ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2008 р.

№ 17/228-07-8998

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Кузьменка М.В.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Приватного підприємства "Юлія"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 26.08.2008 року

у справі господарського суду

Одеської області

за позовом

Державного підприємства дослідного господарства "Комунар" Одеського інституту агропромислового виробництва УААН

до

Приватного підприємства "Юлія"

про

стягнення 22146,99 грн.,

в судове засідання прибули представники сторін:

позивача:

Грицют О.П.,

відповідача:

не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року Державне підприємство дослідного господарства "Комунар" Одеського інституту агропромислового виробництва УААН звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Юлія" про стягнення 22146,99 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.06.2008 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.08.2008 року рішення місцевого господарського суду від 09.06.2008 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача 13186,94 грн. основного боргу, 2024,00 грн. інфляційних втрат, 1186,65 грн. –3% річних та 347,86 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Приватне підприємство "Юлія" подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.08.2008 року скасувати, рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2008 року з даної справи залишити без змін.

Доповідач: Черкащенко М.М.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 21.06.2004 року між сторонами було укладено договір оренди автомобіля, відповідно до якого орендодавець передав орендарю (відповідачу по справі) грузовий автомобіль для перевозки товарів в межах України, починаючи з 16.02.2004року по 31.12.2004 рік. Згідно з реєстром рахунків за надані послуги ДП ДГ "Комунар" орендареві ПП "Юлія" станом, починаючи з 20.02.2004р. по 30.06.2004р., за відповідачем рахувався борг у сумі 14745,00 грн.

Апеляційним судом також встановлено, що за актом звірки, завіреного підписами та мокрими печатками представників сторін, станом на 01.09.2007 року заборгованість ДП ДГ "Комунар" перед ПП "Юлія" становить 12869,94 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.10.2007 року, залишеним в силі постановою апеляційного господарського суду від 04.12.2007 року на користь ПП "Юлія" стягнуто з ДП ДГ "Комунар" заборгованість у сумі 12869,94 грн., інфляційні та річні (а.с.76, 78 т.2).

Проте, станом на 01.08.2008р. представники сторін своїми підписами, завіреними в установленому порядку мокрими печатками, підтвердили, що ПП "Юлія" має перед ДП ДГ "Комунар" борг в сумі 13185,40 грн. Цей борг стосується оренди грузового автомобіля і представник відповідача жодним доказом не спростував цю суму.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів або договору.

За умовами п.3.2 договору, орендна плата сплачується у безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця згідно виставленого рахунку. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не сплачувались рахунки за автопослуги за період з 20.02.2004 року по 01.07.2004 року (а.с.52-148 т.2).

Згідно з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище наведене, судова колегія погоджується з висновком апеляційного суду, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 р. "Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийнята без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.08.2008 року у справі № 17/228-07-8998 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                Н. Кочерова

Судді М. Кузьменко

М. Черкащенко