КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2008                                                                                           № 32/619

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:           Кошіля В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі           Цецарському А.О.

за участю представників:

від позивача -          Саленко І.В.,

від відповідача -          Гуліда І.А., Атаманчук Л.Р.,

від третьої особи -          не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженоювідповідальністю „Бі енд Пі, ЛТД”

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.01.2008

у справі № 32/619 (Хрипун О.О.)

за позовом                               Київського національного університету імені Тараса Шевченка

до                                                   Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженоювідповідальністю „Бі енд Пі, ЛТД”

третя особа           Міністерство юстиції України

про                                                  визнання недійсними нікчемних умов договору та розірвання договору про спільну діяльність

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними нікчемнихумов договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 29.01.2003 № 07-03-02 щодо тієї обставини, що внески сторін становитимуть 50 % спільного внеску сторін, а також положення п. 9.2 та п. 14.1 зазначеного договору щодо подальшого відшкодування витрат (вартості робіт з реконструкції) за цінами, що діють на момент припинення даного договору. Крім того, позивач просив припинити договір про спільну діяльність без створення юридичної особи від 29.01.2003 № 07-03-02 шляхом його розірвання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2008 у справі № 32/619 позов задоволено частково. Розірвано договір про спільну діяльність без створення юридичної особи № 07-03-02 від 29.01.2003, укладений між позивачем і відповідачем, та припинено зобов’язання за ним. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 85,00 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати повністю і припинити провадження у справі. Підставою для припинення провадження у даній справі відповідач вважає винесення 29.10.2007 Господарським судом міста Києва ухвали № 05-6-6/1061 про відмову в прийнятті позовної заяви позивача.

19.05.2008 від відповідача надійшла відмова від апеляційної скарги, підписана директором підприємства, у зв’язку з поданням касаційної скарги на рішення від 16.01.2008 у справі № 32/619 з приводу порушення норм процесуального права.

Однак, 03.06.2008 представник відповідача надав заяву на підставі рішення зборів учасників відповідача від 30.05.2008, в якій просить вважати помилковим подання директором підприємства відмови від апеляційної скарги та задовольнити апеляційну скаргу, скасувавши рішення суду від 16.01.2008 у зв’язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та припинити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином, вказаною нормою передбачається наявність рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог.

Оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2007 № 05-6-6/1061 спір по суті позовних вимог не вирішувався, підстави для припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України відсутні.

Стосовно посилань відповідача на непідвідомчість даного спору господарським судам, та підвідомчість спору Міжнародному центру по врегулюванню інвестиційних спорів згідно Договору між Україною та Сполученими Штатами Америки про заохочення та взаємний захист інвестиції, ратифікованого Законом № 226/94-ВР від 21.10.1994, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 25 Конвенції про порядок вирішення інвестиційних спорів між державами та іноземними особами, ратифікованої Україною 16.03.2000, в компетенції Міжнародного центру по врегулюванню інвестиційних спорів знаходиться вирішення правових спорів лише за умови наявності письмової згоди сторін спору про передачу такого спору для вирішення Центру.

Доказів письмової згоди сторін про передачу спору на розгляд Міжнародного центру по врегулюванню інвестиційних спорів відповідачем не надано.

Пункт 13.1 договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 29.01.2003 № 07-03-02 передбачає, що усі суперечки між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, розв’язуються у відповідності до законодавства України.

Договір про спільну діяльність без створення юридичної особи від 29.01.2003 № 07-03-02 в терміни та в порядку, передбаченому ст. 24 Закону України „Про режим іноземного інвестування” та Положенням про порядок державної реєстрації договорів (контрактів) про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.1997 № 112, зареєстрований не був.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України спори, що виникають при зміні та розірванні господарських договорів, підвідомчі господарським судам.

Враховуючи вищевикладене, підстави для припинення провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України відсутні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

29.01.2003 між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Підприємством з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю „Бі енд Пі, ЛТД” укладено договір про спільну діяльність без створення юридичної особи № 07-03-02.

Згідно п. 2.1 договору сторони за даним договором зобов’язуються сумісно діяти з метою створення та експлуатації науково-готельного комплексу за адресою: м. Київ, пр. Червонозоряний, 3, далі „Об’єкт”.

При цьому, договором (п. 7.1.8 та п. 7.2.8) визначено частки внесків сторін у спільну діяльність в розмірі по 50 %.

Як вбачається із матеріалів справи, до моменту укладення договору сторони, підписали „Пропозиції до проекту програми реконструкції (капітального ремонту) об’єктів м. Києва на 2003 рік”, в яких обумовлено, що кошти іноземного інвестора не можуть бути джерелом фінансування договору про спільну діяльність.

Згідно акту приймання-передачі робіт від 12.05.2003, підписаного між сторонами по справі, вартість робіт з першого пускового комплексу Об’єкта, що передаються на баланс Київського національного університету згідно умов договору про спільну діяльність № 07-03-02 від 29.01.2003 у відповідності до цього акту становить 1 485 350,61 грн.

Підтвердженням відчуження результатів робіт на суму 1 485 350,61 грн. є видана відповідачем податкова накладна від 21.05.2003 № 33, в якій зазначено покупця, а саме: Київський національний університет імені Тараса Шевченка, інд. под. № 96.

Внаслідок передачі результатів робіт з реконструкції першого пускового комплексу, внесок відповідача у сумісну діяльність зменшився на 6 449 000,00 грн., а внесок позивача збільшився на вказану суму. Отже, внесок відповідача у спільну діяльність складає 8 399 590,00 – 6 449 000,00 = 1 950 590,00 гривень, що становить 11,61 %, а внесок позивача складає 8 399 590,00 + 6 449 000,00 = 14 848 590,00 грн., що становить 88,39 %.

З вищенаведеного вбачається, що відповідачем порушено зобов’язання за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи № 07-03-02, оскільки договір передбачав витрати сторін в рівних частках (по 50%), а фактично позивач поніс витрати в розмірі 88,39%, а відповідач - в розмірі 11,61 %.

Крім того, позивач зазначає, що в результаті спільної діяльності отримано прибуток в сумі 1485,828 тис.грн., що складає від очікуваного лише (1485,828 / 6303,914*100) 23,6 %.

Вказані обставини позивач вважає істотними порушеннями відповідачем умов договору, у зв’язку з чим і просив розірвати договір від 29.01.2003 № 07-03-02.

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно зі звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною другою статті ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір розривається в судовому порядку, зобов’язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 33 та ч. 2 ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, наведені позивачем, обставини порушення відповідачем умов договору про спільну діяльність без створення юридичної особи № 07-03-02 є істотними, тому вважає, що позовні вимоги про розірвання вказаного договору обґрунтовані та правомірно задоволені судом.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійними окремих положень зазначеного договору є недоведеними, суд першої інстанції прийняв вірне рішення про відмову в їх задоволенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та правильне рішення, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю „Бі енд Пі, ЛТД” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2008 у справі № 32/619 не підлягає скасуванню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю „Бі енд Пі, ЛТД” залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2008 у справі № 32/619- без змін.

2.          Матеріали справи № 32/619 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Шапран В.В.