СУД
Ухвала

Іменем України

17
липня 2008 року

Справа
№ 2-16/3187-2008А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
Волкова К.В.,

суддів
Гоголя Ю.М.,

Черткової І.В.,

секретар
судового засідання                                        Дікан Л.І.

за участю
представників сторін:

позивача:
Кірєєв Денис
Володимирович, довіреність №91-Д/44 від 13.03.08;

відповідача: Афанасьєв Михайло Сергійович,
довіреність №17576/10-10-0 від 18.10.07;

Лагун
Наталія Миколаївна, довіреність №13024/10/10-0 від 14.07.08;

Єфремова
Ганна Геннадіївна, довіреність №13023/10/10-0 від 14.07.08;

Дядик
Алла Генріківна, довіреність №13023/10/10-0 від 17.07.08;

Крупченко
Олена Анатоліївна, довіреність №13025/10/10-0 від 14.07.08;

розглянувши
апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим на
постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Омельченко В.А.) від 02.06.2008 року у справі
№ 2-16/3187-2008А

за
позовом Федерального
державного унітарного підприємства "Прилодобудівельний завод" (вул.
Зарічна, 13,м. Трехгорний, Челябінська обл.,456080)

в
особі структурного підрозділу Дитячого оздоровчого комплексу
"Рябинка" (вул. 60 років СРСР, 16,Євпаторія,97400)

до          Державної податкової інспекції в
місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова,
2/40,Євпаторія,97416)

про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Федеральне державне
унітарне підприємство "Прилодобудівельний завод" звернулось до
господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції в місті Євпаторії
Автономної Республіки Крим №/0 від 04.09.2007 року, №/0 від
04.09.2007 року, №/0 від 04.09.2007 року, №/1 від
08.11.2007 року, №/1 від 07.11.2007 року, №/1 від
07.11.2007 року, /2 від 28.01.2008 року, №/2 від 25.01.2008
року, №/2 від 25.01.2008 року, №/3 від 12.03.2008 року,
№/3 від 12.03.2008 року.

Постановою господарського
суду Автономної Республіки Крим (суддя Омельченко В.А.) від 02.06.2008 року у
справі №2-16/3187-2008А позов задоволено. Постанова суду мотивована тим, що
висновки податкового органу щодо порушення позивачем вимог податкового
законодавства не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Не погодившись з постановою
господарського суду першої інстанції, Державна податкова інспекція в місті
Євпаторії Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить
постанову суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга
мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення спору були порушені
вимоги норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні
15.07.2008 року представники податкової інспекції підтримали вимоги апеляційної
скарги, представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував та
просив залишити без змін постанову суду першої інстанції.

У судовому засіданні
оголошувалась перерва до 17.07.2008 року.

Переглянувши постанову суду
першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства
України, судова колегія встановила наступне.

Матеріалами справи
підтверджено, що Державною податковою інспекцією в місті Євпаторії Автономної
Республіки Крим було проведено виїзну планову документальну перевірку
структурного підрозділу Федерального державного унітарного підприємства
"Прилодобудівельний завод" -Дитячого оздоровчого комплексу
"Рябинка" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого
законодавства  за період з 01.07.2005
року по 31.03.2007 року. 21.08.2007 року за наслідками перевірки був складений
акт №1224/20706446/23-01.

В ході перевірки були встановлені
порушення підпункту 4.1.6. пункту 4.1. статті 4 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств”, статті 1 Закону України “Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній валюті”, статті 9 Декрету Кабінету Міністрів
України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”.

На підставі акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення №/0 від 04.09.2007 року, №/0
від 04.09.2007 року, №/0 від 04.09.2007 року.

Позивач не погодившись з
вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив останні до
Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим в
порядку, передбаченому Законом України “Про порядок погашення податкових
зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”.

Рішенням Державної
податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим про
результати розгляду первинної скарги від 07.11.2007 року № 18957/10/25-0 скарга
позивача була залишена без задоволення та у зв'язку з чим були прийняти
податкові повідомлення-рішення №/1 від 08.11.2007 року, №/1
від 07.11.2007 року, №/1 від 07.11.2007 року.

Позивачем була подана
апеляційна скарга до Державної податкової адміністрації Автономної Республіки
Крим з вимогою скасувати прийняти повідомлення-рішення.

Рішенням від 16.01.2008 р.
№ 72/10/25-023 Державної податкової адміністрації Автономної Республіки Крим
було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги та відповідачем були прийняти
податкові повідомлення-рішення №/2 від 28.01.2008 року,
№/2  від 25.01.2008 року,
№/2 від 25.01.2008 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням позивачем
була направлена апеляційна скарга до Державної податкової адміністрації
України.

Рішенням Державної
податкової адміністрації України від 06.03.2008 року № 2043/6/25-0115 було
відмовлено у задоволенні скарги позивача та відповідач, з урахуванням даного
рішення про результати розгляду скарги, прийняв податкові повідомлення-рішення
№/3  від 12.03.2008 року,
№/3 від 12.03.2008 року.

Вказані податкові повідомлення-рішення
оскаржувались позивачем у судовому порядку.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи,
судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду
першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до статті 4
Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валовий доход -
загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 4.1.6. пункту
4.1. статті 4 вказаного Закону встановлено, що валовий доход включає доходи з
інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної
фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді та ін.

Як вбачається з матеріалів
справи на протязі 1 кварталу 2007 року Дитячий оздоровчий комплекс
"Рябинка" отримав на розрахунковий рахунок у банку від головного
підприємства Федерального державного унітарного підприємства
"Прилодобудівельний завод" суму фінансування на утримання
структурного підрозділу у розмірі 8954995,91 руб. РФ, що було еквівалентно на
момент перерахування коштів 1727206,0 грн. Цільове призначення перерахованих
коштів “на утримання Дитячого оздоровчого комплексу "Рябинка"  підтверджується виписками банку, що були
надані.

В акті перевірки відповідач
дійшов висновку, що позивачем порушена норма, яка закріплена у підпункті  4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств”, тобто до складу валового доходу не
віднесені суми фінансування отримані від головного підприємства Федерального
державного унітарного підприємства "Прилодобудівельний завод" у
розмірі 1727206 грн., що привело до заниження валового доходу, як доходу з
інших джерел у вигляді одержаної платником податку суми безповоротної
фінансової допомоги.

Судова колегія вважає
вказаний висновок відповідача помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах
закону у зв'язку з наступним.

Дитячий оздоровчий комплекс
“Рябінка” має статус відособленого структурного підрозділу Федерального
державного унітарного підприємства "Прилодобудівельний завод",
що  наділено  майном юридичної особи і діє на підставі  Положення про структурний підрозділ, яке
затверджено Головним підприємством. Крім того, Дитячий оздоровчий комплекс
“Рябінка” є постійним представництвом нерезидента Федерального державного унітарного
підприємства "Прилодобудівельний завод" в Україні, через яку  юридична особа -нерезидент здійснює
господарську діяльність на території України.

Норми підпункту 4.1.6.
пункту 4.1. статті 4 та підпункту 1.22.1. пункту 1.22. статті 1 Закону України
Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не містять положень про
те, що до складу валових доходів підлягають включенню “суми фінансування”.
Зазначений Закон взагалі не містить такого терміну як “суми фінансування”.

Згідно з абзацом 2 підпункту 1.22.1.
пункту 1.22. статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”
визначено, що безповоротною фінансовою допомогою визнається сума коштів, яка
передана платнику податку відповідно до договорів дарування, інших подібних
договорів, які не передбачають відповідної компенсації або повернення таких
коштів, або без укладення таких угод.

З аналізу даної норми
випливає, що передача коштів без компенсації або без повернення повинна здійснюватися
на підставі цивільно-правових угод (договорів) та обов'язково факт такої
передачі коштів повинен бути обумовлений операцією, яка передбачає за собою
перехід права власності на такі кошти.

Відповідно до пункту 7
статті 3 Господарського кодексу України відношення суб'єкта господарювання з
своїми структурними підрозділами є внутрішньогосподарчими відносинами і на цій
підставі ці відносини не можуть бути кваліфіковані як цивільно-правові  відносини на основі письмових або усних операцій.

Оскільки передача грошових
коштів між нерезидентом -юридичною особою і його структурним підрозділом не
заснована на операції, яка передбачає передачу права власності на це майно
(кошти), то вказана операція не може брати участь у формуванні валового доходу
платника податку на прибуток -Дитячого оздоровчого комплексу “Рябінка”.

Дії по перерахуванню
грошових коштів юридичної особи -нерезидента на користь свого відособленого
підрозділу не можуть розглядатися як господарська діяльність, яка спрямована на
отримання доходу на користь цієї особи та ці дії не відповідають критеріям
визнання їх доходом, оскільки не призводять до збільшення економічних вигод у
вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які приводять до
збільшення власного капіталу нерезидента -юридичної особи.

Відповідно до статті 1
Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в України
економічна вигода це потенційна можливість отримання підприємством грошових
коштів від використовування активів.

Закон  України “Про оподаткування  прибутку
підприємств” не дає визначення терміну “дохід”, тому, враховуючи
положення пункту 1.43. статті 1 цього Закону, визначення терміну “дохід” в
даному випадку,  правомірно
використовувати в значеннях, визначених національними положенням (стандартами)
бухгалтерського обліку (далі - П(З) БУ).

Пунктом 3 П(З) БУ 1
“Загальні вимоги до фінансової звітності”, затвердженого наказом Міністерства фінансів
України від 31 березня 1998 року №87, доходи -збільшення економічних вигод у
вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які приводять до
збільшення власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків
власників).

Згідно з пунктом 5 П(З) БУ 15
“Дохід”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999
року  №290, дохід визначається при
збільшенні активу або зменшення зобов'язання, яким обумовлено  зростання власного капіталу (за винятком
зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що
оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Надходження від
Федерального Державного Унітарного підприємства “Приладобудівельний завод”,
грошових коштів на користь Дитячого оздоровчого комплексу “Рябінка” не є
доходом у вигляді безповоротної фінансової допомоги, одержаним нерезидентом з
джерелом його походження з України, оскільки: таке надходження здійснюється в
межах єдиного балансу підприємства -нерезидента, до складу якого входять і
окремі баланси його структурних підрозділів; не спричиняє за собою зміни
величини активів або зобов'язань підприємства; не тягне за собою ріст власного
капіталу суб'єкта господарської діяльності -юридичної особи та її відособленого
структурного підрозділу.

Позивачем не було здійснено
порушень та вимог, які закріплені статтею 1 Закону України “Про здійснення
розрахунків в іноземній валюті”, тому застосування штрафних санкцій в розмірі
188471,27 гривень відносно останнього відповідачем є неправомірним.

Згідно до статті 1 Закону
України “Про здійснення розрахунків в іноземній валюті” виручка резидентів у
іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених
банках у терміни виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не
пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної
вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту
робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або
іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав
інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного терміну потребує
індивідуальної ліцензії Національного банку України.

У матеріалах справи
відсутні докази того, що укладалися будь-які контракти про надання послуг з
організації відпочинку працівникам Федерального державного унітарного
підприємства "Прилодобудівельний завод" у Дитячому оздоровчому
комплексі "Рябинка" .

Заборгованість у Дитячого оздоровчого
комплексу "Рябинка" перед головним підприємством відсутня, у тому
числі заборгованість за договорами, контрактами. Також, в матеріалах справи
відсутні докази складення актів наданих послуг відпочинку між структурним
підрозділом та юридичної особою. З пояснень позивача, які не оспорює
відповідач, слідує, що такі контракти взагалі не укладалися та відпочинок
працівників головного підприємства - це основний від діяльності структурного
підрозділу заводу, для чого він був створений, будь-які акти не складалися між
підрозділом та головним підприємством.

Згідно з вимогами статті 1
Закону  України  “Про здійснення   розрахунків
в іноземній валюті” наявність контракту є необхідною умовою для
застосування фінансових санкцій, так як терміни заборгованостей визначаються
виключно контрактами.

Факт експорту послуг
відпочинку взагалі відсутній між Дитячим оздоровчим комплексом
"Рябинка" та Федеральним державним унітарним підприємством "Прилодобудівельний
завод", так як даний факт не підтверджується жодним доказом, що є в
матеріалах справи.

Статтею 9 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”
встановлено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за
межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку
України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком
України. Національний банк України гарантує таємницю інформації, зазначеної в
пункті 1 цієї статті, відповідно до положень статті 52 Закону України "Про
банки і банківську діяльність".

Стосовно вимог статті 9
Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і
валютного контролю”,  дебіторська
заборгованість Федерального державного унітарного підприємства
"Прилодобудівельний завод" за внутрігосподарськими операціями з
структурним підрозділом не є валютними цінностями, які знаходяться за межами
території України та які потрібно декларувати.

Дебіторська заборгованість
не є валютними цінностями у розумінні норми, закріпленої у статті 1 Декрету,
яка відображає поняття валютних цінностей, таких як валюта України, іноземна
валюта, платіжні документи, цінні папери, банківські метали.

Пунктом 2.7. Положення про
валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку
України від 8 лютого 2000 року N49, передбачено, що неподання або несвоєчасне
подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та
майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій.

У відповідача були відсутні
правові підстави для застосування штрафу, так як обов'язковою умовою
застосування штрафу і як слід його сплати платником податку є факт наявності
валютних цінностей за межами України.

З урахуванням викладеного
судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що
позивачем порушень вимог податкового та валютного законодавства здійснено не
було, у зв'язку з чим  позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Таким чином, підстав для
задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції в місті Євпаторії
Автономної Республіки Крим судовою колегією не вбачається.

Керуючись статтею 195,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205,
статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим
залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 02.06.2008 року у справі № 2-16/3187-2008А
залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено
протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В.
Волков

Судді
Ю.М. Гоголь

І.В. Черткова