ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№ 42/298

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Топгаз"

на            ухвалу господарського суду міста Києва від 02.10.2007р. та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2007

у справі №42/298

за позовом Закритого акціонерного товариства "Топгаз"

до                       Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго"

про                     розірвання договору

та за зустрічним позовом АЕК "Київенерго"

до                     ЗАТ "Топгаз"

про                     розірвання договору, стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення

виконання боржником грошового зобов'язання на суму 6 443,13 грн.

за скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного

управління юстиції у м.Києві,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Сидоренко В.В. (довіреність у справі),

від ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.10.2004р. у позові Закритого акціонерного товариства "Топгаз" відмовлено, зустрічний позов Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" задоволено частково: розірвано договір №540141 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 1 листопада 1999р. між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" та Закритим акціонерним товариством "Топгаз" та присуджено до стягнення з останнього на користь АЕК "Київенерго" 147,29 грн. витрат по оплаті державного мита. Провадження у справі в частині зустрічного позову про стягнення боргу припинено.

На виконання вказаного рішення в частині стягнення з ЗАТ "Топгаз" витрат по оплаті державного мита, яке набрало законної сили 2 листопада 2004р., господарським судом міста Києва видано наказ від 09.11.2004р. №42/298, який дійсний для пред'явлення до виконання до 09.11.2007р. (а.с.69).

У вересні 2007 року Закрите акціонерне товариство "Топгаз" звернулося до господарського суду міста Києва із скаргою на дії ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві і просило суд визнати незаконною постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.09.2007р. з примусового виконання наказу №42/298 господарського суду міста Києва від 09.11.2004р.

Вказана скарга обґрунтована тим, що відповідно до статті 118 ГПК України, у редакції, що діяла на час видачі наказу, виданий стягувачеві наказ може бути пред'явлено до виконання не пізніше трьох місяців з дня прийняття рішення. Отже, заявник стверджує, що строк пред'явлення наказу суду від 09.11.2004р. до 09.02.2005р.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відмовляє у прийнятті виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого минув, про що виносить відповідну постанову.

ЗАТ "Топгаз" вважає, що оскільки наказ суду від 09.11.2004р. до виконання своєчасно поданий не був, тобто до 09.02.2005р., то у державного виконавця не було правових підстав для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного наказу.

Також заявник посилається на те, що оскільки внесені 31.02.2005р. зміни до Господарського кодексу України, відповідно до яких виданий стягувачеві наказ може бути пред'явлений до виконання не пізніше трьох років з дня прийняття рішення, зворотної сили не мають, то постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2007р. (суддя Паламар П.І.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2007р. (головуючий, суддя Андрієнко В.В., судді Студенець В.І., Малетич М.М.), у задоволенні скарги ЗАТ "Топгаз" на дії ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві відмовлено з тих підстав, що на час видачі судом наказу положення статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" щодо строку пред'явлення виконавчих документів до виконання були прийняті пізніше, порівняно з положеннями ст.118 ГПК України, тому до спірних правовідносин слід застосовувати саме ст.21 названого Закону.

Отже, за висновком судів, оскільки на час відкриття виконавчого провадження, а саме 04.09.2007р. строк пред'явлення наказу господарського суду міста Києва №42/298 від 09.11.2004р. до виконання не закінчився, то державний виконавець обґрунтовано, відповдіно до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вказаними ухвалою та постановою, ЗАТ "Топгаз" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказані судові акти, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судами двох інстанцій встановлено, що постановою головного державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві від 04.09.2007р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду міста Києві 43/298 від 09.11.2004р. про стягнення з ЗАТ "Топгаз" на користь АЕК "Київенерго" 147,29 грн.

Дії ДВС щодо винесення вказаної постанови є предметом розгляду у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком судів двох інстанцій про правомірність прийняття державним виконавцем вказаної постанови з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України “Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Тому, суди двох інстанцій дійшли правильного висновку про те, що під час надання оцінки діям ДВС щодо відкриття виконавчого провадження, у тому числі при обчисленні строків пред’явлення наказу господарського суду до виконання, необхідно керуватися саме цим спеціальним Законом, а не ст.118 ГПК України.

Згідно ст.24 Закону України “Про виконавче провадження" державний виконавець зобов’язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред’явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред’явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про виконавче провадження" пред’явлення судових документів (у тому числі і наказів господарських судів) до виконання можливе протягом трьох років.

Як встановлено судами двох інстанцій, на час винесення ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві постанови від 04.09.2007р. про відкриття виконавчого провадження строк пред'явлення наказу господарського суду міста Києва 43/298 від 09.11.2004р. про стягнення з ЗАТ "Топгаз" на користь АЕК "Київенерго" 147,29 грн. не закінчився, що свідчить про відповідність дій ВДВС вимогам спеціального Закону.

За таких обставин, оскаржувані ухвала та постанова, є такими, що прийняті у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, і підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Топгаз" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2007р. у справі №42/298 - без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій