РІШЕННЯ

"18" вересня 2008 р.

Справа № 5/125-2660

Господарський суд Тернопільської
області

у складі   судді Андрушків
Г.З.

Розглянув справу

за позовом  Закритого акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», вул..Набережна Перемоги, 50, м.Дніпропетровськ, 490994

до   Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, м.Тернопіль

за
участю представників від:

Позивача: Гулкевич Н.І. -начальник
юридичного відділу (дов.№3865 від 12.08.08р.)

Відповідача:

Суть справи
:

В розпочатому судовому засіданні
представнику позивача роз'яснено права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст.
20, 22,81-1 ГПК України.

Закрите акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»звернулося в господарський суд з позовом про
стягнення з фізичниї особи -
ОСОБА_13393,68грн., із них: 2476,06грн. боргу за кредитом згідно
договору банківського рахунку №ТЕ1НNO від 20.06.2006р., 589,33грн. боргу по
відсотках за користування кредитом та 328,29грн. пені.

Повноважний представник позивача в
судовому засіданні уточнив, що заборгованість відповідача по кредиту та
відсотках виникла згідно неналежного виконання зобов'язань за договором
банківського рахунку №ТЕ17RA від 20.06.2006р. та Додатку №7 від 20.07.2007р. до
даного договору, які були додані до позовної заяви.

Відповідач  відзиву на позов не надав, в судове засідання
не з'явився, направлена на адресу відповідача, зазначену ним при укладанні
сторонами договору банківського рахунку №ТЕ1HNO від 20.06.2006р. , а також зазначену
в довідці Адресно-довідкового бюро УМВСУ в Тернопільській області №23 від
18.09.2008р., а саме:  АДРЕСА_1,
м.Тернопіль, поштова кореспонденція з повідомленням про вручення (ухвали суду
від 14.07.2008р. та від 24.07.2008р.) повернулася назад в господарський суд з
відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому суд вважає, що ним виконано
вимоги процесуального Закону щодо повідомлення сторін належним чином про час та
місце слухання справи і реалізовано право учасника судового процесу на судовий
захист.

Відповідно
до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, судом встановлено
наступне:

20 червня 2006р. між ЗАТ КБ
«ПриватБанк»(Банк) та Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1(Клієнт) був
укладений договір банківського рахунку №ТЕ17RA, предметом якого є відкриття
Банком Клієнту поточного (поточних) рахунку (рахунків) у національній та
іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі
спеціальним режимом використання) та здійснювати його (їх) розрахункове та
касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних
акті Національного банку (далі НБУ) та умов цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. договору Банк
зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий Клієнту, грошові
кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і
видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком
(рахунками) у порядку та на умовах передбачених цим договором.

Згідно пп. 2.1.25 п. 2.1. договору,
у разі потреби, за вимогою Клієнта, Банк зобов'язався здійснювати овердрафтові
обслуговування Клієнта, що передбачає проведення його платіжних доручень та
платежів, здійснених довіреними особами Клієнта з використанням КПК, понад
залишок коштів на поточному (поточних) та картковому (карткових) рахунку
(рахунках) Клієнта, відкритому в Банку (далі -“поточному рахунку”), за рахунок
кредитних коштів. Порядок та умови надання Клієнту овердрафту обумовлюються у
додатковій угоді до Договору банківського рахунка або окремому договорі про
надання овердрафтового кредиту на поточний або картковий рахунок, що укладений
між Клієнтом та Банком.

Так, відповідно до підписаного сторонами
Додатку № 7 від 20.07.2007р. “Регламент надання мінімального бланкового
овердрафтового кредиту на картковий рахунок” до договору відповідачу було
встановлено овердрафтовий кредит на
картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 в сумі 2 500,00грн.

Відповідно до пункту 1.4.
Додатка № 7 овердрафтове кредитування Клієнта здійснюється Банком у межах
ліміту і терміну,  встановлених  згідно з пунктом 1.3. Додатка № 7,  з періодом
безупинного користування  кредитом  не більше 30 днів.

Згідно розділу 3 Додатку №7 Клієнт,
Відповідач по справі, зобов'язався за користування кредитом у період з дати
виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку після закриття банківського
дня сплачувати відсотки, виходячи з диференційованой процентної ставки, а саме:
відповідно до п.4.1 Додатку №7 відповідачу була встановлена диференційована
відсоткова ставка в залежності від існування несплаченого залишку по кредиту.

Факт отримання вищезазначеного
кредиту  відповідачем не заперечено у
встановленому законом порядку.

В пункті 1.5. Додатка № 7 до договору
визначено, що сплата відсотків за користування
кредитом здійснюється  за увесь
час фактичного користування кредитом згідно з пунктами 3.1., 3.2., 3.3.  вказаного Додатка.

Відповідно до пункту 3.9. при
непогашенні кредиту в який-небудь з термінів, установлених пунктами 1.3., 1.4.,
1.5., 1.6., 1.7., 1.8., 1.9., 1.12.1., 1.12.2., 1.12.4. Додатка № 7,
заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається
простроченою і на залишок заборгованості по простроченій  сумі кредиту відсотки розраховуються
відповідно до пункту 3.2. Додатка № 7 (у розмірі подвійної ставки річних
інтервалу «»16-30 днів від суми залишку непогашеної заборгованості) з дня
виникнення простроченої заборгованості.

Як вбачається із вищезазначеного, між
позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з  кредитного договору, згідно якого, в силу ст.
1054 ЦК України, за кредитним договором
банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується
надати  грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним
договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 193, 202
Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений
строк  відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до
статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач стверджує, що
відповідач в порушення умов договору та Додатку №7 до договору станом на день
заявлення позову допустив заборгованість по кредиту в сумі 2476,06грн. та по
відсотках за користування кредитом в сумі 589,33грн.

Відповідач будь-яких доказів,
які б свідчили про протилежне  суду не
надав, тому згідно вимог ст. 33, 34 ГПК України слід вважати, що за ним
рахується борг за кредитом в сумі 2476,06 грн. та 589,33. заборгованості по
процентам за користування кредитом.

Враховуючи, що згідно ст.ст.
526, 530 Цивільного кодексу України,
зобов'язання  повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк, відповідачем
дані строки порушені, в зв'язку з чим він повинен нести відповідальність,
передбачену умовами п. 5 Додатку №7 до договору у вигляді сплати пені в сумі
328,29грн..

При таких обставинах позов підлягає
задоволенню як обґрунтовано заявлений і по суті неоспорений відповідачем.

Розглянувши заяву позивача про
забезпечення позову від 30.05.2008р. у вигляді накладення арешту на майно
(грошові кошти), що належать відповідачу, заявленої в порядку ст.66, 67 ГПК
України, то суд, приймаючи до уваги, що позивачем не зазначено, чому саме
невжиття відповідних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду про стягнення коштів, також не надано доказів, що
майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання
рішення, а отже, у суду відсутні підстави вважати, що невжиття заходів щодо
забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення
господарського суду, а тому дана заява позивача задоволенню не підлягає.

Державне мито і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, згідно ст. 49  ГПК України, покладаються  на відповідача.

Враховуючи викладене та ст.ст. 43,
49,  66, 67, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити .

2.          Стягнути з Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, м.Тернопіль, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь
Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», вул. Набережна
Перемоги, буд.50, м. Дніпропетровськ, ,  2476,06грн. боргу за кредитом, 589,33грн.
боргу по відсотках за користування кредитом, 328,29грн. пені, 102грн.00коп.
витрат по сплаті державного мита, 118грн.00коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке
не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання)
рішення через місцевий господарський суд.

Суддя
Г.З. Андрушків