ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2008 р.

№ 43/237пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Михайлюка М.В.,

Суддів :

Дунаєвської Н.Г.,

Рибака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ "ВАНТ-БП"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2007 року

у справі

№ 43/237пд господарського суду Донецької області

за позовом

ТОВ "ВАНТ-БП"

до

ТОВ "Антареспласт"

про

розірвання договору та стягнення збитків

за участю представників сторін:

позивача

Суворова О.А., Галенко Д.О.,

відповідача

Гончарова С.В.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.09.2007 р. у справі № 43/237пд (суддя: Забарющий М.І.) позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 70036,80 грн. боргу, 700,37 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2007 р. (судді: Мирошниченко С.В., Колядко Т.М., Скакун О.А.) зазначене рішення скасовано. В задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановив апеляційний господарський суд, 11.12.2005 р. сторони уклали договір №11/12-1 на виконання будівельних робіт (надалі –Договір), згідно умов якого підрядник (позивач) за дорученням замовника (відповідача) зобов’язався виконати будівельні роботи з реконструкції приміщень (п. 1.1 договору), а замовник - оплатити ці роботи. Обсяги та склад робіт визначені доданим кошторисом, який є невід’ємною частиною договору. Кошторисом передбачене поетапне виконання робіт (п. 1.3 договору).

Пунктом 2.4 договору передбачено, що оплата за цим договором здійснюється поетапно, а замовник зобов’язався перерахувати аванс у розмірі не менше 10% від вартості робіт на рахунок підрядника від вартості робіт на рахунок підрядника спочатку проведення робіт. Остаточний розрахунок повинен проводитися після підписання сторонами акта приймання з фактично виконаних робіт за формою КБ - 2В (п. 2.5 договору).

Позивач наполягає на тому, що на виконання умов Договору він виконав роботи на суму 580036,80 грн. (акт № 1 від 14.03.2006 р. на суму 166660,80 грн., акт № 2 від 25.04.2006 р. на суму 207562,80 грн., акт № 3 від 31.05.2006 р. на суму 205813,20 грн. Два останні акти замовником не підписані). Разом з тим, відповідача перерахував на рахунок позивача 510000 грн. платіжними дорученнями від 15.03.2006 р., 28.02.2006 р., 04.05.2006 р., 20.04.2006 р. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу (різницю між вартістю робіт та сплаченою позивачем сумою).

14.03.2006 р. сторони підписали без застережень акт №1 приймання-передачі виконаних підрядних робіт за березень 2006 р. на суму 166 660,80 грн. Згідно п. 2.5 договору сума, зазначена у такому акті, повинна перераховуватись відповідачем протягом 3-х календарних днів –з якого саме дня слід відраховувати ці дні договором не встановлено. Відтак, суд дійшов до висновку, що строк виконання зобов’язання перерахування коштів за фактично виконані роботи договором не встановлено.

Надані позивачем акти №№ 2, 3 приймання-передачі виконаних підрядних робіт відповідачем не підписані. Відповідно до ч. 1 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття. Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як зазначив господарський суд апеляційної інстанції, позивач не довів суду виконання умов закону щодо повідомлення замовника про готовність до передання виконаних робіт. На вимогу суду позивач надав копію квитанції та копію листа від 12.12.2006 р. разом з яким на адресу відповідача надсилались акти № 2 та № 3. Однак, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що позивач не довів факт надсилання позивачу актів №№2, 3, оскільки позивач не надав опис поштового вкладення.

Апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що не дотримавшись вимог ст. 882 ЦК України щодо процедури прийняття робіт, позивач порушив права відповідача, як замовника.

Крім того, в порушення вимог ч. 4 ст. 882 ЦК України, в актах №№ 2, 3 відсутня відмітка про відмову відповідача від його підписання.

Водночас, господарські суди прийшли до висновку про відсутність відстав для визнання актів №№ 2, 3 недійсними. Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Оскільки позивач не повідомив відповідача про готовність робіт до прийняття та не зробив на актах №№ 2, 3 відмітки про відмову відповідача підписати акти, господарські сиди прийшли до висновку, що відповідач був позбавлений можливості взяти участь у прийманні виконаних підрядних робіт та висловленні своїх заперечень.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовив у задоволенні позову.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення” від 29.12.1976 р. №11 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 р. №4, від 25.12.1992 р. №13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Однак, рішення та постанова у даній справі зазначеним вимогам не відповідають, з наступних підстав.

Господарські суди всупереч вимогам ст. 43 ГПК України не здійснили всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, відтак їх висновки є передчасними.

Апеляційний господарський суд не оцінив наявні в матеріалах справи докази, зокрема, експертно-технічний висновок № 23/08 від 30.08.2007 р., за яким роботи по накриттю цеха по вул. Індустріальній, 5 в м. Докучаєвському фактично виконані. Однак, ці роботи проведені з порушенням будівельних норм і правил. Тобто господарські суди не з’ясували питання, який фактично обсяг підрядних робіт та якої якості виконав позивач.

До того ж, апеляційний господарський суд не звернув увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач не заперечує сам факт виконання позивачем підрядних робіт, а лише зазначає про неякісне виконання підрядних робіт.

Неможливо погодитись з висновками господарських судів про те, що фінансовий чек не є підтвердженням відправки відповідачу актів приймання-передачі підрядних робіт №№ 2, 3, оскільки розрахунковий документ, виданий відправнику поштового відправлення відповідно до п. 36 Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1155 від 17.08.2002 р. є належним доказом надсилання відповідної кореспонденції. Відповідно до п. 78 названих Правил, листи, бандеролі і посилки приймаються з описом лише за бажанням відправника.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд. При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об’єктивно з’ясувати всі обставини справи, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 07.09.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2007р. у справі № 43/237пд скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий, суддя М. Михайлюк

Судді: Н. Дунаєвська

В. Рибак