ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 березня 2008 р.

№ 3/190-3354

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О. В. –головуючого

Полянського А. Г.

Фролової Г. М.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Управління комунальної власності Тернопільської міської ради

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 року

у справі

№ 3/190-3354 господарського суду Тернопільської області

за позовом

Виконавчого комітету Тернопільської міської ради

до

- Державно-комунального підприємства по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м. Тернопіль,

- Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Управління комунальної власності Тернопільської міської ради

про

стягнення з Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" 24864,58 грн. боргу зі сплати орендної плати та зобов’язання Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" звільнити нежитлове приміщення

В С Т А Н О В И В

Подана касаційна скарга Управління комунальної власності Тернопільської міської ради не відповідає вимогам розділу ХП1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Відповідно до частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги (подання), до скарги додаються, зокрема, докази надіслання її копії іншій стороні у справі.

Як вбачається з касаційної скарги Українсько-польському товариству з обмеженою відповідальністю "Омаліс", касаційна скарга була направлена скаржником за адресою: м. Тернопіль, вул. Живаво, 9, водночас, як свідчать матеріали справи (а.с. 2, 36, 38, 89, 135, 158), адресою відповідача-2 є: м. Тернопіль, вул. Гайова 54 та м. Тернопіль, вул. Б.Лепкого, 6/185. Отже, касаційні матеріали, в порушення частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України, не містять доказів надіслання копії касаційної скарги Українсько-польському товариству з обмеженою відповідальністю "Омаліс".

Таким чином, Українсько-польське товариство з обмеженою відповідальністю "Омаліс" залишилося не повідомленим належним чином про звернення Управління комунальної власності Тернопільської міської ради з касаційною скаргою.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального Кодексу України касаційна скарга (подання) не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги (подання) не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

Крім того, згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що державне мито сплачується в доход державного бюджету в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

У відповідності до пункту 2 статті 3 зазначеного Декрету державне мито із позовних заяв майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; із позовних заяв немайнового характеру –5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є вимога про стягнення з Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" 24864,58 грн. боргу зі сплати орендної плати (майнова вимога) та зобов’язання Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" звільнити нежитлове приміщення (немайнова вимога).

Заявником оскаржується постанова Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 року у даній справі, якою рішення господарського суду Тернопільської області від 16.10.2007 року частково скасовано. Прийнято нове рішення: в задоволенні позову відмовлено повністю.

Отже, заявником оскаржується постанова в повному обсязі, як за вимогою майнового так і немайнового характеру, кожна з яких підлягає оплаті державним митом у встановленому порядку і розмірі.

Управління комунальної власності Тернопільської міської ради до касаційної скарги додало платіжне доручення № 16 від 08.02.2008 року, яке свідчить про сплату скаржником державного мита лише в сумі 42,50 грн., що не відповідає вимогам вищевказаних нормативних актів.

Крім того, відповідно до статті 6 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року №7-93 “Про державне мито” державне мито, яке справляється із апеляційних та касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів, сплачується за місцем розгляду та оформлення документів і зараховується до Держаного бюджету України на рахунки, що відкриті в управліннях Державного казначейства за місцем знаходження господарських судів. Таким чином, державне мито, із касаційних скарг у справах, які розглядаються у Вищому господарському суді України повинно бути перераховане наступним чином:

Одержувач: ВДК у Печерському районі;

Ідентифікаційний код: 26077922;

Банк одержувача: управління Державного казначейства в м. Києві;

МФО: 820019;

Розрахунковий рахунок №0007;

Код економічної класифікації доходів: 22090200 “Державне мито, не віднесене до інших категорій”;

Символ звітності банку (095)

При цьому, додане до касаційної скарги платіжне доручення про сплату держмита № 16 від 08.02.2008 року не може слугувати доказом сплати державного мита у встановленому порядку, оскільки містить всі реквізити іншого одержувача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу, а прокурор внести касаційне подання в загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 86, 111, пунктами 3, 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Управління комунальної власності Тернопільської міської ради на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 року у справі № 3/190-3354 господарського суду Тернопільської області повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий О. Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова