КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

18.02.2008                                                                                           № 15/303б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                         Вербицької О.В.

Гарник Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 15.01.2008

у справі № 15/303б (Хоменко М.Г.)

за заявою                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інфоазот"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

про                                                  визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.01.2008 року у справі № 15/303-б за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інфоазот» (далі – ініціюючий кредитор, ТОВ «ТД «Інфоазот») до Закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь» (далі – боржник, ЗАТ «ВТФ «Радосинь») про визнання банкрутом, заяву ТОВ «ТД «Інфоазот» про порушення справи про банкрутство ЗАТ «ВТФ «Радосинь» залишено без розгляду.

Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» (далі – УА СП ТОВ «КАІС»), не погоджуючись з прийняттям судом такої ухвали у справі, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 15.01.2008 року у справі № 15/303-б та прийняте нове рішення, яким в прийняті заяви про порушення справи про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь» відмовити.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу УА СП ТОВ «КАІС», проаналізувавши норми діючого законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з положень ст.. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), сторони мають право, зокрема, оскаржити судові рішення господарського суду в установленому цим кодексом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 91 ГПК України, сторони у справі мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор-апеляційне подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пункт 1 ст. 5 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992 року № 2343-XII (далі – Закон № 2343) встановлює, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст.. 1 Закону № 2343, сторонами у справі про банкрутство є кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Статтею 1 Закону № 2343 визначено, що кредитор це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

З наведених положень слідує, що судове рішення господарського суду може бути оскаржено лише стороною у справі або прокурором. А з урахуванням положень ст.. 1 Закону № 2343, судове рішення господарського суду у справі про банкрутство може бути оскаржено лише кредитором, боржником, прокурором. При цьому, кредитором у справі про банкрутство є лише юридична або фізична особа чи державний орган вимоги яких щодо грошових зобов’язань до боржника підтверджені у встановленому порядку документами, включені до реєстру вимог кредиторів та визнані судом відповідно до ст..ст.. 14, 15 Закону № 2343.

Як вбачається з матеріалів справи, УА СП ТОВ «КАІС» не є кредитором Закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь» в розумінні положень діючого законодавства, оскільки на момент звернення з апеляційною скаргою у даній справі про банкрутство боржника кредитором у встановленому законодавством порядку не визнавалось.

За таких обставин, УА СП ТОВ «КАІС» не є стороною у справі № 15/303-б, тобто, згідно положень Господарського процесуального кодексу України, не має права звернення з апеляційною скаргою на ухвалу у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, та, керуючись ст..ст.. 1, 14, 15, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.ст. 22, 86, 91, 94, 99 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Українсько-американському спільному підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу господарського суду м. Києва від 15.01.2008 року у справі № 15/303-б.

Справу № 15/303-б повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                            Коваленко В.М.

Судді

Вербицька О.В.

Гарник Л.Л.

19.02.08 (відправлено)