ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.01.08р.

Справа № А16/389-07

За позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до Приватного підприємства “Малбі", м. Дніпропетровськ

про стягнення 80 804 грн. 82 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Секретар судового засідання БЕЗРЕБРА А.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Петренко Н.В. - представник ;

від відповідача: Дробот В.Є. –представник, дов. від 09.12.2007р. №3.

СУТЬ СПОРУ

Позивач просить стягнути з відповідача 80 804 грн. 82 коп., що складає 76 101 грн. 84 коп. –адміністративно-господарських санкцій за нестворені у 2006 році робочі місця для інвалідів та 4 702 грн. 98 коп. –пені.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачем за даними звіту про працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма 10-ПІ річна) не виконано норму закону „Про основи соціальної захищеності інвалідів”.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов, викладений у новій редакції (вх.№713 від 21.01.2008р.) позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити, посилаючись не те, що підприємством у 2006 році вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення порушення порядку здійснення господарської діяльності у вигляді невиконання нормативу працевлаштування інвалідів на підприємстві.; - створення підприємством для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності інваліда, пошуком якого зобов’язані займатися центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів, та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів має відбуватися з урахуванням стану здоров’я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування; - наявним у матеріалах справи копіями звітів за формою 3-ПН за 2006 рік підтверджується, що відповідач щомісячно з січня по грудень 2006р. надало звіти та заявляв про можливість працевлаштування інвалідів; випадків безпідставної відмови відповідачем у працевлаштуванні інвалідів не було.

Дослідивши матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

- згідно із частиною 1 статті 19 Закону України від 21.03.1991р. №876ХІІ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі –Закон) для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця;

- відповідно до звіту відповідача –Приватного підприємства “Малбі” про зайнятість та працевлаштування інвалідів від 05.02.2007р. за 2006р. (форма №10-ПІ) середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача становила 330 працівників, у зв’язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до статті 19 Закону становить 13 робочих місць;

- згідно зазначеного звіту, у відповідача у 2006 році був працевлаштований 1 (один) інвалід;

- Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів (далі –Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. №314 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2004р. №19, яке було чинним у 2006 році, визначено, що робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації (далі - підприємство) незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда (п.1); робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п.3); підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів (п.5);

- пунктом 14 Положення встановлено, що підприємства, зокрема, у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів;

- відповідно до частини 3 статті 18 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- таким чином, створеним робочим місцем є те, яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда; згідно чинного законодавства відповідач повинен відповідно до 4-х відсоткового нормативу створити робочі місця для праці інвалідів, інформувати центри зайнятості та відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо наявності вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів;

- у відповідності з пунктом 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002р. №1434, у складі Мінпраці діє Фонд соціального захисту інвалідів, як урядовий орган державного управління;

- пунктом 3 цього Положення передбачено, що одним з основних завдань Фонду є здійснення контролю за додержанням підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності і господарювання нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів;

- як вбачається з матеріалів справи наказом №31 від 02.01.2006р. відповідачем було визначено посади та професії, на яких доцільно використовувати працю інваліда: інспектор відділу кадрів, комірник, слюсар-ремонтник, укладальник-пакувальник, прибиральник виробничих приміщень, а також затверджено “Положення про робоче місце інваліда”;

- відповідач протягом 2006 року подавав до Бабушкінського районного центру зайнятості Звіти про наявність вакансій (форма №3-ПН), в яких зазначало про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів (копії Звітів знаходяться в матеріалах справи);

- згідно листа Бабушкінського районного центру зайнятості від 14.05.2007р. №1255 (а.с.13) було повідомлено позивача, що відповідач протягом 2006р. надавав звітність про наявність вільних робочих місць для інвалідів, центром зайнятості на протязі 2006 року особам з обмеженими можливостями пропонувались вакансії, але вони від них відмовлялися;

- відповідно до частини 1 статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості;

- позивачем не надано доказів в підтвердження того, що до відповідача зверталися інваліди для працевлаштування, а їм було відмовлено відповідачем у працевлаштуванні;

- крім того, згідно статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом;

- відповідно до пункту 4 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним;

- отже, позивач мав звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій з 16.04.2007р. по 16.10.2007р.;

- позовна заява надійшла до суду 14.11.2007р., тобто після закінчення строку, передбаченого статтею 250 Господарського кодексу України;

- отже, з урахуванням того, що відповідач вживав всі заходи для працевлаштування інвалідів, вина відповідача у незайнятості вакантних місць інвалідами відсутня, а також позивачем пропущено встановлений законом строк для стягнення штрафних санкцій за нестворені у 2006р. робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 94, 160-163, 186, 254, пунктом 6 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили у відповідності до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата складання постанови у повному обсязі –25.01.2008р.