ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2008 р.
Справа № 29/436-08

вх.
№ 7371/5-29

Суддя
господарського суду

при секретарі
судового засідання

за участю
представників сторін:

позивача -
не з"явився  відповідача - не
з"явився

розглянувши
справу за позовом

СПДФО
ОСОБА_2, м. Київ

до  СПДФО ОСОБА_1, м. Харків

про
стягнення 350000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи
- підприємця - ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
НОМЕР_1 на користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний НОМЕР_2, 350 000 (триста п'ятдесят
тисяч)  грн., шляхом звернення стягнення
на майно та його передачі в натурі в рахунок погашення бору, серед якого об'єкт
нерухомого майна нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Сагайдачного, буд. 14. Оскільки в розписці зазначено, що в разі не повернення
грошових коштів до 01 червня 2008 р. - Відповідач передає Позивачу об'єкт
нерухомого майна нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою, м. Київ, вул.
Сагайдачного, буд. 14, загальною площею 168 кв. м.

Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що на даний час відповідач кошти не повернув,
від належного виконання умов розписки від 21 лютого 2008 р. ухиляється.

Представник
позивача в судове засідання з'явився.

Відповідач в
судове засідання не з"явився, відзив на позовну заяву не надав.

За таких
обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами у порядку
передбаченому ст. 75 ГПК України.

Розглянувши
матеріали справи, суд встановив наступне.

21 лютого 2008
р. Фізичною особою - підприємцем - ОСОБА_1, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1 було надано розписку суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний
НОМЕР_2.

Відповідно до
зазначеної розписки Відповідач позичає грошові кошти у сумі 350 000 грн.
(триста п'ятдесят тисяч гривень) Позивачу, для покриття боргу за приватизацію
нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного,
буд. 14, загальною площею 168 кв. м.

В даній
розписці зазначено, що Відповідач зобов'язується  повернути суму боргу до 01 червня 2008 р., а
в разі не повернення в грошових коштів до вказаної дати - Відповідач передає
Позивачу об'єкт нерухомого майна нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою:
м. Київ, вул. Сагайдачного, буд. 14, загальною площею 168 кв. м.

Було з'ясовано,
що станом на сьогоднішній день Відповідач кошти не повернув, від належного
виконання умов розписки ухиляється.

На адресу
Відповідача Позивачем надсилалась претензія у відповідь на яку Відповідач
пояснив, що необхідної суми боргу він не має та просить звернути стягнення на
об'єкт нерухомого майна нежитлову будівлю що знаходиться за адресою, м. Київ,
вул. Сагайдачного, буд. 14, загальною площею 168 кв. м.

Судом
встановлено, що даний об'єкт нерухомого майна нежитлова будівля оцінений та
його вартість відповідає сумі боргу Відповідача перед Позивачем, тому можливо звернути
стягнення на майно Відповідача, шляхом передачі в натурі оберту нерухомого
майна нежитлової будівлі.

Відповідно ст.
509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав,  встановлених статтею 11 Цивільного кодексу
України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Згідно зі ст.
526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до
ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання
або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Відповідно до
ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених кодексом, в силу якого,
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є
майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.
Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст
господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не
встановлено інше. Підстави виникнення господарських зобов'язань, можуть
виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно зі ст.
175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських
відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана
сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або
утриматися  від певної дії, а управнена
сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові
зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених
Господарським Кодексом.

Згідно з ст.
193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої
сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань
є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених кодексом,
іншими законами або договором.

Статтею 1046
Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики
є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Стаття
1047  Цивільного кодексу України
передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості
речей.

Відповідно до
ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики
або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути
повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана
за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником
достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до
ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до
ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що
позов відповідачем не оспорено, відповідач не надав суду доказів про погашення
боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк,
позовні вимоги позивача є обгрунтованими, підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу
України,  ст. ст. 173, 175, 193
Господарського кодексу України, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити повністю.

Стягнути з
Фізичної особи - підприємця - ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний НОМЕР_1 на користь суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний НОМЕР_2, 350 000
(триста п'ятдесят тисяч)  грн., шляхом
звернення стягнення на майно та його передачі в натурі в рахунок погашення
бору, серед якого об'єкт нерухомого майна нежитлова будівля, що знаходиться за
адресою: 04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, буд. 14.

Стягнути з Фізичної
особи - підприємця - ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний НОМЕР_1 на користь суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний НОМЕР_2, 3 500
(три тисячі п'ятсот)  грн. за сплату
державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. за сплату
інформаційно-технічного забезпечення.

Після набрання
рішенням законної сили видати наказ.

Суддя