ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 34/237

15.10.08

За позовом

Відкритого акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Арткера»

про

стягнення 115 881,49 грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники сторін

від позивача –

Лопатинська Я.Р., представник за дов. №07-6/08 від 16.01.2008;

від відповідача –

не з’явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз»(далі –Позивач) звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арткера»(далі –Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 115 881,49 грн. за Договором купівлі-продажу нафтопродуктів №03ВД07-76 від 01.01.2007 (далі –Основний Договір).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначив, що 01.01.2007 між ним та ТОВ «Кооімекс –Україна»було укладено Договір купівлі-продажу нафтопродуктів №03ВД07-76 від 01.01.2007, відповідно до умов якого Позивач прийняв на себе зобов’язання передати у власність Первісного боржника товар.

При цьому, 28.12.2007 між ТОВ «Кооімекс –Україна», Відповідачем та Позивачем було укладено Договір про заміну сторони у зобов’язанні (переведення боргу) від 28.12.2008, відповідно до умов якого Первісний боржник (ТОВ «Кооімекс –Україна») переводить свій борг (обов’язки) за Основним Договором на Нового боржника (ТОВ «Арткекра»), а Новий боржник заміняє Первісного боржника у зобов’язанні.

На виконання умов Договору Позивач здійснив відпуск товару Первісному боржнику, загальна вартість якого становить 126 312, 67 грн., однак останній сплатив борг лише частково.

15.10.2008 представник Позивача подав додаткові пояснення у справі та пояснив, що оскільки, згідно п.3.1 Договору про заміну сторони, Відповідач взяв на себе зобов’язання виконати обов’язки Первісного боржника перед Позивачем на умовах Основного договору, то строк виконання Відповідачем зобов’язання настав у момент підписання Договору про заміну сторони у зобов’язанні (переведення боргу), тобто 28 грудня 2007, оскільки строк сплати для Первісного боржника настав ще 01.08.2007.

А відтак, як пояснив Позивач, у Первісного боржника, а згодом у Відповідача (в момент підписання Договору про заміну сторони у зобов’язанні (переведення боргу) виник обов’язок по сплаті за отримані, згідно накладених на відпуск товарів з АЗС за період з 01.01.2007 по 31.07.2007 товари.

При цьому, п.2.3 Основного договору передбачено, що підтвердженням фактичного відпуску товарів Покупцю є відомість встановленого зразка, однак такі відомості не підписувались, а фактичний відпуск товару оформлявся накладними на відпуск товару з АЗС. В яких зокрема зазначено одержувача товару, згідно якого договору здійснюється передача товару, кількість, асортимент та загальна вартість, які належні чином підписані та скріплені печатками обох сторін.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Ухвала господарського суду м. Києва про порушення провадження у справі від 01.07.2008 та про відкладення розгляду справи надсилались Відповідачу за адресою: 04071, м. Київ, вул. Оболонська, 7.

Юридична адреса Відповідача підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві за вих. №21-10/5249 від 16.09.2008.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців»передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо такі відомості, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Про поважні причини неявки в судове засідання представника Відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від Відповідача не надходило.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

07.01.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Концерн Галнафтогаз»(Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кооімпекс-Україна»(Покупець) укладено Основний договір, п.1.1 якого передбачено, що Продавець зобов’язується на умовах і протягом строку дії цього Договору здійснювати Продавцю відпуск (передачу у власність) наступних товарів: бензин марок А-98, А-95, А-92, А-76/80, дизельне паливо, скраплений газ, супутні товари (мастильні матеріали, авторідини тощо) (далі іменовані - Товари) відповідно до Відомостей обліку відпуску нафтопродуктів встановленого зразка (надалі - Відомості), а Покупець зобов’язується приймати їх та здійснювати повну та своєчасну оплату у порядку, передбаченому цим Договором.

Пунктом 2.1 Основного договору передбачено, що відпуск (передача) товарів здійснюється відповідно до цін, чинних на автозаправних станціях на момент здійснення відпуску (фактичної передачі) товарів. Ціна на товар є динамічною і може змінюватись (коригуватись) Продавцем в односторонньому порядку, незалежно від зміни цін на ринку нафтопродуктів, індексу інфляції, зміни курсу національної грошової одиниці України –гривні стосовно курсів іноземних валют, збільшення розміру податків, зборів, інших обов’язкових платежів та в інших випадках.

Відповідно до п.2.2 Основного договору розрахунки за товар здійснюються Покупцем на умовах попередньої (авансової) оплати, якщо інше не передбачено додатками до цього Договору, в українській національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок Продавця, вказаний в цьому Договорі. Сума авансового платежу не обмежується в розмірі та вноситься Покупцем самостійно, в будь-який час строку дії цього Договору і включає в себе ПДВ. На грошову суму, внесену авансом, Покупець має право отримати товар відповідно до умов цього Договору.

На виконання умов Основного договору Позивач здійснив відпуск товарів, що підтверджується наступними документами:

-          накладна на відпуск товарів з АЗС №03ВД07-76-1 за період 01.01.2008 по 31.01.2007 за загальну суму 2879,37 грн.;

-          накладна на відпуск товарів з АЗС№03ВД07-76-2 за період з 01.02.2007 по 28.02.2007 на загальну суму 13 352,75 грн.;

-          накладна на відпуск товарів з АЗС №03ВД07-76-3 за період з 01.03.2007 по 31.03.2007 на загальну суму 22 384,99 грн.;

-          накладна на відпуск товарів з АЗС №03ВД07-76-4 за період з 01.04.2007 по 30.04.2007 на загальну суму 20 570,48 грн.;

-          накладна на відпуск товарів з АЗС №03ВД07-76-5 за період з 01.05.2007 по 31.05.2007 на загальну суму 19 425, 85 грн.;

-          накладна на відпуск товарів з АЗС №03ВД07-76-6 за період з 01.06.2007 по 30.06.2007 на загальну суму 22 282,05 грн.;

-          накладна на відпуск товарів з АЗС №03ВД07-76-7 за період з 01.07.2007 по 31.07.2007 на загальну суму 24 771,25 грн..

Відповідач розрахувався за відпущений товар частково в сумі 68 067,93 грн., що підтверджується актом звірки, підписаним сторонами за період з 01.01.2007 до 30.11.2007.

30.11.2007 Позивач направив на адресу ТОВ «Кооімекс-Україна»претензію за №2195 з вимогою сплатити дебіторську заборгованість в сумі 58 244,74 грн.

28.12.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кооімекс-Україна»(далі –Первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Арткера»(далі –Новий боржник) та Відкритим акціонерним товариством «Концерн Галнафтогаз»(далі - Кредитор) укладено Договір про заміну сторони у зобов’язання (переведення боргу) (далі –Договір про заміну сторони), відповідно до п.1.1 якого, цим Договором регулюються відносини, пов’язані із заміною зобов’язаної сторони (Первісного боржника) у зобов’язанні, що виникає із Договору №03ВД07-76 купівлі-продажу нафтопродуктів від 01.01.2007, укладеного між Первісним боржником та Кредитором.

Пунктом 1.2 Договору про заміну сторони передбачено, що відповідно до умов цього Договору, Первісний боржник переводить свій борг (обов’язки) за Основним Договором на Нового боржника, а Новий боржник заміняє Первісного боржника у зобов’язанні, що виникає із зазначеного вище Основного договору і приймає на себе обов’язки первісного боржника за Основним договором.

Відповідно до п.2.3 Договору про заміну сторони, Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов’язання) у розмірі 59 224,74 грн. (в тому числі ПДВ), що виник на підставі Основного договору та Акту звірки від 14 серпня 2007 року, укладеного між Позивачем та Первісним кредитором.

Новий боржник цим підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов’язана із Основним договором, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей за Основним договором між Первісним боржником та Кредитором (п.2.5 Договору про заміну сторони).

Згідно п.3.5 Договору про заміну сторони Кредитор набуває права вимоги за Основним договором до Нового боржника.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками сторін та діє до повного та належного виконання сторонами взятих на себе зобов’язань за цим Договором та Основним договором (п.5.1 Договору про заміну сторони).

15.01.2008 Позивач направив на адресу Первісного боржника листа за №28 від 15.01.2008 з вимогою перерахувати суму боргу в сумі 58 244,74 грн. на рахунок Позивача.

Відповідач на зазначені листи не відповів, заборгованості за Договором не сплатив.

Стаття 173 ГК України встановлює, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 ГК України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч.2 п.1 ст. 693 у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Пунктом 4 статті 538 ЦК України передбачено, що якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно п.2 статті 538 ЦК України при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, Відповідач, як у встановлений Договором строк та і під час проведення судового засідання, свого зобов’язання щодо оплати вартості товару у сумі 58 244,74 грн. не виконав.

Відтак, позовна вимога про стягнення з Відповідача 58 244,74 грн. боргу є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення індексу інфляції в сумі 8 503,73 грн., 3% річних в сумі 789,89 грн., а також пені в сумі 48 343,13 грн.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

У зв’язку з вищезазначеним, розрахунок пені здійснюється судом відповідно до приписів ст.3 Закону України, ст.ст. 253-255 ЦК України, та з урахуванням дати з якої Позивач починає проводити нарахування пені і, складає:

Сума боргу, щодо якої нараховується пеня, грн.

Період

прострочки

Кількість днів прострочки

Ставка НБУ*2

Сума пені, грн.

58 244,74

30.12.2007

31.12.2007

2

16

51,06

58 244,74

01.01.2008

29.04.2008

120

20

3829,79

58 244,74

30.04.2008

12.06.2008

44

24

1685,11

Усього

5565,96

З огляду на те, що Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення пені у більшому розмірі, пеня підлягає задоволенню у сумі 5 565,96 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладені обставини, а також той факт, що судом задоволено основну суму боргу за прострочення оплати поставленого товару в сумі 58 244,74 грн., вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача інфляційних витрат здійснено Позивачем з урахуванням рекомендацій викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції у розгляді судових справ»та складає 8 503,73 грн.

Вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 3% річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в сумі 789,89 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених Позивачем доводів не спростував.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтями 15, 253, 254, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 692 ЦК України, статтями 193, 230, 231 ГК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арткера»(04071, м. Київ, вул. Оболонська, 7, , п/р:71189 Київська філія ВАТ «Європейський банк розвитку та заощадження», МФО 320779, або з будь –якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Відкритого акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз»(79056, м. Львів, вул. Пластова,1, , п/р 260065912 у Львівській ОД ВАТ «Райффайзен банк Аваль», МФО 325570) 58 244 (п’ятдесят вісім тисяч двісті сорок чотири) грн. 74 коп. боргу, 5 565 (п’ять тисяч п’ятсот шістдесят п’ять) грн. 96 коп. пені, 8 503 (вісім тисяч п’ятсот три) грн. 73 коп. інфляційних витрат, 789 (сімсот вісімдесят дев’ять) грн. 89 коп. 3% річних, а також 731 (сімсот тридцять одну) грн. 04 коп. державного мита та 74 (сімдесят чотири) грн. 44 коп. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                    Р.Б. Сташків