ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2008 р.

№
10/Б-711

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук
Л.Й. -головуючий-доповідач,

Коваленко
В.М., Ткаченко Н.Г.

розглянувши
касаційну скаргу

державного
підприємства «Ягільницький кінний завод»

на
постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2008

у
справі господарського
суду

№
10/Б-711
Тернопільської області

за
заявою

акціонерного
комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»в особі Тернопільської
обласної філії

про
визнання банкрутом

державного
підприємства «Ягільницький кінний завод»

розпорядник
майном

ОСОБА_1.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від
заявника

не
з'явились

від
боржника

не
з'явились

В С Т А Н О В И В
:

в
провадженні господарського суду Тернопільської області знаходиться справа
№10/Б-711 про визнання банкрутом державного підприємства «Ягільницький кінний
завод»(далі - боржника) порушена за заявою акціонерного комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»в особі Тернопільської обласної філії.

24.03.2006
в газеті «ІНФОРМАЦІЯ_1» №54(3804) опубліковано оголошення про порушення справи
про банкрутство боржника.

13.04.2006
товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фірма
Анонс»(далі -товариство) звернулось до господарського суду Тернопільської
області із заявою про визнання грошових вимог до боржника в сумі 2409672,12
грн., з яких 452952,57 грн. основного боргу; 79953,66 грн. пені; 81194,63 грн.
-3% річних; 401445,39 грн. інфляції; 1394125,87 грн. упущеної вигоди (том 2
а.с.62-69).

Зазначені
грошові вимоги, як спірні, неодноразово розглядалися судами. Постановою Вищого
господарського суду України 16.01.2007року скасовано

попередні
судові рішення з розгляду спірних грошових вимог товариства з направленням
справи на новий судовий розгляд в цій частині, зазначивши необхідність
дослідження чи зверталось товариство до виконавчої служби про стягнення з
боржника на підставі виконавчих документів та інших документів , за якими
здійснюється стягнення відповідно до законодавства, а також зазначивши на
необхідності дослідження документів в обґрунтування збитків, інфляційних та
річних, як складової частини поданих грошових вимог (том 4, а.с. 53-56).

Ухвалою
суду від 18.10.2007 (суддя Левандовський Ю.Я.) визнано грошові вимоги
товариства до боржника в сумі 452952,57 грн. боргу та віднесено їх до четвертої
черги. В мотивувальній частині ухвали зазначено про необхідність відхилення
решти грошових вимог, однак в резолютивній частині ухвали такий висновок суду
відсутній.

Не
погоджуючись з винесеною ухвалою, товариство звернулось з апеляційною скаргою,
в якій просило скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 апеляційну скаргу
товариства було задоволено частково, ухвалу суду від 18.10.2007 скасовано,
прийнято нове рішення, яким визнано грошові вимоги товариства до боржника в
сумі 452952,57 грн. основного боргу, 81194,63 грн. -3% річних, 401445,39 грн.
-інфляційних, 79953,66 грн. -пені, зобовязано розпорядника майном включити їх в
реєстр вимог кредиторів, черговість задоволення вимог крім пені четверта, пеню
віднесено до шостої черги, у визнанні решти вимог відмовлено.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою, боржник звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду
апеляційної інстанції, а ухвалу суду першої інстанції від 18.10.2007 залишити
без змін, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права,
зокрема, статті 129 Конституції України, статей 1, 14 Закону України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статей
623, 625 Цивільного кодексу України, статей 4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку
постанову суду апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши застосування судом норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно
до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

За
приписами частини 7 статті 1 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі -Закону)
грошове зобов'язання це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову
суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах,
передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань
не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до
господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння
шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди,
зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника -юридичної особи, що
виникли з такої участі.

Відповідно
до частини 1 статті 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до
дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від
дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду
письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно
з статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.  Боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно
до пункту 4 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної шкоди.

За
приписами частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також
витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного
права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно
з статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,
13.04.2006 товариство в межах визначеного законом строку звернулось до
господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання грошових
вимог до боржника в сумі 2409672,12 грн., з них 452952,57 грн. основного боргу;
79953,66 грн. пені; 81194,63 грн. -3% річних; 401445,39 грн. інфляції;
1394125,87 грн. втраченої вигоди.

В
обґрунтування заявлених вимог товариство зіслалось на рішення арбітражного суду
Тернопільської області від 27.08.1999, що набрало законної сили у справі
№10/101-2474, яким задоволено позов товариства до боржника про стягнення
413383,40 грн. основного боргу та 21569,17 грн. державного мита (разом
452952,57 грн.) та на ухвалу арбітражного суду Тернопільської області від
15.11.1999 у справі №10/101-2474 про зміну способу виконання рішення у вигляді
звернення стягнення на майно боржника.

Судами
встановлено, що відповідно до постанови Чортківського районного відділу ДВС від
27.12.1999 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу
суду №10/101-2474 від 15.11.1999 про звернення стягнення на майно боржника,
виконавче провадження за яким зупинялось у зв'язку з введенням мораторію на
відчуження державного майна. Доказів погашення зазначеного боргу боржником
надано не було. Постановою ДВС від 14.03.2006 виконавче провадження з виконання
зазначеного наказу суду зупинено у зв'язку з порушенням провадження у справі
про банкрутство боржника.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів про
визнання грошових вимог товариства до боржника в сумі 452952,57 грн. основного
боргу з віднесенням їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, як
таких, що є обґрунтованими та підтвердженими документально, а також про відсутність
належних доказів (судового рішення) в обґрунтування визнання грошових вимог
втраченої вигоди на суму 1394125,87 грн.

Разом
з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної
інстанції про обґрунтованість включення до загальної суми грошових вимог
товариства 81194,63 грн. -3% річних та 401445,39 грн. -інфляційних, оскільки
зазначені кошти є платою за несвоєчасне повернення коштів за грошовими
зобов'язаннями, а судами встановлено, що товариство трансформувало грошові
зобов'язання у майнові шляхом звернення до суду про зміну виконання судового
рішення та прийняття судом ухвали арбітражного суду Тернопільської області від
15.11.1999 у справі №10/101-2474 про звернення стягнення на майно боржника, а
також, що згідно судового рішення арбітражного суду Тернопільської області від
27.08.1999 у справі №10/101-2474 первісні зобов'язання сторін були бартерними
та випливали з договору міни нафтопродуктів на цукор-пісок та масло (том 2,
а.с. 66). Відтак, з 15.11.1999року відносини між товариством та боржником
носили майновий характер і зобов'язання по сплаті інфляційних та річних
відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у нього не виникали .
Докази повторної зміни способу виконання рішення суду на  стягнення коштів з боржника кредитором суду
не надавались.

Судом
першої інстанції зазначені обставини були встановлені. Судом першої інстанції
також було встановлено відсутність правового обґрунтування товариством грошових
вимог стосовно пені (як договірної чи позадоговірної санкції). З урахуванням
наведеного суд першої інстанції дійшов висновків про відсутність належних
доказів в обґрунтування грошових вимог, щодо пені, інфляційних, річних та
упущеної вигоди. Разом з тим, апеляційна інстанція не спростувавши встановлених
судом першої інстанції обставин недоведення належними доказами обґрунтованості
грошових вимог щодо включення пені, інфляційних та річних, дійшла помилкового
висновку про можливість їх визнання та включення до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове рішення»від 29.12.1976 № 11 рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при
їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи
із загальних засад і змісту законодавства України; в рішенні суду необхідно
повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду
про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними,
відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

З
огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в
межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7
Господарського процесуального кодексу України, вважає постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 11.02.2008 такою, що прийнята з неправильним
застосуванням норм чинного законодавства України та такою, що підлягає
скасуванню. Ухвала господарського суду Тернопільської області від 18.10.2007 є
законною та обґрунтованою, винесеною з врахуванням всіх обставин, що мають
значення для даної справи, однак резолютивну частину зазначеної ухвали слід
доповнити висновком про відхилення грошових вимог кредитора на суму
81194,63грн. річних, 401445,39грн. інфляційних та 79953,66грн. пені, оскільки
суд дійшов такого висновку згідно мотивувальної частини ухвали та за приписами
частини 3 статті 14 Закону таких висновок є необхідним при розгляді спірних
грошових вимог кредиторів у процедурах банкрутства.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України
Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу державного підприємства «Ягільницький
кінний завод» задовольнити.

2.          Постанову Львівського апеляційного господарського суду
від 11.02.2008 скасувати, ухвалу господарського суду Тернопільської області від
18.10.2007 змінити, доповнивши пункт 1 її резолютивної частини абзацом 2 такого
змісту:

"
Відхилити грошові вимоги кредитора товариства з обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство «Фірма Анонс»на суму 81194,63грн. річних,
401445,39грн. інфляційних та 79953,66грн. пені."

3. В решті ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 18.10.2007року залишити без змін.

Головуючий
Л. Катеринчук

Судді                                                                                                 В.
Коваленко

Н. Ткаченко