системах обліку показання даються окремо з кожної точки обліку.

Для з’ясування питання щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем судом першої інстанції була призначена судова бухгалтерська експертиза. У відповідності до частини 5 статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов’язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, звітів про використану активну електроенергію, відповідач спожив за період з березня 2003 року по лютий 2006 року електричну енергію в кількості 6346323 кВт, вартістю 956175,23 грн.

Дана обставина також підтверджується висновком судово-бухгалтерської експертизи №10985/10986 від 18.12.2007 р., який міститься в матеріалах справи.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом відповідач за спожиту електричну енергію (за період з березня 2003 року по лютий 2006 року) розрахувався частково, перерахувавши лише 570334,87 грн., в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 384840,36 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу Україні кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. Відповідно до п. 4 його Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між сторонами продовжують існувати, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи зі змісту статей 525,526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

В п. 2 додатку № 13 до договору сторони погодили, що оплата платіжних документів здійснюється абонентом самостійно в 3-денний строк після дати, зазначеної в платіжних дорученнях .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за період з 01.03.2003 р. по 01.02.2006 р. позивачем відповідачу поставлено електричну енергію на суму 1502491,34 грн., що підтверджується звітами про використану електричну енергію. Відповідач, в порушення вимог договору та норм чинного законодавства, за поставлену електричну енергію розрахувався частково, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 384840,36 грн.

Крім того, в вересні 2003 року позивачем була нарахована відповідачу сума заборгованості в розмірі 97316,11 грн. відповідно до акту приймання-передавання боргу станом на 1 вересня 2003 р. за спожиту від джерел АК «Київенерго» електроенергію, погодженого позивачем - як кредитором у зобов'язанні з постачання електроенергії, а також відповідачем - як новим боржником.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 97316,11 грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування за спожиту електроенергію за договором № 31001540 у вересні 2003 року складаються з двох частин: по-перше, по показникам розрахункових приладів обліку згідно наданого споживачем звіту за спожиту електроенергію за вересень 2003 року на суму 17617,37 грн., по - друге, згідно акту приймання-передавання боргу станом на 01.09.2003 року за спожиту електроенергію згідно договору № 3104555, який був укладений між Дирекцією по утриманню та експлуатації житлових будинків маневрового фонду Комунального підприємства „Київжитлоспецексплуатація” та Акціонерною енергопостачальною компанією „Київенерго”.

Відповідно до рішення Київської міської ради «Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення „Спецжитлофонд” від 1 березня 2001 року № 217/1194 на базі Дирекції з утримання та експлуатації житлових будинків маневреного фонду комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» було створено Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», підпорядкувавши його Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Згідно п. 1 статуту Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» є правонаступником Дирекції з утримання та експлуатації житлових будинків маневреного фонду комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація».

Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Виходячи з положення пункту 10 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями та до відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, але продовжують існувати після набрання чинності Господарським кодексом України.

Оскільки правовідносини між сторонами відносно передачі боргу згідно актів виникли до 01.01.2004 р., то в цій частині слід застосовувати правила ЦК Української РСР.

Відповідно до ст. 37 ЦК УРСР, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Порядок ліквідації і реорганізації юридичних осіб визначається законодавством Союзу РСР і постановами Ради Міністрів Української РСР.

Отже, вказана норма права встановлює два способи припинення юридичної особи. Так, зокрема, перший спосіб відбувається в порядку правонаступництва, тобто коли цивільні права та обов'язки юридичної особи, що припиняється, переходять до інших юридичних осіб - правонаступників.

Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 34 Закону України „Про підприємства України”, чинного на момент створення відповідача у справі та на момент передавання боргу, ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. Підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України. При перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє зробити висновок про те, що перетворення є такою специфічною формою ліквідації юридичної особи, яка передбачає повну передачу активів від перетворюваного підприємства до новоствореного з повним правонаступництвом новоствореного підприємства щодо його попередника, а також ліквідацію попередника внаслідок державної реєстрації перетворення.

Відповідно до ст. 37 Цивільного кодексу УРСР майно з усіма наслідками, пов'язаними з правонаступництвом, переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачено законом або постановою про реорганізацію.

Як вбачається з передаточного та розподільчого балансу КП „Київжитлоспецексплуатація”, а також акту розподілу та передачі активів, зобов’язань і власного капіталу з балансу КП „Київжитлоспецексплуатація” на баланс КП „Спецжитлофонд” була передана кредиторська заборгованість в розмірі 626635,75 грн.

Нормами Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час створення відповідача та підписання акту приймання-передачі боргу, не було передбачено правонаступництва як самостійної підстави заміни кредитора, та не було встановлено обов'язку вчиняти письмовий правочин щодо заміни боржника у зобов'язанні. В свою чергу до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення „Спецжитлофонд”, як до правонаступника, перейшли всі права та обв'язки Дирекції з утримання та експлуатації житлових будинків маневреного фонду комунального підприємства „Київжитлоспецексплуатація”, в тому числі щодо обов'язку сплати суми боргу в розмірі 97316,11 грн. незалежно від того чи підписували сторони угоду про перевід боргу.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 97316,11 грн. не сплив до набрання чинності Цивільного кодексу України, судом застосовуються правила нового Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 262 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

З наданих позивачем доказів та пояснень встановлено, що заборгованість в розмірі 97316,11 грн. виникла до березня 2003 року. В той же час позивач звернувся до суду з позовом тільки 06.03.2006 р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Пунктом 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до пункту 5 статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності. Однак, позивачем в позовній заяві не зазначені причини пропуску строку позовної давності, а тому господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для відновлення пропущеного строку позовної давності.

Згідно пункту 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 97316,11 грн. є такими, що не підлягають задоволенню, в зв’язку зі пропуском строку позовної давності, отже, в цій частині позову необхідно відмовити.

Таким чином, господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 384840,36 грн. є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню, а в іншій частині позову, щодо стягнення 97316,11 грн., слід відмовити з наведених вище мотивів.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення „Спецжитлофонд” залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2008 р. у справі № 42/157-37/125 залишити без змін.

Матеріали справи № 42/157-37/125 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Лосєв А.М.

20.11.08 (відправлено)