донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

16.01.2008 р.                                                              справа №39/257

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Дзюби О.М.

суддів

Гези Т.Д. , Діброви Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:

Казьмірчук С.І.(дов. №1 від 10.01.2008р.),

від відповідача:

Косенко Т.А. (дов. б/н від 10.12.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товаритства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Українське село" м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

10.09.2007 року

по справі

№39/257 (Морщагіна Н.С.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроспілка" м.Хмельницький

до

Товаритства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Українське село" м.Донецьк

про

Стягнення 372641,47грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Украгроспілка” м.Хмельницький звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „М'ясокомбінат „Українське село” м.Донецьк про стягнення заборгованості у сумі 372641грн.47коп., у тому числі основного боргу 303450,58грн., пені у сумі 58570грн.12коп., 3% річних в сумі 10620грн.77коп.

Рішенням господарського суду Донецької області (суддя Морщагіна Н.С.) позовні вимоги задоволені частково у сумі основного боргу 303450,58грн., пені в сумі 25863грн.97коп., 3% річних в сумі 10620грн.77коп. та судові витрати. В частині стягнення пені відмовлено, оскільки нарахована позивачем пеня не відповідає приписам п.6 ст.232 ГК України.

Судове рішення мотивоване тим, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи та відповідачем не спростована, тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належним чином.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник посилається на те, що висновок суду базується на доказах, наданих позивачем, а саме: накладних про поставку товару, які, на думку позивача, не мають правової підстави здійснення такої поставки. Також судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у судовому рішенні, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем 02.02.2006року укладений договір купівлі-продажу №13, відповідно до якого позивач зобов'язався поставити відповідачу продукцію на умовах поставки EX WORKS (... named place) (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРСМ в редакції 2000р.) (а.с.6). Порядок розрахунків за поставлену продукцію сторони передбачили у формі передоплати, яка здійснюється покупцем (відповідач) на розрахунковий рахунок продавця (позивач) та готівкою в касу продавця (п.3.2 договору).

За своєю правовою природою даний договір є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у період з 02.02.2006року по 12.05.2006р. поставив відповідачеві продукцію у кількості 53,633т на загальну суму 725179грн.38коп. Факт поставки підтверджується накладними №012 від 03.02.2006р., №016 від 03.03.2006р., №6632 від 12.05.2006р. та товарно-транспортними накладними серії 02ААФ №241220 від 03.02.2006р., №241166 від 03.03.2006р., №241169 від 12.05.2006р. (а.с.7,8,11,12,15,17). Вказані накладні підписані обома сторонами, а товарно-транспортні накладні ще скріплені печатками підприємств, що безпосередньо підтверджує отримання спірного товару саме представником відповідача. Крім того, факт поставки товару у вказаний період підтверджується також податковими накладними (а.с.9,13,16). Згідно з пунктом 7.2.3 Закону України „Про податок на додану вартість” (із змінами внесеними згідно із Законом України від 19.11.97 р. N 644/97-ВР) податкова накладна є звітним податковим і одночасно розрахунковим документом. Отже, надані позивачем накладні, товарно-транспортні накладні та податкові накладні –є належним доказом здійснення договірних зобов'язань позивачем, а також прийняття відповідачем продукції.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі ст.ст.202,203 Господарського кодексу України, господарське зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Заперечення відповідача про те, що позивачем не доведено виконання ним вимог договору жодними доказами, тому не має підстав для висновку про настання тій події, з якої відповідно до ст.664 ЦК України та п.3.1 договору пов'язується виникнення грошових зобов'язань у м'ясокомбіната, не приймаються до уваги, оскільки відповідач –ТОВ „М'ясокомбінат „Українське село”, у порушення умов договору свої зобов'язання по оплаті продукції ним виконано шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів на загальну суму 421728,80грн., що підтверджується платіжними дорученнями, в яких вказано про призначення платежу „За мясо говядины накладная №12 от 03.02.2006; №3 от 03.03.06; №16 от 03.03.06”, а також меморіальними ордерами №208 від 17.05.2006р., №206 від 19.95.2006р., №200 від 22.05.2006р., №205 від 23.05.2006р, які приєднані до матеріалів справи. Оригінали даних документів надані позивачем та були оглянуті у судовому засідання апеляційної інстанції. Отже, борг у сумі 303450,58грн. доведений позивачем належним чином.

Як видно із матеріалів справи, поставка продукції відбувалася на договірній та платній основі, але строк для проведення розрахунків не встановлений ані угодою сторін, ані законом. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України у випадках, не визначення строку виконання боржником зобов’язання, частина 2 вказаної статті зумовлює право кредитора (позивача) вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок в семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Позивачем - ТОВ „Украгроспілка” 25.12.2006року було направлено на адресу відповідача - ТОВ „М'ясокомбінат „Українське село” претензію №14 від 11.12.2006р. на суму 325244,60грн., про що свідчить поштове повідомлення №115245 (а.с.19-20). Отже, оплата отриманої продукції повинна бути здійснена в строк до 06.01.2007р. у відповідності до вимог чинного законодавства. Претензія відповідачем залишена без розгляду.

Предметом позову є стягнення заборгованості у сумі 303450,58грн., 3% річних у сумі 10620грн.77коп. за період з 01.06.2006р. по 01.08.2007р. та пені у сумі 58570,12грн. за період з 10.06.2006р. по 01.08.2007р., яка нарахована на підставі п.4.1 договору.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив всі суттєві обставини справи та правильно встановив, що внаслідок порушення відповідачем умов договору, у останнього виникло зобов'язання щодо оплати боргу за отриману продукцію за спірним договором в сумі 303450,58грн. Дані висновки відповідають вимогам закону, ґрунтуються на матеріалах справи та підтверджені наявними у справі доказами.

При винесенні рішення додаткові вимоги про стягнення 3% річних у сумі 10620грн.77коп. господарським судом задоволені повністю, а вимоги про стягнення пені частково - у сумі 25863грн.97коп. за 183 дня, мотивуючи тим, що наданий позивачем розрахунок пені не відповідає приписам п.6 ст.232 ГК України. Проте, судом першої інстанції не вказано за який саме період стягується пеня.

Судова колегія не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та пені з наступного:

Як вже було зазначено вище, відповідач повинен був оплатити вартість отриманої продукції після закінчення 7 днів з моменту направлення позивачем вимоги про сплату заборгованості, тобто, до 06.01.2007р. Таким чином, порушене відповідачем право позивача на отримання винагороди за отриману продукцію виникло з 07.01.2007р. Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов’язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності. Так, ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, та враховуючи, що порушене відповідачем право позивача на отримання винагороди за отриману продукцію виникло з 07.01.2007р., вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних повинні бути нараховані за період з 07.01.2007р. по 01.08.2007р., що складають суму 5000,86грн., яка підлягає задоволенню.

Вимоги про стягнення пені господарський суд правильно задовольнив частково, однак, невірно перерахував розмір пені без вказання періоду прострочки платежу. Так, згідно ч.6 ст.232 ГК України початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування пені триває протягом шести місяців.

Отже, виходячи з того, що, відповідач повинен був сплатити позивачу вартість отриманої продукції в строк до 06.01.2007р., вимоги позивача про стягнення пені за період з 07.01.2007р. до 07.07.2007р. (з урахуванням облікової ставки НБУ з 10.06.2006р. 8,5%, з 01.06.2007р. 8%), підлягають задоволенню у сумі 25415,02грн.

За таких обставин, позов в частині вимог про стягнення 3% річних та пені підлягає задоволенню частково, а саме: 3% річних в сумі 2545,02грн. та пені - 5000,86грн.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції невірно перевірений розрахунок нарахування суми річних і пені, рішення господарського суду від 10.09.2007р. підлягає зміні в цій частині.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.33,43,49,99,101,103,104,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „М'ясокомбінат „Українське село” м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 10.09.2007року у справі №39/257 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.09.2007року у справі №39/257 змінити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Украгроспілка” м.Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю „М'ясокомбінат „Українське село” м.Донецьк про стягнення 372641грн.47коп задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „М'ясокомбінат „Українське село” м.Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Украгроспілка” м.Хмельницький суму заборгованості 303450,58грн., 3% річних у сумі 5000,86грн., пені у сумі 25415,05грн., витрати по сплаті держмита у сумі 2913,87грн., витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення у сумі 105,72грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Господарському суду Донецької області видати наказ.

Головуючий          О.М. Дзюба

Судді:          Т.Д. Геза

Г.І. Діброва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС