ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2008 р.

№ 16/136-08 (39/171-07)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-МИГ"

на

рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2008 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 жовтня 2008 року

у справі

№ 16/136-08(39/171-07)

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат"

до

товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-МИГ"

про

стягнення 15 097 223,00 грн.

участю представників сторін:

від позивача –Лисенко О.В., Лук’яненко О.Л.

відповідача –П’ятигорець Ю.О., Семикіна Л.В.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2007 року відкрите акціонерне товариство "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-МИГ" заборгованості за договором комісії № 1381Д(2004) від 11.08.2004 року у розмірі 12 586 901,20 грн.

Господарськими судами спір розглядався неодноразово.

3 червня 2008 року позивачем було подано до місцевого господарського суду заяву про збільшення розміру позовних вимог до 15 097 223,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2008 року (суддя –Т.Загинайко), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 жовтня 2008 року (головуючий –І.Науменко, судді –Л.Білецька, О.Голяшкіна), позов задоволено повністю.

В касаційній скарзі, ставиться питання про скасування постановлених у справі судових рішень у зв’язку з їх невідповідністю нормам матеріального і процесуального права та постановлення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення –без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено господарськими судами, 11 серпня 2004 року між ВАТ “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат” (комітент) та ТОВ “Енерго-МИГ” (комісіонер) укладено договір комісії № 138/Д (2004), відповідно до умов якого комісіонер зобов’язався здійснити купівлю брухту алюмінію в кількості 2224 тони від свого імені, в інтересах та за рахунок комітента.

В подальшому, до вищезазначеного договору сторонами було укладено та підписано додаткові угоди, якими було збільшено обсяг закупівлі продукції до 2658 тон; ціна договору –18 320 400 грн. (з ПДВ); строки виконання доручення комісіонером.

Пунктом 1 додаткової угоди № 7 від 1 липня 2005 року встановлено, що остаточні строки виконання доручення комітента комісіонером складають 540 календарних днів з дати зарахування коштів на поточний рахунок комісіонера.

На виконання умов договору комісії позивачем перераховано 15 327 000 грн. та 2 993 400 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 7, 8.

Стаття 1011 ЦК України встановлює, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з частиною 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Пункт 4.3 договору визначає, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У той же час, у відповідності з пунктом 4.1 договору з урахуванням положень додаткових угод строк виконання доручення встановлено сторонами протягом 540 календарних днів із дати зарахування коштів на поточний рахунок комісіонером (т. 1, а.с. 14).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Матеріали справи свідчать, що позивачем обов`язок щодо перерахування грошових коштів, необхідних для виконання доручення, було виконано у повному обсязі.

З цього моменту у відповідача виник обов`язок виконання зобов`язання з придбання брухту алюмінію у строк до 18 лютого 2006 року.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На момент подачі позову - 27 лютого 2007 року - відповідачем зобов'язання виконані не були.

Згідно з пунктом 6.2 договору у випадку невиконання зобов'язань за договором комісіонер повертає комітенту усі перераховані грошові кошти протягом З банківських днів.

Таким чином, з огляду на невиконання комісіонером зобов`язань з виконання визначеного договором доручення, в силу пункту 6.2 договору, у нього виник обов`язок протягом трьох банківських днів повернути комітенту усі перераховані грошові кошти.

Як вбачається із матеріалів справи, у період з 21.12.2004 року по 28.04.2006 року відповідачем було здійснено часткове повернення позивачу оплати за брухт алюмінію по договору комісії на загальну суму 10 293 400,00 грн. Однак, в порушення пункту 6.2. договору, грошові кошти у розмірі 8 027 000,00 грн. повернено не було.

При цьому відповідачем, в порядку визначеному статтями 33, 34 ГПК України, не було надано належних доказів того, що повернення грошових коштів у розмірі 10 293 400,00 грн. було здійснено після того як сторони дійшли згоди щодо змін умов договору комісії, за вимогою позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого та апеляційного господарських судів щодо правомірності заявлених вимог по стягненню з відповідача згідно пункту 6.2. договору комісії грошових коштів у розмірі 8 027 000,00 грн.

Крім того, колегія суддів не приймає посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на те що відповідальність комісіонера у вигляді штрафу за кожен день прострочення не відповідає нормам діючого законодавства, виходячи з такого.

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки.

Частина 2 статті 549 ЦК України визначає що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1. договору сторони узгодили що у випадку порушення строків виконання зобов`язань, передбачених договором, комісіонер сплачує комітенту штраф у розмірі 0,05 відсотка ціни договору за кожен день прострочки.

Положення даного пункту договору не суперечить нормам законодавства так як його зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу виходячи з кількості днів прострочення виконання зобов`язань, що не має нічого спільного із постійним нарахуванням пені за весь період неналежного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, рішення місцевого та апеляційного господарських судів щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3 398 434,00 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 3 097 233,00 грн. та 574 556,00 грн. трьох відсотків річних є законним і обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги висновків місцевого та апеляційного господарських судів не спростовують і підстав для скасування постановлених у справі судових актів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-МИГ" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2008 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 жовтня 2008 року у справі за № 16/136-08(39/171-07) –без змін.

Зупинення виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2008 року скасувати.

Головуючий, суддя

В.Дерепа

Суддя

Б.Грек

Суддя

Л.Стратієнко