ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 9/778-06

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз"

(далі Товариство)

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду

від

03.12.07

у справі

№ 9/778-06

господарського суду

Сумської області

за позовом

Сумського міжрайонного природоохоронного прокурора (далі Прокурор)

в інтересах держави в особі

Охтирської районної державної адміністрації

(далі Адміністрація)

до

Товариства,

третя особа:

Бугруватська сільська рада Охтирського району

(далі Сільрада),

про

звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

В засіданні взяли участь представники:

- Прокурора:

Бклан Б.Ю. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України; посвідчення № 7 від 05.01.05);

- Адміністрації:

не з'явились;

- Товариства:

Плотников С.І. (за дов. № юр-265/д від 12.11.07);

- Сільради:

не з'явились.

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 28.02.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 15.03.07 господарського суду Сумської області (суддя Лущик М.С.) позовні вимоги задоволено повністю.

Товариство зобов'язано в строк до 30.03.07 звільнити земельну ділянку під свердловиною № 503 загальною площею 1,67 га земель державної форми власності, розташованої на території Сільради та привести її у придатний для використання за цільовим призначенням стан.

З Товариства в доход Державного бюджету України стягнуто 85,00 грн. державного мита та на користь ДП "Судовий інформаційний центр" 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 03.12.07 Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Могилєвкін Ю.О., судді –Пушай В.І., Плужник О.В.) рішення від 15.03.07 господарського суду Сумської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства –без задоволення.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що Товариство всупереч вимог земельного законодавства не має правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташована свердловина.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 15.03.07 господарського суду Сумської області та постанову від 03.12.07 Харківського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 33, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник звертає увагу на те, що після прийняття рішення судом першої інстанції та до прийняття постанови судом апеляційної інстанції між ним та Адміністрацією було укладено договір від 05.07.07 на право тимчасового користування земельною ділянкою, проте даний факт апеляційним судом при винесенні оскарженого процесуального акту враховано не було.

На день розгляду справи у судовому засіданні 28.02.08 письмові відзиви на касаційну скаргу від Прокурора, Адміністрації та Сільради не надійшли.

У судовому засіданні 28.02.08 представник Прокурора щодо доводів скаржника заперечував, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просив касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 17.03.05 державним інспектором з контролю за використанням та

охороною земель Сумської області на адресу Товариства було винесено припис про необхідність невідкладного оформлення права користування спірною земельною ділянкою відповідно до вимог чинного земельного законодавства України. При цьому, встановлено, що згідно зазначеного припису Товариство повинно було оформити право користування земельною ділянкою належним чином або звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під свердловиною

№ 503, оскільки невиконання зазначених дій обмежує законного власника в праві розпоряджатися нею та використовувати за цільовим призначенням.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що вимоги припису не виконано, документ, що посвідчує право на земельну ділянку, Товариство не одержало.

Місцевим та апеляційним судами встановлено, що термін дії договору

№ 3458-ОР від 20.10.05, на який посилалось Товариство в якості доказу свого правомірного перебування на спірній земельній ділянці, закінчився 01.09.06, а згідно п. 21 цього договору після припинення його дії землекористувач повертає власнику земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в користування.

Також, попередніми судовими інстанціями встановлено, що на пленарному засіданні Верховної Ради України від 06.10.06 розглядалось питання погодження місць розташування експлуатаційних свердловин, зокрема свердловини № 503 і відповідно до ст. 109 Регламенту Верховної Ради України за наслідками їх розгляду вони вважаються відхиленими. У зв'язку з зазначеним судові інстанції прийшли до висновку про те, що Товариству відмовлено у погодженні місць розташування експлуатаційних свердловин.

З урахуванням наведеного попередні судові інстанції вказали, що Товариство користується земельною ділянкою без одержання документа, який засвідчує право на землю, що відноситься до самовільного зайняття земельної ділянки, здійснене без відведення землі в натурі й одержання документа, що засвідчує право на землю.

Під час перегляду справи апеляційний суд вказав, що посилання Товариства на договір від 05.07.07 тимчасового користування земельною ділянкою не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки такий договір було укладено після винесення рішення суду від 15.03.07, а на час прийняття рішення у Товариства документу, який підтверджуючого право користування спірною земельною ділянкою, не було.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом п. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальної власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України регламентовано, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Поняття "самовільне зайняття земельних ділянок" визначено у ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" як будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає помилковим неврахування судом апеляційної інстанції при винесенні оскарженої постанови договору від 05.07.07, якому, фактично, суд оцінки не надав, проте визначення правової оцінки такого договору було суттєвим для вирішення спору по суті.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір розглянуто судами першої та апеляційної інстанцій без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення місцевим судом не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" № 24юр-1/54 від 03.01.08 задовольнити частково.

Рішення від 15.03.07 господарського суду Сумської області та постанову від 03.12.07 Харківського апеляційного господарського суду у справі № 9/778-06 господарського суду Сумської області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська