СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

09 квітня 2008 року

Справа № 2-23/11974-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: Кульський Леонід Семенович, довіреність № б/н від 10.03.08;

відповідача: Душенчук Тетяна Борисівна, довіреність №72219/10-0 від                                                              22.03.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 19.12.2008 року у справі № 2-23/11974-2007А

за позовом Науково-виробничого підприємства "Пластополімер" (вул. Лісова, 1,с. Андрусове, Сімферопольський р-н,97571)

до          Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим (вул. Белова, 2,Мирне, Сімферопольський р-н,97503)

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробниче підприємство "Пластополімер" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від 16.08.2007 року №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 82604,00 грн., у тому числі: 55069,00 грн. –основного платежу, 27535,00 грн. –штрафних санкцій, №/0 про застосування штрафних санкцій в сумі 771,25 грн., №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку з доходів найманих працівників в сумі 1203,12 грн., у тому числі: 401,04 грн. –основного платежу, 802,08 грн. –штрафних санкцій.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 19.12.2007 року у справі № 2-23/11974-2007А позов задоволено. Господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доказів правомірності і обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов'язань: з податку на прибуток, податку з доходів найманих працівників, штрафних санкцій відповідачем суду не було надано.

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення спору були порушені вимоги норм матеріального та процесуального права.

Слухання справи, призначене на 25.03.2008 року, було відкладено за клопотанням представника податкової інспекції.

У судовому засіданні 08.04.2008 року представник податкової інспекції підтримав вимоги апеляційної скарги, представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін постанову суду першої інстанції.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 09.04.2008 року.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у період з 11.07.2007 року до 24.07.2007 року Державною податковою інспекцією у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим було проведено виїзну позапланову перевірку Науково-виробничого підприємства "Пластополімер" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 року до 31.12.2006 року. По результатах перевірки був складений акт №622/23-2/25135942 від 31.07.2007 року.

Перевіркою зокрема були встановлені порушення вимог:

-          підпункту 5.4.8 пункту 5.4 та підпункту 5.2.1 пункту 5.2 та пункту 5.1 статті 5, підпунктів 7.4.2, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме, заниження податку на прибуток на суму 58099,00 грн., у тому числі за 2005 рік на 19305,00 грн., за 2006 рік на 38794 грн.;

-          пункту 2.11 статті 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року;

-          підпунктів 4.2.15 пункту 4.2 статті 4, підпункту 9.10.1 пункту 9.10 статті 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, у зв’язку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 401,04 грн.

На підставі акту перевірки податковою інспекцією були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 16.08.2007 року: №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 82604,00 грн., у тому числі: 55069,00 грн. –основного платежу, 27535,00 грн. –штрафних санкцій, №/0 про застосування штрафних санкцій в сумі 771,25 грн., №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку з доходів найманих працівників в сумі 1203,12 грн., у тому числі: 401,04 грн. –основного платежу, 802,08 грн. –штрафних санкцій.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Згідно з актом перевірки підставою для нарахування податку на прибуток в сумі 55069,00 грн. і застосування штрафних санкцій в сумі 27535,00 грн. стали наступні обставини.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3- 5.8 цієї статті.

Підпунктом 1.32 статті 1 зазначеного Закону визначено, що господарська діяльність, це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з статтям 43, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів в одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі вільного вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру що мають цінову визначеність (стаття 3 Господарського кодексу України).

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та за метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Матеріали справи свідчать про те, що між Науково-виробничим підприємством "Пластополімер" і приватним підприємцем Петрусевичем А.В. який є пов'язаною особою для підприємства, були укладені договори про надання маркетинговим послуг від 01.07.2005 року та від 01.07.2006 року. При цьому до вказаних договорів укладалися додаткові угоди.

Як вбачається з акту перевірки відповідач зробив висновок про завищення валових витрат підприємства на загальну суму 227617,00 грн. внаслідок необґрунтованого віднесення до валових витрат вартості маркетингових послуг, придбаних у пов'язаної особи за цінами вище звичайних, що є порушенням підпункту 7.4.2 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Підпунктом 1.20.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме: якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною ціною вважається ціна товарів (робіт, послуг) визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Посилання відповідача на укладений договір на аналогічні послуги, надані товариством з обмеженою відповідальністю „АРТІ”, є необґрунтованими, оскільки цей договір був укладений 03.01.2006 року на один квартал, а договори з приватним підприємцем Петрусевичем А.В. укладалися на період: 4-й квартал 2006 року і на період з квітня по грудень 2006 року. Тобто, для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах (підпункт 1.20.2 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”).

Судова колегія дійшла до висновку, що співставлення розмірі винагороди товариства з обмеженою відповідальністю „АРТІ” (10%) з розміром винагороди приватного підприємця Петрусевича А.В. (20%) не ґрунтується на нормах підпункту 1.20.2 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Як свідчать матеріали справи, згідно договору оренди нежитлового приміщення від 31.01.2006 року закрите акціонерне товариство „Автотранспортне підприємство „Хімпромсоюз” (орендодавець) передало, а позивач (орендатор) прийняв у тимчасове платне користування приміщення загальною площею 300 кв.м., розташовані за адресою: місто Сімферополь, вул. Будьонова,32.

Податкова інспекція в акті перевірки дійшла до висновку про необґрунтоване віднесення до складу валових витрат на поліпшення основних фондів 3-го кварталу 2006 року вартості робочого проекту, оскільки такий об'єкт основних засобів був відсутній в обліку підприємства.

Згідно з підпунктом 8.7.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі, витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує десять відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Матеріалами справи підтверджено, що робочий проект (технологічна частина) був виконаний, про що свідчить акт виконаних робіт від 03.07.2006 року, робочий проект переданий замовнику згідно накладної №59 від 14.07.2006 року.

Акт виконаних робіт відповідає умовам договору і повністю узгоджується з вимогами Положення про документальне забезпечення запису у бухгалтерському звіті, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, згідно з яким первісні документи це письмові свідоцтва, які фіксують та підтверджують господарські операції. Тому вартість робочого проекту в сумі 30910,00 грн. правомірно віднесена до валових витрат на поліпшення орендованих основних фондів 3-го кварталу 2006 року.

Державна податкова інспекція в Сімферопольському районі також дійшла до висновку про завищення валових витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 3058,98 грн. працівникам: що знаходилися у відрядженнях за кордоном України за підтверджуючими документами, які не мають відношення до таких відряджень.

Проте, підпунктом 5.4.8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” передбачено, що до валових витрат включаються витрати на відрядження фізичних осіб, і перебувають у трудових відносинах з таким платником податку або є членами керівних орган платник а податку, у межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (включаючи перевезення багажу) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження, плаї вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги, найом інших житлових приміщень, телефонних рахунків, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд, інших документально оформлених витрат, пов'язаних з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, включаючи будь-яки збори податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Тобто, до валових витрат відносяться всі фактично понесені працівником витрати на проїзд, будь-яких обмежень витрат на паливно-мастильні матеріали стосовно тих чи інших маршрутів руху Закон не містить.

Отже, висновки, викладені в акті перевірки не ґрунтуються на фактичних даних бухгалтерського та податкового обліку, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 16.08.2007 року №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 82604,00 грн.

Підставою для нарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 401,04 грн. і застосування штрафних санкцій в сумі 802,08 грн. стали наступні обставини.

З акту перевірки вбачається, що позивач надмірно витратив кошти в сумі 3084,98 грн., отримані на відрядження або під звіт, та не повернув у встановлені законодавством строки, що є порушенням підпункту 4.2.15 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”.

Проте, поза увагою органу державної податкової служби залишився той факт, що надмірні витрачання підзвітних коштів на придбання паливно-мастильних матеріалів у відрядженнях не мали місце.

Матеріали справи свідчать, що акт виконаних робіт відповідає умовам договору і повністю узгоджується з вимогами Положення про документальне забезпечення запису у бухгалтерському звіті, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, згідно з яким первісні документи - це письмові свідоцтва, які фіксують та підтверджують господарські операції. Наявність первісних документів, які підтверджують витрати, відповідно з підпунктом 5.3.9 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” є достатньою підставою для відображення операції у податковому звіті, за умовами, що витрати зв'язані з господарською діяльністю платника податків.

Як вбачається із акту перевірки відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: про одержання підзвітними особами грошових коштів на загальну суму 3084,98грн. без повного звіту про раніше видані грошові кошти.

Однак, Державною податковою інспекцією в Сімферопольському районі АР Крим поза увагою залишився той факт, що авансовими звітами підзвітних осіб підтверджено витрачання всіх раніше отриманих ними грошових коштів, що є підставою для скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 16.08.2007 року №/0 про застосування штрафних санкцій в сумі 771,25 грн.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що визначення позивачу податкових зобов'язань: з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 82604,00грн., з податку з доходів найманих працівників в сумі 1203,12грн., штрафних санкцій в сумі 771,25грн. згідно спірним податковим повідомленням-рішенням є неправомірним.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов'язань: з податку на прибуток, податку з доходів найманих працівників, штрафних санкцій відповідачем надано не було.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим, оскільки постанову суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2008 року у справі № 2-23/11974-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          В.І. Гонтар

І.В. Черткова