ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Луганськ, пл. Героїв ВВВ, 3а. Тел. 55-17-32 ____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.09.08
Справа № 13/142

За позовом Державного підприємства
“Сєвєродонецька теплоелектроцентраль”, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1,               м. Сєвєродонецьк
Луганської області

про стягнення  5 734
грн. 12 коп.,

Суддя

Яресько Б.В.

Секретар с.з.

Чорна І.М.

За участю:

Від позивача

Рожко Є.В. довіреність №
24-01-141/1187 від 05.11.07.; Калмикова Ю.О. довіреність № 24-01-157/1257 від
16.11.07.;

Від відповідача

представник не прибув.

До початку слухання справи від
позивача вимоги про здійснення фіксування судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу не надійшло, в зв'язку з чим технічна
фіксація  не здійснювалась.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 771
грн. 22 коп., пені в сумі 2 693 грн. 53 коп., інфляційних нарахувань в сумі 239
грн. 38 коп., трьох відсотків річних в сумі 29 грн. 99 коп.

Представники позивача позов
підтримали.

Учасників судового процесу було
належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому
судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського  процесуального кодексу України створені всі
необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності
учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не
прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове
засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце
проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських
суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих
чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на
адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є
належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні  обставини справи,  докази на їх підтвердження, надавши правову
кваліфікацію відносинам  сторін і
виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми,
яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового
процесу, суд

ВСТАНОВИВ,
що відповідно до умов укладеного між сторонами по справі 17 жовтня 2004 року
договору № 396 про постачання теплової енергії в гарячій воді, позивач в період
з січня по квітень 2008 р. поставив відповідачу теплову енергію на суму 2 771
грн. 22 коп.

Відповідач за одержану теплову
енергію в встановлений п. 6.1. договором строк не розрахувався.

Позивач звернувся до господарського
суду Луганської області з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 2 771 грн. 22 коп., пеню в сумі 2 693 грн. 53 коп.
нараховану відповідно до п. 7.2.3. договору та Закону України «Про
відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати
за спожити комунальні послуги та утримання при домових територій»№ 686 від
22.05.1999 р., інфляційні нарахування в сумі 239 грн. 38 коп., три відсотки
річних в сумі 29 грн. 99 коп. відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечень проти позову,
або доказів оплати боргу суду не надав.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися
іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у
господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення
поданими суду доказами.

Відповідно до статті 193
Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних
умовах  звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій
передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173
Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526
Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено,
що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його
умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого
кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін)
його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача є
обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
відповідача, а саме державне мито у сумі -102 грн. 00 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49,75, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1на користь
державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»м. Сєвєродонецьк,
ідентифікаційний код 00131050 заборгованість в сумі 2 771 грн. 22 коп., пеню в
сумі 2 693 грн. 53 коп., інфляційні нарахування в сумі 239 грн. 38 коп., три
відсотки річних в сумі 29 грн. 99 коп., державне мито у сумі -102 грн. 00 коп.
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118
грн. 00 коп., наказ видати.

За згодою позивача у судовому
засіданні була проголошена лише вступна та резолютивна частина рішення.

Суддя
Б.В. Яресько

Дата підписання повного тексту
рішення

23 вересня 2008 року.