ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

21
липня 2008 р.

№
4/224-2980

Вищий  господарський
суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:

Мачульського
Г.М. Бакуліної
С.В., Данилової Т.Б.

перевіривши  матеріали касаційної  скарги

Акціонерного страхового товариства
"Вексель"

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду

від

13.05.2008р.

у
справі

№4/224-2980

Господарського
суду

Тернопільської
області

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до 1). Акціонерного страхового
товариства "Вексель" 2). Акціонерного комерційного банку
соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Тернопільської обласної
філії 3). Дочірнього підприємства "Галіція-Транс"

простягнення 27 369, 77 грн. суми
відшкодування за страховим випадком та про визнання частково недійсним
договору,-

В С Т А Н О В И В
:

Касаційна
скарга Акціонерного страхового товариства "Вексель" не може бути
прийнята до розгляду, оскільки вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського
процесуального кодексу України з таких підстав.

Так,
до касаційної скарги Акціонерного страхового товариства "Вексель"
доданий примірник платіжного доручення №1509 від 16.05.2008р. про сплату 137
грн. державного мита з касаційної скарги, однак держмито сплачено не у
встановленому розмірі виходячи з наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи №4/224-2980, позов пред'явлений про стягнення 27
369, 77 грн. суми відшкодування за страховим випадком та про визнання частково
недійсним договору, тобто містить вимоги як майнового, так  і немайнового характеру.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 13.05.2008р. залишено без змін
рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2006р., яким позов
задоволено частково. Постановлено стягнути з Акціонерного страхового товариства
"Вексель" на користь Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 27 369, 77 грн. боргу, 273, 69 грн. в повернення сплаченого
державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. В задоволенні решти позову постановлено відмовити.

В
своїй касаційній скарзі відповідач-1 просить вказані судові рішення скасувати,
та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог
повністю.

З
врахуванням викладеного при подачі касаційної скарги мито повинно було бути
сплачене у встановленому законом розмірі як з вимог майнового, так і
немайнового характеру, виходячи з наступного.

Згідно
ст. 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується
чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі,
встановлених законодавством України.

Із
змісту п.36 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита”,
затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22
квітня 1993 р. N 15, вбачається, що позовні заяви, які  носять одночасно майновий і немайновий
характер, оплачуються державним митом як за ставками, встановленими для позовів
майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовів немайнового
характеру.

Відповідно
до ст.3 п.2 пп. “а” Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від
21.01.1993 року №7-93 із заяв майнового характеру, що подаються до
господарських судів державне мито сплачується у розмірі одного відсотку ціни
позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше
1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно
до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення
грошей ціна позову визначається стягуваною сумою.

Відповідно
до ст. 3 п.2 пп. пп. “б”, “в” Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне
мито” від 21.01.1993 року №7-93 із позовних заяв немайнового характеру державне
мито сплачується у розмірі 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно
ст.3 п.2 пп. “г” Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від
21.01.1993 року №7-93 із касаційних скарг на рішення та постанови державне мито
сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання
заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру
-у розмірі 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Отже
державне мито з касаційної скарги належить обчислювати та сплачувати до
державного бюджету з врахуванням вимог вказаних норм Декрету Кабінету Міністрів
України “Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93.

Відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

За
вказаних обставин касаційна скарга Акціонерного страхового товариства
"Вексель" підлягає поверненню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи
з викладеного, керуючись ст. 86, пунктом
4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В  :

Касаційну
скаргу Акціонерного страхового товариства "Вексель" на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 13.05.2008р. у справі
№4/224-2980 Господарського суду Тернопільської області повернути особі, що її
подала.

Головуючий
суддя
Г.М. Мачульський

Судді
С.В. Бакуліна

Т.Б. Данилова