КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2008                                                                                           № 6/151

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:           Кошіля В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:           Цецарському А.О.

За участю представників:

від позивача -                    ГлобаВ.К., ЧебишевВ.Д.

від відповідача -                    1.Ковтун Т.О., 2. Симонов С.А.

від третьої особи -          Якусик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спільного підприємства "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.12.2007

у справі № 6/151 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Закритого акціонерного товариства ”Екскалатор”

до                                                   1.Комунального підприємства "Київський метрополітен"

2.Київської міської державної адміністрації

третя особа, не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача           Спільне підприємство "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про                                                  стягнення 166917713,83 рублів Російської Федерації

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду містаКиєва від 24.12.2007 позов задоволено частково. Стягнуто з Київської міської державної адміністрації на користь Закритого акціонерного товариства ”Ескалатор” 139 665 686,45 рублів РФ боргу, 3% відсотки річних у розмірі 20 571 033,71 рублів РФ, 4 896 доларів США витрат на державне мита та 22,66 доларів США витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Спільне підприємство ”Спарта” у формі товариства з обмеженою відповідальністю (третя особа) звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Київської міської державної адміністрації. Третя особа вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції без повного з’ясування обставин, що мають суттєве значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду від 24.12.2007 залишити без змін.

Апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

21.12.1998 між позивачем в якості повіреного та Комунальним підприємством ”Київський метрополітен” правонаступник Київського метрополітена в якості довірителя, було укладено договір доручення № 03-ДПР.

Відповідно до предмету договору доручення, є виконання повіреним доручення довірителя від його імені та за його рахунок щодо укладення зовнішньоекономічного контракту з виробником комплектуючих вузлів ескалаторів ”ЕТ-2М”, ”ЕТ-5М” (далі–Обладнання) та виконання поетапної поставки такого Обладнання (для будівництва станції метро ”Сирецька”) у кількості, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1) та специфікації № 2 (додаток № 2), відповідно до угод про договірні ціни на Обладнання (протокол № 1, додаток № 3 та протокол № 2, додаток № 4), що є невід’ємними частинами даного договору доручення (розділ 1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору доручення, фінансування всіх витрат передбачено за кошти державного та місцевого бюджетів.

Загальна сума Договору доручення визначена у розмірі 11 392 094,92 доларів США і може корегуватись додатковими умовами (п. 2.4 договору доручення), з яких 1% є винагородою повіреного (п. 3.3 договору доручення).

Відповідно до розділу 5 договору доручення, повірений взяв на себе зобов’язання укласти зовнішньоекономічний контракт на поставку довірителю Обладнання, виконати розрахунки з постачальником Обладнання по зовнішньоекономічному контракту, поставити Обладнання, укласти договір з підприємством, що здійснює митне оформлення товару та провести його митну очистку, прийняти і передати довірителю Обладнання в кількості згідно з додатками до договору доручення, яке повинно відповідати якості та комплектності, передбачених договором доручення, а також передати всі необхідні документи на поставлене обладнання.

Відповідно до розділу 4 договору доручення, довіритель зобов’язався прийняти все поставлене повіреним обладнання, провести розрахунки з повіреним, здійснюючи поточні платежі по фактичних витратах та здійснивши остаточний розрахунок, забезпечити повіреного необхідними для виконання доручення документами.

25.12.1998 між Закритим акціонерним товариством ”Ескалатор”, яке є юридичною особою за законодавством Російської Федерації, та спільним підприємством ”Спарта”, яке діяло від імені та за рахунок Київського метрополітену на підставі договору доручення, було укладено контракт № 11-98-КП.

Таким чином, позивач укладаючи контракт № 11-98-КП, діяв як повірений за договором доручення № 03-ДПР, контракт створює цивільні права та обов’язки відповідачу-1. Тобто сторонами за даним контрактом є ЗАТ ”Ескалатор” в якості постачальника та відповідач-1 в якості одержувача.

Відповідно п. 9.1 контракту, якщо між сторонами виникають спори і розбіжності по Контракту, то сторони намагаються врегулювати їх шляхом переговорів. Якщо таке врегулювання стає неможливим і сторонам не вдається досягнути згоди протягом 30 календарних днів, спори вирішуються в арбітражі за місцем знаходження відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем укладення контракту № 11-98-КП є м. Санкт-Петербург, Російська Федерація.

Відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом України від 10.11.1994, права и обов’язки сторін по угоді визначаються за законодавством місця її укладення, якщо інше не передбачено угодою сторін.

Відповідно ст. 44 Закону України ”Про міжнародне приватне право” у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону (у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв’язок із правочином; якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження). При цьому, за договором купівлі-продажу стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є продавець.

Предметом контракту № 11-98-КП, є постачання постачальником одержувачу ескалаторів ”ЕТ-2М”, ”ЕТ-5М” (для монтажу на станції ”Сирецька” Київського метрополітену).

Відповідно до умов контракту, обов’язок однієї сторони передати товар у власність іншої, а іншої - прийняти товар і заплатити за нього певну грошову суму, і за своє правовою природою є договором купівлі-продажу.

Таким чином, оскільки продавцем за контрактом є ЗАТ ”Ескалатор” до правовідносин між ЗАТ ”Ескалатор” та КП ”Київський метрополітен” застосовується право держави місцезнаходження ЗАТ ”Ескалатор” - Російської Федерації як було зазначено вище.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 ЦК Російської Федерації, регулювання договірної і інших зобов’язань у Російській Федерації здійснюється цивільним законодавством, до актів якого віднесено Цивільний кодекс

Главою 30 ЦК Російської Федерації, поставка товарів є різновидом купівлі-продажу. Статтею 506 цього кодексу передбачено, що по договору поставки постачальник - продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати в обумовлений строк вироблені або придбані ним товари покупцю для використання в підприємницькій діяльності або для інших цілей, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Відповідно до ст. 485 ЦК Російської Федерації, покупець зобов’язаний оплатити товар по ціні, передбаченій договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 486 ЦК Російської Федерації, покупець зобов’язаний оплатити товар безпосередньо до або після передачі його продавцем товару, якщо інше не передбачено даним Кодексом, іншим законом, іншими правовими актами або договором купівлі-продажу і не витікає із суті зобов’язання.

Пунктом 2.2 контракту № 11-98-КН зазначена загальна сума у розмірі 11 279 301,90 доларів США.

Пунктом 3.1 контракту передбачено, що оплата продукції здійснюється в рублях Російської Федерації по крос-курсу (долари США - гривні України – рублі РФ) Національного банка України на день оплати одержувачем. Одержувач оплачує продукцію, що поставляється, поетапно авансовими платежами на рублевий розрахунковий рахунок постачальника (п. 3.2. контракту).

05.03.1999 додатковою угодою № 1 до контракту № 11098-КН сума контракту була збільшена до 12 645 341,90 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, що станом на 26.12.2001 позивач свої зобов’язання виконав належним чином, поставивши КП ”Київський метрополітен” обладнання на суму 12 645 341,90 доларів США. Але, КП ”Київський метрополітен” зобов’язання щодо оплати було виконано частково.

Зустрічним визнається виконання зобов’язання однієї із сторін, яке відповідно до договору обумовлено виконанням своїх зобов’язань другою стороною відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК Російської Федерації.

Оскільки виконання обов’язку КП ”Київський метрополітен” щодо оплати товару обумовлено виконанням ЗАТ ”Ескалатор” обов’язку щодо його оплати, виконання зобов’язань за контрактом є зустрічним.

Якщо зустрічне виконання зобов’язання здійснено, не дивлячись на ненадання другою стороною обумовленого договором виконання свого зобов’язання, ця сторона зобов’язана надати таке виконання (ч. 3 ст. 328 ЦК Російської Федерації).

27.12.2001 між ЗАТ ”Ескалатор” в якості постачальника, КП ”Київський метрополітен” в якості покупця та СП ”Спарта” в якості виконавця було укладено генеральну угоду № 1-ГС про реструктуризацію боргу та оптимізацію правовідносин.

Розділом 1 генеральної угоди № 1-ГС зазначено, що мета та задачі - є приведення у порядок і кодифікація системи договірних норм, що регулюють правовідносини сторін, констатація фактичного стану виконання сторонами своїх зобов’язань за договором доручення № 03-ДПР та контрактом № 11-98-КП, визначення правового статусу кожної зі сторін по відношенню до інших сторін, визначення основних принципів і умов подальшої співпраці сторін, вирішення питання про реструктуризацію боргу покупця, врегулювання подальших взаємовідносин сторін.

Отже, констатуючи укладення договору доручення та контракту (п. п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.1 генеральної угоди), сторони зазначили (п. 2.1.4 генеральної угоди), що постачальник (ЗАТ ”Ескалатор”) і покупець (КП ”Київський метрополітен”), відповідно постачаючи обладнання і здійснюючи оплату його вартості, сприймали такі свої дії як виконання взаємних зобов’язань за Контрактом один перед одним, тобто саме ЗАТ ”Ескалатор” перед КП ”Київський метрополітен” і навпаки, не дивлячись на те, що фактично такі дії здійснювались через СП ”Спарта” (виконавця). СП ”Спарта”, здійснюючи фактичні операції з майном і грошовими засобами постачальника та покупця, не набувало при цьому права власності на обладнання, відображало операції, що проводились з чужим майном, на позабалансових рахунках, а право вимоги належного виконання зобов’язань кожної зі сторін контракту залишилось за ЗАТ ”Ескалатор” (постачальником) та КП ”Київський метрополітен” (покупцем).

Розділом 3 генеральної угоди № 1-ГС визначений предмет сторонами полягає в реструктуризації заборгованості покупця перед постачальником (ЗАТ ”Ескалатор” не буде вимагати від КП ”Київський метрополітен” відшкодування процентів, що виникли внаслідок несвоєчасного виконання першим зобов’язань перед постачальником по оплаті ціни Обладнання), виконанні покупцем своїх зобов’язань перед постачальником та виконавцем відповідно до встановленого генеральною угодою порядку та виконанні виконавцем в порядку, передбаченим генеральною угодою, зобов’язань по супроводженню покупцем своїх зобов’язань перед постачальником.

Відповідно до п. 3.2.2. генеральної угоди, раніше укладені угоди сторін, підписані сторонами протоколи, акти, інші документи застосовуються до регулювання відносин сторін в частині, що не врегульована генеральною угодою і не суперечить їй.

Таким чином, укладена генеральна угода № 1-ГС є трьохстороннім правочином, який врегульовує відносини сторін, що склалися між ними на підставі контракту № 11-98-КП та договору доручення № 03-ДПР.

Отже, з моменту укладення генеральної угоди відносини між відповідачем-2 та відповідачем-1, щодо поставки обладнання регулюються умовами контракту № 11-98-КП та тими умовами генеральної угоди № 1-ГС, які стосуються прав і обов’язків сторін за контрактом. Аналогічним чином з моменту укладення генеральної угоди регулюються відносини між відповідачем-1 та позивачем –умовами договору доручення № 03-ДПР та умовами генеральної угоди, що стосуються прав і обов’язків сторін за договором доручення.

Після укладення генеральної угоди № 1-ГС зобов’язання за контрактом № 11-98-КП та договором доручення № 03-ДПР не припинились та не було змінено склад осіб за ними. Тобто, сторонами за контрактом є КП ”Київський метрополітен”, а за договором доручення – СП ”Спарта” та КП ”Київський метрополітен”.

Відповідно до п. 3.2.1 генеральної угоди, для подальшого регулювання відносин сторін застосовується діючий до укладення даної Генеральної угоди компетентний правопорядок (право сторони), що відповідає умовам контракту, а також правила та умови, встановлені цією генеральною угодою.

Також, розділом 4 генеральною угодою не було змінено порядку перерахування коштів, встановленого договором доручення: перерахування КП ”Київський метрополітен” коштів СП ”Спарта” (з урахуванням витрат щодо конвертації валюти України у рублі Російської Федерації та витрат, пов’язаних з перерахуванням коштів) і подальше перерахування їх останнім на користь ЗАТ ”Ескалатор”. Умовами Генеральної угоди вказаний порядок було деталізовано і ці умови регулюють правовідносини між КП ”Київський метрополітен” та СП ”Спарта”.

Оскільки сторонами за контрактом № 11-98-КП є ЗАТ ”Ескалатор” та КП ”Київський метрополітен”, яке є боржником, і СП ”Спарта” не є учасником цих правовідносин, право сплати боргу належить ЗАТ ”Ескалатор” як кредитору.

Умовами генеральної угоди та законодавством України, яке регулює відносини доручення між позивачем та відповідачем-1, не передбачено виникнення у повіреного права вимоги сплати боргу, що виник у боржника перед кредитором за договором поставки, укладеного повіреним у зв’язку з виконанням доручення.

Відповідно п. 4.9 генеральної угоди зазначено, що можливість здійснення розрахунків безпосередньо КП ”Київський метрополітен” з ЗАТ ”Ескалатор”.

Пункту 5.5 генеральної угоди передбачено, що СП ”Спарта” має право вимоги у КП ”Київський метрополітен” виключно оплати винагороди і відшкодування власних витрат.

Реструктуризація боргу полягає в тому, що ЗАТ ”Ескалатор” не буде вимагати від КП ”Київський метрополітен” відшкодування процентів, що виникли внаслідок несвоєчасного виконання першим зобов’язань перед постачальником по оплаті ціни Обладнання відповідно до п. 4.2 генеральної угоди.

Відповідно до п. 5.4.1 генеральної угоди, КП ”Київський метрополітен” прийняв на себе зобов’язання на умовах і в порядку, встановлених генеральною угодою, погасити заборгованість перед ЗАТ ”Ескалатор” і відшкодувати у повному обсязі збитки, заподіянні несвоєчасним виконанням зобов’язань по оплаті ціни отриманого Обладнання.

03.08.2004 КП ”Київський метрополітен” було повідомлено СП ”Спарта” про припинення дії договору доручення № 03-ДПР від 21.12.1998.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України, відмова довірителя від договору є однією з підстав припинення договору доручення.

Таким чином з 03.08.2008 у СП ”Спарта” відсутні права на одержання коштів та документів у зв’язку з виконанням контракту № 11-98-КН.

Отже, припинення обов’язку СП ”Спарта” щодо виконання процедури, передбаченої генеральною угодою № 1-ГС, з одержанням коштів від КП ”Київський метрополітен” та перерахуванням їх ЗАТ ”Ескалатор”, оскільки дані умови генеральної умови є складовою договору доручення 03-ДПР.

З моменту припинення договору доручення КП ”Київський метрополітен” повинен без участі СП ”Спарта” здійснити оплату визначеної заборгованості на користь ЗАТ ”Ескалатор”.

23.08.2005 між ЗАТ ”Екскалатор” та КП ”Київський метрополітен” була підписана додаткова угода № 10 до контракту № 11-98-КП. Як вбачається із змісту додаткової угоди, було змінено преамбулу контракту, суму контракту та визначено заборгованість КП ”Київський метрополітен”.

Отже, загальна сума контракту № 11-98-КН становить 12 645 341,89 доларів США, з яких оплачено 7 715 529,23 долари США, а заборгованість складає 4 929 812,66 долари США, що в рублях Російської Федерації становить 139 807 681,99.

Угодою № 10 зазначено, що суму 1 980 198,02 грн. сплачено КП ”Київський метрополітен” на рахунок СП ”Спарта” і сторони спільно приймуть законні міри по стягненню з СП ”Спарта” даної суми і перерахуванню їх КП ”Київський метрополітен”.

Перерахування коштів, було здійснено СП ”Спарта” у зв’язку з обов’язком повіреного за договором доручення № 03-ДПР, сторонами за яким є КП ”Київський метрополітен” та СП ”Спарта”. Обов’язок повіреного повернути все одержане за договором виникає перед довірителем, у зв’язку з чим право вимоги повернення коштів у СП ”Спарта” належить КП ”Київський метрополітен”.

Таким чином, оскільки ЗАТ ”Ескалатор” не є учасником правовідносин за договором доручення № 03-ДПР, і підставою позовних вимог є стягнення заборгованості за контрактом № 11-98-КП, СП ”Спарта” не є зобов’язаною стороною перед ЗАТ ”Ескалатор”, за таких обставин не підлягає залученню до участі у справі як інший відповідач.

Відповідно до вимог ст. 195 ЦК Російської Федерації, позовною давністю є строк для захисту права за позовом особи, право якого порушено.

Загальний строк позовної давності встановлено тривалістю у три роки згідно до ст. 196 ЦК Російської Федерації.

Початком перебігу строку позовної давності є день, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права (ч. 1 ст. 200 ЦК Російської Федерації) і однією з підстав його переривання є вчинення зобов’язаною особою дій що свідчать про визнання боргу (ч. 1 ст. 203 ЦК Російської Федерації).

Частиною 2 ст. 203 ЦК Російської Федерації зазначено, що після переривання перебіг строку позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання, не зараховується до нового строку.

Отже, строку позовної давності у зв’язку з укладенням угоди № 10 перебіг розпочався заново і на час звернення позивача до суду 07.03.2007 строк не сплив.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо, що особливості господарської діяльності КП ”Київський метрополітен” визначаються відповідно до вимог, встановлених Господарського кодексу України до діяльності казенних підприємств.

Відповідно до ч. 9 ст. 78 ГК України особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

КП ”Київський метрополітен” є єдиним підприємством, яке надає послуги з перевезення пасажирів метрополітеном, діяльність якого не рентабельна, є об’єктом, який забезпечує життєдіяльність держави в цілому, тобто є об’єктом загальнодержавного значення, що не підлягає приватизації відповідності до ст. 5 Закону України ”Про приватизацію державного майна”, фінансування витрат за контрактом № 11-98-КП повинно було здійснюватись за рахунок коштів місцевого бюджету.

Як передбачено ч. 7 ст. 77 ГК України казенне підприємство відповідає за своїми зобов’язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов’язаннями казенного підприємства.

Відповідно до статуту КП ”Київський метрополітен” останнє підпорядковано виконавчому органу Київської міської ради - Київській міській державній адміністрації.

Факт відсутності коштів у КП ”Київський метрополітен” для виконання зобов’язань за контрактом № 11-98-КП відповідачами визнається та не оспорюється нездійснення Київської міської державної адміністрації фінансування вказаних витрат з бюджету міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, 2005 році ЗАТ ”Ескалатор” та КП ”Київський метрополітен” звертались до відповідача-2 з проханням виділити цільовим призначенням бюджетні асигнування для проведення розрахунків КП ”Київський метрополітен” за поставлене обладнання за контрактом № 11-98-КП, однак кошти виділено не було.

Таким чином, відповідальність за зобов’язаннями КП ”Київський метрополітен” за невиконання обов’язків за контрактом № 11-98-КП покладається на відповідача-2 у відповідності до ч. 7 ст. 77, ч. 9 ст. 78 ГК України.

Отже, вказана відповідальність полягає в обов’язку сплатити на користь ЗАТ ”Ескалатор” суму основного боргу.

Відповідно до п. 8.4 контракту № 11-98-КП, майнова відповідальність сторін регулюється угодою сторін СНД від 20.03.1992, а також чинним законодавством сторін учасників цього контракту.

Як вбачається з контракту, можливість застосування законодавства України для регулювання відповідальності КП ”Київський метрополітен”.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити за весь час прострочення три проценти річних від простроченої суми.

У той же час відповідно до п. 4.2 генеральної угоди № 1-ГС реструктуризація полягає в тому, що ЗАТ ”Ескалатор” не буде вимагати від КП ”Київський метрополітен” відшкодування процентів, що виникли внаслідок несвоєчасного виконання останнім зобов’язань перед ЗАТ ”Ескалатор” по оплаті ціни обладнання, початком нарахування трьох процентів є дата укладення генеральної угоди № 1-ГС від 27.12.2001.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується третьої особи, яка мала довести наявність тих обставин, на підставі яких вона просила скасувати рішення суду першої інстанції. На підставі викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об’єктивно з’ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги Спільного підприємства ”Спарта” у формі товариства з обмеженою відповідальністю та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2008 - відсутні.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спільного підприємства ”Спарта” у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2007 - без змін.

Матеріали справи № 6/151 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Шапран В.В.