ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 41/03-06

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

державної податкової інспекції у
Московському районі міста Харкова (далі Інспекція)

на постанову

Харківського апеляційного
господарського суду

від

10.07.06

у справі

№ 41/03-06

господарського суду

Харківської області

за позовом

Інспекції

до

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1
(далі Підприємець),  приватного
підприємства "Піттрейд"
(далі Підприємство),

за участю:

прокуратури Харківської області
(далі Прокуратура),

про

визнання угоди недійсною

В засіданні взяли участь
представники:

- позивача:

Межирицький А.О. (за дов. №
583/9/10-035 від 21.02.07);

- відповідачів:

Підприємця:
ОСОБА_2 (за дов. № 270 від 06.02.06);

Підприємства:  ОСОБА_2 (за дов. б/н від 11.06.07);

- Прокуратури:

Івченко О.А. (старший прокурор
відділу Генеральної прокуратури України; посвідчення № 194 від 27.11.07).

Відводів складу колегії суддів
Вищого господарського суду України, що переглядає справу в касаційному порядку,
не заявлено.

За згодою представників сторін,
відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні 24.01.08 було оголошено
лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду
України.

Правовий аналіз матеріалів справи
свідчить, що у грудні 2005 року

Інспекція звернулась до
господарського суду Харківської області з позовом до Підприємця та Підприємства
про визнання угоди (господарського зобов'язання) недійсною.

Позовні вимоги мотивовані
положеннями ст. 234 Цивільного кодексу України, ст.ст. 207, 208 Господарського
кодексу України та п. 11 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в
Україні”.

Рішенням від 13.04.06 господарського
суду Харківської області (колегія суддів у складі: головуючий -Мінаєва О.М.,
судді -Григоров А.М.,

Подобайло З.Г.) в задоволенні
позовних вимог Інспекції відмовлено.

Рішення місцевого господарського
суду мотивовано тим, що матеріалами справи не доведено наявності у сторін при
укладенні спірної угоди умислу, передбаченого ст. 207 Господарського кодексу
України.

При винесенні вказаного рішення суд
першої інстанції керувався, зокрема, ст. 8 Конституції України, ст. 5
Цивільного кодексу України,

ст.ст. 207, 208 Господарського
кодексу України, ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України.

Постановою 10.07.06 Харківського
апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого -
Погребняка В.Я., суддів -Гончар Т.В., Істоміної О.А.) апеляційне подання
заступника прокурора Харківської області залишено без задоволення, а рішення
від 13.04.06 господарського суду Харківської області -без змін.

Постанова апеляційного суду
винесена на підставі ст.ст. 99, 101, 102,

п. 1 ст. 103, ст.ст. 105, 106
Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з рішеннями
попередніх судових інстанцій Інспекція звернулась до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить рішення попередніх судових
інстанцій скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує
тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми
матеріального та процесуального права, а саме: ст. 234 Цивільного кодексу
України, ст. 207 Господарського кодексу України, ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України

У своєму відзиві на касаційну
скаргу Підприємець та Підприємство щодо доводів скаржника заперечують, вважаючи
їх безпідставними, у зв'язку з чим просять касаційну скаргу Інспекції залишити
без задоволення, а оскаржені судові рішення -без змін.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення
представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм
процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла
до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що згідно п. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі
адміністративна справа) -переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий
спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з визначенням термінів, що
дається у ст. 3 цього Кодексу суб'єкт владних повноважень -це орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.п. 5, 6 Прикінцевих
та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку
діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи
вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні
загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України;
адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та
апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за
правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Предметом позову в даній справі є
визнання угоди недійсною. Розглядаючи спір, суди переважно керувались приписами
ст. 207 Господарського кодексу України.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає увагу на те, що судами першої та
апеляційної інстанцій помилково було розглянуто дану справу в порядку
господарського судочинства після вступу в дію Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки спір в даній справі виник у зв'язку з діяльністю
податкового органу, якому делеговані повноваження органу державної влади щодо
звернення до суду з відповідними позовами.

Так, із змісту ст. 4 ч. 1, ст.ст.
42, 43, 52, ст. 19 ч. 5 Господарського кодексу України вбачається, що
господарські правовідносини виникають на підставі вільного волевиявлення
господарюючих суб'єктів.

Підвідомчість справ господарським
судам визначено ст. 12 Господарського процесуального кодексу України. За
змістом ч. 1 п. 1 вказаної статті господарським судам підвідомчі справи у
спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім
спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 10 Закону
України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.90 №
509-XII (далі Закон), державні податкові інспекції в районах, містах без
районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові
інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів) а також контролюють своєчасність подання платниками податків
бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також
перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів
оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Перелік випадків, в яких органи
державної податкової служби мають право подавати позови до суду перелічені в п.
11 ст. 10 та п. 17 ст. 11 вказаного Закону. Так, відповідно до приписів
зазначених норм податкові органи мають право звертатись до суду із позовами до
підприємств, установ, організацій та громадян, зокрема, про визнання угод
недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими
угодами, а в інших випадках -коштів, одержаних без установлених законом
підстав.

Отже, спір у даній справі
стосується реалізації податковим органом своїх повноважень в
організаційно-господарських відносинах, що встановлюються між цим органом та
суб'єктами підприємницької діяльності, і пов'язані з його компетенцією щодо
контролю за дотриманням останніми податкового законодавства. Зазначені контролюючі
повноваження органів державної податкової служби України визначають їх статус у
відносинах з підприємцями як владного суб'єкта. Відтак, вказані відносини є
відносинами влади.

Таким чином, аналіз суб'єктного
складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою
адміністративної юрисдикції (адміністративною справою), оскільки податковий
орган в даному випадку в розумінні п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України є суб'єктом владних повноважень.

У відповідності з п. 7 розділу VII
"Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у
справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні,
касаційній скарги (подання) розглядаються в порядку, встановленому цим
Кодексом.

В порушення цих вимог, розглядаючи
дану справу на підставі вимог Господарського процесуального кодексу України
після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України,
місцевий та апеляційний суди помилково прийшли до висновку, що дана справа
належить до господарської юрисдикції.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що попередніми судовими інстанціями при
винесенні рішень наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті
спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно
було керуватися вказаними нормами в комплексі.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11
"Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Визначивши, що спір у даній справі
носить адміністративний характер, Вищий господарський суд України звертає увагу
на те, що справу в порушення вимог ст.ст. 1, 12 Господарського процесуального
кодексу України розглянуто апеляційним судом в порядку господарського
судочинства після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства
України, що унеможливлює здійснення касаційної перевірки такого судового
рішення в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає за необхідне звернути увагу на те, що
Державною судовою адміністрацією України відповідно до п. 4 р. VII
"Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України в газеті "Урядовий кур'єр" № 74 від 25.04.07 повідомлено
про початок діяльності з 25.05.07 Харківського окружного адміністративного
суду, розташованого за адресою: 61050, м.Харків, пл.Руднєва, 36.

З урахуванням наведеного, оскаржені
рішення підлягають безумовному скасуванню згідно ст. 11110 Господарського
процесуального кодексу України господарським судом касаційної інстанції, а
справа -передачі до господарського суду Харківської області для виконання
Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11110 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Московському районі міста Харкова № 3919/9/10-025 від
08.10.07 задовольнити частково.

Рішення від 13.04.06 господарського
суду Харківської області та постанову від 10.07.06 Харківського апеляційного
господарського суду у справі № 41/03-06 господарського суду Харківської області
скасувати, а справу направити до господарського суду Харківської області

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська