ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 р.

№ 9/148 (1/1159-9/328)

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

закритого акціонерного товариства "Сетвік"

(далі Товариство)

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

20.11.07

у справі

№ 9/148 (1/1159-9/328)

господарського суду

Львівської області

за позовом

Товариства

до

приватного підприємства "Кліко" (далі Підприємство),

Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у

Львівській області (далі Служба охорони),

відкритого акціонерного товариства "Львівський науково-дослідний інститут факсимільно-телефонної апаратури" (далі Інститут),

треті особи:

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради (далі Адміністрація),

обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" (далі Бюро),

про

виселення з будівлі та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

не з'явились;

- відповідачів:

Підприємства:

не з'явились;

Служби охорони:

Бондар В.В. (за дов. № 12/1-2372 від 15.06.07);

Інституту:

не з'явились;

- третіх осіб:

Адміністрації:

не з'явились;

Бюро:

не з'явились.

Ухвалою від 03.03.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Товариства б/н від 04.01.08 була прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 10.04.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 10.04.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 10.04.08 представники Товариства, Підприємства, Інституту, Адміністрації та Бюро не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від сторін повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 10.04.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Служби охорони.

Про вказані обставини представника Служби охорони повідомлено на початку судового засідання 10.04.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.04.08 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 26.12.06 господарського суду Львівської області (суддя Станько Л.Л.) в задоволенні позовних вимог Товариству було відмовлено.

Постановою від 05.04.07 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Товариство задоволено.

Рішення від 26.12.06 господарського суду Львівської області скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ухвалою від 02.08.07 господарського суду Львівської області (суддя Данко Л.С.) в порядку п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України було припинено провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Підставою для винесення такої ухвали стало клопотання Товариства, в якому зазначалось про те, що з 02.08.07 відповідачі у справі не чинять йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження спірним майном.

Разом з тим, вказаною ухвалою з урахуванням того, що Товариством за даним позовом було сплачено 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України було здійснено розподіл судових витрат, згідно якого з кожного з відповідачів у справі на користь Товариства стягнуто по 28,33 грн. державного мита та 39,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 20.11.07 Львівського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Якімець Г.Г., суддів –Дубник О.П., Орищин Г.В.) апеляційну скаргу Служби охорони задоволено.

Ухвалу від 02.08.07 господарського суду Львівської області в частині розподілу судових витрат змінено та здійснено перерозподіл судових витрат, згідно якого з Підприємства на користь Товариства стягнуто 28,33 грн. державного мита та 39,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а з Інституту на користь Товариства стягнуто 56,66 грн. державного мита та 78,66 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова апеляційного суду мотивована відсутністю вини Служби охорони у виникненні спору, оскільки остання діяла на підставі ухвали суду, яка є обов'язковою до виконання.

Не погодившись з постановою апеляційного суду, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 20.11.07 Львівського апеляційного господарського суду скасувати та залишити в силі ухвалу від 02.08.07 господарського суду Львівської області.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, ч.ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України, ст. 47, ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Служба охорони щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить оскаржену постанову залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника сторони, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, ухвалою від 29.09.06 господарського суду Львівської області по справі № 1/1016-9/174 за позовом Інституту до ТОВ "Українські юридичні технології" про розірвання договору оренди від 15.09.06 та стягнення збитків, заподіяних самовільним проведенням ремонтних робіт в приміщенні за адресою м.Львів вул.Смаль-Стоцького, 1 корпус 28 під літерою А-5, у розмірі

15 000,00 грн., в порядку ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України було застосовано заходи по забезпечення позову, а саме: зазначено про допуск Інституту до приміщень за вказаною адресою та заборонено будь-яким особам чинити перешкоди Інституту у володінні, користуванні та розпорядженні приміщеннями за вказаною адресою. Цією ж ухвалою до вирішення спору по суті заборонено знаходження на території за вказаною адресою осіб, що не мають на це дозволу Інституту, та на підставі будь-яких документів, крім договорів, укладених з Інститутом, в тому числі і на охорону приміщень.

На підставі матеріалів справи місцевим та апеляційним судами встановлено, що у відповідності до вказаної ухвали суду 03.10.06 між Інститутом та Службою охорони було укладено договір № 2990 про здійснення охорони.

Водночас, на підставі наданих сторонами доказів по справі попередніми судовими інстанціями встановлено, що постановою від 23.11.06 Вищого господарського суду України вказану ухвалу від 29.09.06 в частині вжиття заходів по забезпеченню позову скасовано, охорону з вказаного об‘єкту знято, а договір на охорону даної будівлі призупинено до винесення судом рішення по вказаній справі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та інши ми законами України.

З урахуванням наведених правових положень та тієї обставини, що як встановлено судом апеляційної інстанції фактично Служба охорони при виникненні спірних правовідносин діяла на виконання рішення суду, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок апеляційного суду про відсутність вини Служби охорони у виникненні спору.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, домінуючий критерій, який законодавцем покладено в основу підходів до розподілу судових витрат, є принцип покладення витрат на сторону, з вини якої виник спір.

При цьому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат за проведення експертизи, послуги перекладача та інші витрати, пов'язані з розглядом справи господарським судом, застосовуються ті ж самі правила, що й при розподілі державного мита –відшкодування витрат за рахунок винної сторони.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Товариством в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи в силу

ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм відповідну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Сетвік" б/н від 04.01.08 залишити без задоволення.

Постанову від 20.11.07 Львівського апеляційного господарського суду у справі № 9/148 (1/1159-9/328) господарського суду Львівської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська