ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

26 березня 2008 р.           Справа 11/18-08

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Соя-Прогрес», м. Ужгород

до товариства з обмеженою відповідальністю «Літинська птахофабрика»,

смт. Літин Вінницької області

про стягнення 154 953 грн..

Суддя В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т. Кармаліта, за участю представників:

від позивача - В. Сабадош за довіреністю;

від відповідача - С . Лучков за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Літинська птахофабрика» заборгованості за договором купівлі-продажу від 01.09.2006р. в загальному розмірі 154 953 грн., з яких: 106 023,24 грн. –основний борг з врахуванням індексу інфляції; 10 710 грн. –пеня; 27085,27 грн. –прострочення виконання грошового зобов‘язання; 11 134 грн. курсова різниця..

25.03.2008р. до суду надійшла заява позивача з уточненням прохальної частини позовної заяви, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 104 924 грн. –основного боргу, 18256 грн. –пені, 49943,19 грн. –50% річних та 1179,24 грн. збитків від інфляції.

Дана заява судом не приймається, оскільки не відповідає приписам ст.. 22 ГПК України.

В процесі розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог, про що подав відповідну заяву, в якій просить стягнути з відповідача 143819 грн. без врахування 11 134 грн. курсової різниці.

Позов із заявою мотивовано тим, що відповідно до умов договору купівлі-продажу б/н. від 01.09.2006р. позивачем було відпущено а відповідачем отримано комплексні мінерально-вітамінні добрива для тварин на загальну суму 117 924 грн.. Відповідачем проведено розрахунки за отриманий товар на суму 13000 грн., в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 104 924 грн..

Відповідач у відзиві № 25 від 20.03.2008р. позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Соя-Прогрес»визнає в розмірі 143 819 грн., та заперечує проти 11 134 грн. –курсової різниці.

Оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що позивачем відповідно до накладних № РН-0692-У від 25.09.2006р., № РН-757-У від 24.10.2006р., № РН-805-У від 17.11.2006р. відпущено відповідачу товар на загальну суму 117 924 грн..

Відповідач згідно довіреностей серія ЯЛК № 877782 від 25.09.206р., серія ЯМЗ № 877796 від 24.10.2006р. та серія ЯМО № 540357 від 17.11.2006о. отримав вказаний товар.

Відповідно до п. 6.1 покупець здійснює 100 відсоткову попередню оплату.

В рахунок проведення розрахунків за отриманий товар відповідач сплатив 13000 грн.. Таким чином, відповідачем не оплачено товар на суму 104 924 грн..

01.10.2007р. позивачем направлено відповідачу претензію за № 48 від 24.09.2007р. з вимогою провести розрахунки за поставлений товар, яка останнім залишена без відповіді та задоволення.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов’язання, яке виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником відносин, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, на момент розгляду справи, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 104 924 грн..

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, розмір якого складає 104924+1099,24= 106023,24 грн..

Вказаною нормою визначено зобов‘язання боржника щодо сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі прострочення покупцем виконання грошового зобов‘язання, відповідно до п. 6.1 даного договору, він зобов‘язаний сплатити 50% річних з простроченої суми.

Тикам чином, позивачем правомірно нараховані 50% річних в розмірі 27085,27 грн..

Крім того, вказаним пунктом договору встановлено відповідальність покупця за несвоєчасне проведення розрахунків у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, розмір якої складає 10 710 грн..

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню становить 143 818,51 грн.. Як вбачається з позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути 143819 грн.. Наведене свідчить, що позивачем не вірно обраховано загальну суму позову, а тому в позові в частині стягнення 49 коп. слід відмовити як безпідставно заявлених, в зв‘язку з неправильним обрахунком.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об‘єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а в силу статей 32, 33 вказаного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень шляхом подання доказів.

В силу ч. 5 ст. 78 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Враховуючи наведене та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в розмірі 143 818,51 грн. є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та законодавству, а отже позов підлягає частковому задоволенню з розподілом судових витрат на відповідача за правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Літинська птахофабрика» (вул.. Коцюбинського, 25, смт. Літин, Вінницька область, п/р 7184 в Харківському відділенні «Промінвестбанку»у м. Київ, МФО 322205, код 33451206) на товариства з обмеженою відповідальністю «Соя-Прогрес»( вул.. Станційна, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, п/р 0037 в Ужгородській філії АКБ «Східно-європейський банк»у м. Ужгород, МФО 312635, код 22075889) 106023 грн. 24 коп. - боргу з урахуванням індексу інфляції; 27085 грн. 27 коп. –50% річних; 10710 грн. –пені; 143 грн. 82 коп. - державного мита та 117 грн. 45 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В позові в частині 0 грн. 49 коп. відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 27.03.2008р.

Суддя