Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2008 р.
Справа № 05/138-07(н.р.38/62-06)

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Погребняка В.Я. ,судді Афанасьєва В.В., судді
Шевель О.В.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників
сторін:

позивача -Бідної О.І. довіреність
б/н від 06.11.2007 р.

3-я особа -не з'явився

відповідача
-ОСОБА_2.

3-я особа -не з'явився,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну
скаргу позивача вх. № 1411Х/3-9 на рішення господарського суду
Харківської області від 28.05.2008р. у справі № 05/138-07 (н.р.38/62-06)

за позовом: суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, Харківська обл., с. Першотравневе

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - Приватне сільськогосподарське підприємство
Агрофірма "Світанок", Харківська область, с. Першотравневе

До: суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2, Харківська обл., смт. Борова

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -ОСОБА_3, Харківська область, с. Вишневе

про стягнення 110 000,00 грн.,

встановила:

У червні 2005 року позивач -СПД-ФО
ОСОБА_1., звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до
відповідача -СПД-ФО ОСОБА_2., про
стягнення з останнього 110 000,00 грн. завданих збитків, а саме:
майнової шкоди - 65377,51 грн.; моральної шкоди -36666,88 грн.;  витрат по сплаті державного мита у сумі
1100,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у
сумі 118,00 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13 липня 2005 р. у справі №30/116-05 позов задоволено
частково. Стягнуто з СПДФО ОСОБА_2 на користь СПДФО ОСОБА_1  90 377, 51 грн., 903,77 грн. державного мита
та 96,95 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В
іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 13 вересня 2005 р. апеляційна скарга залишена без
задоволення. Рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2004р. у
справі № 30/116-05 залишено без змін.

Постановою
Вищого господарського суду України від 14 березня 2006 року у справі №
30/116-05 касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2
задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від
13.09.2005р. та рішення господарського суду Харківської області від  13.07.2005р. у справі №30/116-05 скасовано,
справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою
Верховного суду України від 14 березня 2006 року у справі № 30/116-05 у
порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку постанови Вищого
господарського суду України від 15 січня 2007 року у справі № 30/116-05
відмовлено.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 27 липня 2006 року у справі
№38/62-06 (н.р. 30/116-05) позов задоволено частково. Стягнуто з суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 на користь суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 102 044, 39 грн.
заборгованості, 1 020,44 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову
відмовлено.

Постановою
Харківського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2006 р. у справі
№38/62-06 (н.р. 30/116-05) апеляційна скарга відповідача задоволена частково.
Рішення господарського суду Харківської області від 27.07.2006 р. у справі №
38/62-06 змінено. Рішення в частині стягнення -12 000,00 грн. витрат на оренду
автомобіля; 10 000,00 грн. витрат на юридичну допомогу; 36666,88 гр. моральної
шкоди та 586,66 грн. держмита скасовано та в позові в цій частині відмовлено. В
іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на користь суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_2 293,33 грн. мита за подання апеляційної
скарги.

Постановою
Вищого господарського суду України від 06 лютого 2007 року у справі №38/62-06
(н.р. 30/116-05) касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського
суду від 06.11.2006р. та рішення господарського суду Харківської області від
27.07.2006р. у справі №38/62-06
скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду
Харківської області.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 28 травня 2008 року у справі
№05/138-07 (н.р. 38/62-06) (колегія суддів у складі: головуючого судді
Ольшанченка В.І., судді Тихого П.В., судді Савченко А.А.) у задоволенні
позовних вимог про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2 на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 73 333,22 грн., яка складається з: вартості
витрат на ремонт автомобіля в сумі 50 386,38 грн., витрат на висновки НДІСЕ ім.
М.С. Бокаріуса в сумі 947,84 грн., витрат на оренду легкового автомобіля на час
ремонту в сумі 12 000,00 грн., витрат на юридичну допомогу в сумі 10 000,00
грн. та моральної шкоди в сумі 36 666,88 грн. відмовлено повністю.

Позивач -
СПД-ФО ОСОБА_1. - з зазначеним рішенням місцевого господарського суду не
погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської
області від 28 травня 2008 року у справі №05/138-07 (н.р. 38/62-06) скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги скарги
позивач, зокрема, обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом
першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права,
судом визнанні встановленими обставини, що не були доведені відповідачем, а
також були неповно з'ясовані обставини та пояснення відповідача та третьої
особи на стороні відповідача, тому вищезазначені порушення призвели до
невірного вирішення спору.

Відповідач у
судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача,
заперечує, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Оскаржуване рішення місцевого господарського суду вважає законним,
обґрунтованим та таким, що прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства,
тому просить залишити його без змін. Свої заперечення проти апеляційної скарги,
зокрема, обґрунтовує тим, що трактор йому не належить, тракторист на момент
скоєння ДТП в трудових відносинах з відповідачем не перебував.

Представники
третіх осіб у судове засідання не прибули, хоча про час та місце проведення
судового засідання були повідомлені належним чином.

Колегія суддів
апеляційного суду, заслухавши представників позивача та відповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні у справі матеріали на
предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши
правильність застосування господарським судом норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, зважаючи на таке.

З метою
здійснення підприємницької діяльності між Позивачем та Приватним
сільськогосподарським підприємством агрофірмою «Світанок»21.04.2005р. було
укладено Договір оренди легкового автомобілю. За умовами пункту 1.1. Договору
Позивач передав, а ПСП агрофірма «Світанок» прийняло в тимчасове платне цільове
користування автомобіль A 8-4.2.», держ. № 100-54 ХА. В акті прийому  - передачі зазначено, що в момент передачі
автомобіль знаходиться в технічно справному стані.

25.04.2005р.
для здійснення господарської діяльності ПСП агрофірмою «Світанок»було
відправлено у відрядження на автомобілі A 8-4.2.», держ. НОМЕР_1працівника ПСП
агрофірма «Світанок»Головченко Івана Максимовича (що підтверджується Наказом №
6 від 25.04.2005р., Посвідченням про відрядження № 7 від 25.04.2005р.). Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1, виконуючи зобов'язання за Договором від
01.01.2005 року  щодо  здійснення представницьких функцій, також
відправився на автомобілі A 8-4.2.», держ. НОМЕР_1 у відрядження та знаходився
за кермом

Як вбачається з
матеріалів справи, 25 квітня 2005 року на автомобільній дорозі
Борова-Першотравневе в темний час доби, близько 21:00 год. позивач,
повертаючись із службового відрядження на власному автомобілі, потрапив у
дорожньо-транспортну пригоду, в якій було пошкоджено належний йому на праві
власності автомобіль “Ауді” (д/з НОМЕР_1). Дорожньо-транспортна пригода сталася
внаслідок зіткнення із трактором Т-150 К (д/з НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_3.,
який знаходився у трудових правовідносинах з відповідачем - СПДФО ОСОБА_2

За результатами
перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди, ВДАІ Борівського РВ УМВС
України в Харківській області були встановлені грубі порушення правил
дорожнього руху водієм трактора ОСОБА_3. та його власником СПДФО ОСОБА_2, про
що зазначено у висновку про з'ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди,
що мала місце 25 квітня 2005 року на автомобільній дорозі Борова -
Першотравневе.

14 травня 2005
року постановою у справі про адміністративні правопорушення за підписом
начальника ВДАІ Борівського РВ УМВС України в Харківській області за порушення
правил дорожнього руху при експлуатації сільськогосподарської техніки, а саме -
за випуск на лінію трактор з культиватором, ширина якого складає 8 м., без
погодження маршруту, державною автоінспекцією СПДФО ОСОБА_2. та водій трактора
ОСОБА_3. були притягнуті до адміністративної відповідальності.  СПДФО ОСОБА_1. до адміністративної
відповідальності не притягувався.

Трактор Т -150 К державний номер
НОМЕР_2 належить відповідачу, що підтверджується наступними доказами, а саме:
Протоколом огляду та перевірки технічного стану транспорту від 25.04.2005 року:
Приписом ДДАІ МВС України ОСОБА_2., Довідкою
ВДАІ Борівського РВ УМВСУ в Харківській області про обставини ДТП,
Поясненнями  ОСОБА_3., наданими
начальнику Борівського РВ УМВСУ в Харківській області, Постановою по справі про
адміністративне правопорушення від 14 травня 2005 року № 181753, Постановою по справі
про адміністративне правопорушення від 14 травня 2005 року № 181754 (дані
Постанови не були оскаржені Відповідачем), Висновком про з'ясування обставин
ДТП від 29.04.2005р.

Більше того, у
судовому засіданні 28.07.2008 р. Відповідач підтвердив, що номерний знак
трактору  НОМЕР_2 дійсно йому належить,
але йому не відомо яким чином вони опинилися на тракторі, який був учасником
ДТП.

В матеріалах
справи знаходяться висновки автотехнічної експертизи № 3550 від 14.05.2005р.
(а.с. 16-22), № 3883 від 26.05.2005р. ( а.с. 23-28) та № 4089 від 23.05.2005р.
(а.с. 29-34), що проводились НДІ судових експертиз ім. проф. М.С.
Бокаріуса  по факту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди від 25.04.2005р.

Автотехнічною експертизою № 3883 від
26.05.2005р. було встановлено, що ДТП, що мала місце 25 квітня 2005 року на
автомобільній дорозі Борова - Першотравневе, сталася з вини водія трактора
ОСОБА_3., що належить відповідачеві, внаслідок грубого порушення водієм
трактора правил дорожнього руху. Разом з цим, дії водія ОСОБА_1. були
кваліфіковані як такі, що не відповідали вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху
України, проте дії позивача, з технічної точки зору, не були причиною
дорожньо-транспортної події, він не володів технічною можливістю попередити
зіткнення (а.с. 28).

В рішенні господарського суду
Харківської області зазначено, що Договір оренди автомобіля від 21.04.2005 року
є фіктивним. Статтею 3 Господарського кодексу України передбачено, що  господарська діяльність, що здійснюється  для
досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Згідно
статті 43 господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень
самостійно здійснювати  будь-яку
підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. Статтею 44 Господарського
кодексу України визначено, що підприємництво здійснюється на основі,
зокрема,  вільного вибору підприємцем
видів підприємницької діяльності.

Таким чином, позивач  вільний
у виборі видів господарської діяльності та контрагентів.

Статтею 205 КК кодексу України
визначено дефініцію фіктивного підприємництва - створення  або
придбання суб'єктів
підприємницької  діяльності  (юридичних
осіб)  з метою прикриття
незаконної діяльності або здійснення
видів  діяльності, щодо яких є
заборона. Таким чином, фіктивне підприємництво -це злочин, суспільно небезпечне
винне діяння, за яке Кримінальним кодексом України встановлено кримінальну
відповідальність.  Згідно статті 62
Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину  і не може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено  обвинувальним
вироком суду. Отже, факт здійснення фіктивного підприємництва, також
факт «фіктивності»підприємства -це обставина, яка може бути встановлена лише
обвинувальним вироком суду. Отже, посилання суду на фіктивність договорів є
необґрунтованими та безпідставними.

Судом зазначено, що Договори  оренди легкового автомобіля від 21.04.2005
року та від 01.05.2005 року, які укладені між
ФОП ОСОБА_1. та ПСП агрофірмою «Світанок», нотаріально не посвідчені, а
отже не прийняті судом як належний та допустимий доказ. Однак, чинне
законодавство не пред'являє вимог до нотаріального посвідчення договорів, які
укладаються між фізичними особами - підприємцями та підприємствами. Отже, судом
було порушено норми матеріального права при винесені оскаржуваного рішення

Судова колегія
вважає за необхідне зазначити наступне

Згідно ст.11 ЦК
України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами
виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної)
та моральної шкоди іншій особі.

Майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим  немайновим правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди
завдано не з її вини. (Ст.1166 ЦК України «Загальні підстави відповідальності
за завдану майнову шкоду»)

Юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання
ним своїх трудових (службових) обов'язків. (Ст.1172 ЦК України. «Відшкодування
юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою
особою»).

Джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням,
зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших
речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід
тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану
шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого. (Ст.1187 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки»)

Шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою (Ст.1188 ЦК України. «Відшкодування шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки»).

Згідно з ч. 2
ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до
вказаної норми, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Згідно змісту вказаної норми вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки відшкодовується як власником, так і особою якій належить речове право
на джерело підвищеної небезпеки на підставі догорів оренди, підряду та інших
договорів про надання однією із сторін іншій речового права стосовно речі, яка є
джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст.
179 та ст. 316 Цивільного кодексу України, речовим правом є право власності.

Відповідно до
ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, розпоряджається і
користується своїм майном на власний розсуд. Види речових прав на чуже майно
встановлено у ст. 395 Цивільного кодексу України, серед таких прав окремо
виділено право володіння та право користування. Згідно з ч. 2 ст. 397
Цивільного кодексу України, право володіння може належати одночасно двом або більше
особам.

Таким чином,
відповідно до ч. 1 ст. 319 та ст. 316 Цивільного кодексу України, СПДФО
ОСОБА_2. як власник трактора Т-150 К (д/з НОМЕР_2), є його власником, незалежно
від того, чи передавався відповідний трактор іншим особам без передання права власності
на нього.

Водночас згідно
зі ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі
договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на
інших підставах, встановлених законом. Порядок оформлення та передання права
керування та (або) розпорядження ним іншій фізичній або юридичній особі
установлено Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а
також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98р. N 1388. У пункті 15 цих
Правил, встановлено, що, якщо власник транспортного засобу передає в
установленому порядку право керування та (або) розпорядження ним іншій фізичній
або юридичній особі, підрозділом ДАІ, то такій особі видається тимчасовий
реєстраційний талон на період дії документа, що підтверджує право керування та
(або) розпорядження.

Згідно з ч. 1
ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до
ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України до збитків, які підлягають
відшкодуванню, належать: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Ч. 1 ст. 225
Господарського кодексу України до складу збитків включає: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства,
так і додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль “Ауді А8” (д/з
НОМЕР_1), що належить позивачеві на праві власності. Згідно висновку фахівця
авто-товарознавця НДІ судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса № 4089 від 23 травня
2005 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля та відповідно
коштів, які потрібно на ремонт автомобіля “Ауді А8” (д/з НОМЕР_1), складає
42429,67 грн.

Для ремонту
автомобіля позивач звертався до спеціалізованої авто-технічної майстерні ПІІ АТ
“Автоінвестстрой - Харків”, в якій було проведена діагностика та експертна
оцінка пошкоджень. Вартість запчастин, що підлягають заміні, та робіт по
ремонту автомобіля складає: вартість запчастин 39206,38 грн.; вартість робіт
11100,00 грн.; вартість діагностики 80,00 грн.

Відповідно до наданих позивачем
рахунків ПІІ АТ „Автоінвестстрой -Харьков”: № 17А/05 від 17.05.05 р. вартість
запасних частин згідно кошторису № 26 від 17.05.05 р. становить 39206,38 грн.;
№ 284 від 17.05.05 р. вартість робіт -11100,00 грн.; за нарядом-замовленням №
16749 від 17.05.05 р. діагностика та дефектовка коштують 80,02 грн. Всього -50
386,40 грн.

Також позивач
поніс витрати у сумі 653,70 грн. на оплату авто-технічної експертизи та витрати
у сумі 294,14 грн. на оплату авто-товарної експертизи, що проводилися НДІ
Судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса (що підтверджується: платіжна квитанція за
експертизу № 3883, лист № 3550 НДІ Судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса із
зазначенням про сплату за висновок № 3550). Загальні витрати позивача за експертні
висновки становлять 947,84 грн.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що оскільки у зв'язку з пошкодженням автомобіля “АУДІ” СПД ФО
ОСОБА_1. втратив можливість  своєчасно
пересуватися, що є, в свою чергу, необхідним для його роботи і зумовлене
специфікою підприємницької діяльності, пов'язаної з сільськогосподарським
виробництвом,  позивач був змушений
укласти з ПСП АФ “Світанок” договір оренди легкового автомобіля до 1 вересня
2005 року на час ремонту його пошкодженого автомобіля. За вказаним договором
(а.с. 51-54) позивачем за оренду автомобіля було сплачено 12 000,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах справи прибутковими касовими ордерами
(а.с. 98-а, 106-а). Тому надаючи оцінку даному договору оренди легкового
автомобіля, суд дійшов висновку, що укладення цього договору пов'язане саме з
пошкодженням власного автомобіля позивача. З урахуванням цього, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування витрат у розмірі 12 000,00
грн. у зв'язку з орендою легкового автомобіля.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів, не погоджуючись з висновками, викладеними в
оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, вважає, що позовні вимоги
СПД ФО ОСОБА_1. стосовно відшкодування витрат на ремонт пошкодженого автомобіля
у сумі 50 386,38 грн., витрати на експертні висновки у сумі 947,84 грн.,
витрати на оренду легкового автомобілю на час ремонту “АУДІ” у сумі 12 000,00
грн. є обґрунтованими та законними, такими, що відповідають обставинам справи
та підтверджуються належними документальними доказами, які знаходяться в
матеріалах справи.

Згідно з ч. 1
ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, моральна
шкода підлягає відшкодуванню лише внаслідок факту самого порушення прав особи,
а її розмір встановлюється судом з урахуванням обставин, які зазначені у ч. 3
ст. 23 Цивільного кодексу України.

Як свідчать
матеріали справи, СПД ФО ОСОБА_1. у позовній заяві просив господарський
суд  стягнути з відповідача моральну
шкоду, яку він оцінював у розмірі 36 666,88 грн., проте позивач ніяким чином не
обґрунтував та не надав будь-яких належних доказів щодо завдання моральної
шкоди як підприємцю і в чому саме визначилось душевне страждання при здійсненні
підприємницької діяльності, приниження честі, гідності. Також позивачем не надано
відповідного обґрунтування щодо розміру завданої моральної шкоди з урахуванням
розумності та справедливості.

Статтею 44 ГПК
України передбачено, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними
документами.

Відповідно до
частини 3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги
адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України "Про
адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами.

Поняття особи,
яка є адвокатом, визначається у статті 2 Закону України "Про
адвокатуру" і вона встановлює, що адвокатом може бути громадянин України,
який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або
помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав
свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв присягу
адвоката України.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу  України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Доказів того,
що особа, яка здійснювала представництво СПД ФО ОСОБА_1. у судовому процесі, є
адвокатом  позивачем суду представлено не
було, у зв'язку з чим колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовна
вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. витрат
на юридичну допомогу, пов'язану із захистом і відновленням порушених внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди не підлягає задоволенню.

У контексті
статті 1 ГПК України та статті 3 ЦК України кожна особа має право звертатися до
господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Колегія суддів
зазначає, що своїми діями відповідач порушив права і охоронювані законом
інтереси позивача, чим змусив останнього звернутися до господарського суду за
відновленням свого порушеного права, тому витрати, які позивач поніс у зв'язку
з подачею скарги, мають бути покладені на відповідача.

У відповідності
до ст. 84 ГПК України судове рішення повинно містити, зокрема, обставини
справи, встановлені господарським судом, причини виникнення спору, докази, на
підставі яких прийнято рішення, доводи, за якими господарський суд відхилив
докази сторін, законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи
рішення. Ст. 43 ГПК України встановлено, що оцінка доказів судом здійснюється
при повному, об'єктивному та всебічному розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності.

Згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р.  за № 11 “Про судове рішення”, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при
їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, виходячи із
загальних засад і змісту законодавства України.

З огляду на
вищезазначене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом при
прийнятті оскаржуваного рішення порушені норми матеріального та процесуального
права, таке рішення прийняте при неповному дослідженні та неповній оцінці усіх
фактичних обставин справи, через що воно підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи
вищевикладене та керуючись ст. ст. 99,101,102, п.2 ст. 103, п.п. 1, 3, 4 ст.
104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, с.
Першотравневе Борівського району Харківської області - задовольнити частково.

Рішення господарського
суду Харківської області від 28.05.2008р. у справі № 05/138-07
(н.р.38/62-06)  скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з
суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1
відомості про діючий поточний рахунок відсутній) на користь суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1адреса: АДРЕСА_2 (відомості
про діючий поточний рахунок відсутні) 50 386,38 грн. витрат на ремонт; 947,84
грн. витрат на проведення експертизи, 550,00 грн. державного мита за подання
апеляційної скарги.

У задоволенні
вимог щодо стягнення витрат на юридичну допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та
моральної шкоди у розмірі 36 666,86 грн. відмовити.

Зобов'язати
господарський суд Харківської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя

Судді