ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 8/39-38

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйов О. В. - головуючий

Полянський А. Г.

Фролова Г. М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Луцьке ремонтно-транспортне підприємство"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 року

У справі

№ 8/39-38 Господарського суду Волинської області

за позовом

Приватного підприємства “Айслаг”

до

Відкритого акціонерного товариства "Луцьке ремонтно-транспортне підприємство"

Про

стягнення 59253,70 грн.

За участю представників сторін:

від позивача:

не з’явився

від відповідача:

Петрук В.В. - дов. від 21.11.07р. № 21/11-2007

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство “Айслаг” звернулось до господарського суду Волинської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Луцьке ремонтно –транспортне підприємство” про стягнення (з урахуванням уточнення позовних вимог) 55658,78 грн., річних, що нараховані на суму товарного кредиту згідно з договором № 03/10-05 від 03.10.2005 року.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 01.06.2007 року (суддя Кравчук A.M.) позов задоволено частково: стягнуто з ВАТ «Луцьке РТП»на користь ПП «Айслаг»55658 грн. 78 коп. річних; провадження у справі в частині стягнення 3594 грн. 92 коп. припинено.

Рішення суду мотивоване положеннями норм статей 536, 625, Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а також тим, що відстрочка виконання рішення господарського суду Волинської області від 20.03.2006р. у справі №7/37-38 про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування товарним кредитом, пені та процентів річних, не є підставою для відмови у позові про стягнення річних, нарахованих на суму товарного кредиту, оскільки згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, проценти річних зобов'язаний сплатити за весь час прострочення, а згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 року по справі № 8/39-38 (головуючий суддя Процик Т. С., судді Галушко Н. А., Юрченко Я. О.) рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

Відкрите акціонерне товариство “Луцьке ремонтно-транспортне підприємство” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду, в якій просить постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача 6322,04 грн., мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на позов позивач проти доводів та вимог заявника касаційної скарги заперечував. В судове засідання представник позивача не з'явився, про існування поважних причин неявки суд не повідомив. Оскільки сторони належним чином заздалегідь повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи наявність відзиву на касаційну скаргу, суд касаційної інстанції вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті без участі представника позивача.

За згодою сторін в судовому засіданні 05.02.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови Вищого господарського суду України.

Дослідивши матеріали справи, касаційну скаргу та відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції 03.10.2005 року між ПП "Айслаг" та ВАТ "Луцьке РТП" укладений договір № 03/10-05, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався поставити відповідачу мінеральне добриво комплексне в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, на загальну суму 187 000 грн., а відповідач - здійснити оплату 100 % вартості отриманого товару до 24.10.2005 року. У випадку несплати відповідачем відвантаженої партії товару в даний строк, позивач рахує неоплачений товар поставленим на умовах товарного кредиту терміном на 30 днів, починаючи з дня відвантаження товару з нарахуванням відповідачу 1% за кожен день використання товарного кредиту. Сума товарного кредиту і відсотків за його використання погашається на 31 день від дати відвантаження, вказаної в накладній. Якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом покупець не внесе всіх передбачених договором платежів - він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості. У випадку прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач зобов'язаний сплатити 30% річних від простроченої суми. Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2005р. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про свій намір розірвати або змінити договір за один місяць до закінчення його строку дії, даний договір вважається пролонгованим на строк - один рік. Заяви про розірвання договору у матеріалах справи відсутні.

На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу товар на суму 187000 грн., що стверджується накладними на відвантаження товару № 777 від 03.10.2005 року, № 785 від 05.10.2005 року та довіреністю серії ЯЛГ № 734676 від 03.10.2005 року.

Відповідач свої зобов'язання за договором у визначений строк не виконав, оплату повністю провів лише 27.01.2006р., (платіжні доручення від 31.10.2005р., 14.11.2005р., 25.11.2005р., 30.11.2005р., 27.01.2006р.).

Нараховані позивачем 150820 грн. відсотків за користування товарним кредитом, а також 2138 грн. 41 коп. пені, 3376 грн. 44 коп. річних (30%), що нараховані на суму основного боргу, зобов’язано стягнути з відповідача на користь позивача рішенням Господарського суду Волинської області від 20.03.2006р. у справі №7/37-38, що залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2006р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2006р.

Рішення не виконано на день розгляду справи. Згідно ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Наявність заборгованості в сумі 150820 грн. по сплаті відсотків за використання товарного кредиту та встановлення розміру річних - 30% встановлено зазначеним рішенням господарського суду.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов’язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач зобов'язаний сплатити 30% річних від простроченої суми. Договір № 03/10-05 від 03.10.2005 року не був предметом судового розгляду, недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 8.2, не визнавався. Відповідач зобов'язання щодо оплати відсотків за користування товарним кредитом не виконав, пред'явлену йому вимогу від 16.01.2006р. № 01-03/50 залишив без задоволення.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання незалежно від того, виникла така неможливість з його вини чи випадково. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Касаційна інстанція вважає обґрунтованим висновок, судів обох інстанції стосовно того, що проценти річних не є неустойкою, вони є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами. Проценти за користування чужими грошовими коштами згідно ст. 536 ЦК України за правовою природою є боргом, а не відповідальністю, що виражається, зокрема, у відсутності зв'язку між можливістю їх стягнення та наявністю підстав юридичної відповідальності, а також в неприпустимості їх зменшення за вимогою боржника.

Проценти за ст. 536 ЦК України застосовуються у розумінні боргу. За несплату цього проценту кредитор вправі стягнути з боржника неустойку як за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України проценти як санкція нараховуються на всю прострочену суму боргу, тобто й включаючи суму, що склалася як проценти за користування грошима.

Відстрочка виконання рішення господарського суду Волинської області від 20.03.2006р. у справі №7/37-38 про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування товарним кредитом, пені та процентів річних не є підставою для відмови у позові про стягнення річних, нарахованих на суму товарного кредиту, оскільки згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, проценти річних зобов'язаний сплатити за весь час прострочення, а згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України вважає, що підстав для скасування рішення Господарського суду Волинської області від 01.06.2007 року та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 року в даному випадку немає, а тому касаційна скарга Відкритого акціонерного товариства “Луцьке ремонтно –транспортне підприємство” задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117-12 ГПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Луцьке ремонтно-транспортне підприємство” залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 року у справі № 8/39-38 залишити без змін.

Головуючий суддя

О. В. Муравйов

Судді

А. Г. Полянський

Г. М. Фролова