ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 21/142

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу акціонерного комерційного інноваційного банку “УкрСиббанк”, м. Харків (далі –АКІБ “УкрСиббанк”)

на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.10.2007 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2007

зі справи № 21/142

за позовом АКІБ “УкрСиббанк”

до Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, м. Київ (далі –Державний департамент), та

акціонерного товариства “Індустріально-експортний банк”, м. Київ (далі –АТ “Індустріально-експортний банк”

про визнання недійсним свідоцтва України № 43516 на знак для товарів і послуг.

Судове засідання проведено за участю представників:

АКІБ “УкрСиббанк” –Бічукова А.В.,

Державного департаменту –не з'яв.,

АТ “Індустріально-експортний банк” –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.04.2007 (суддя Шевченко Е.О.) позов АКІБ “УкрСиббанк” до Державного департаменту та АТ “Індустріально-експортний банк” про визнання недійсним свідоцтва України № 43516 на знак для товарів і послуг задоволено: визнано повністю недійсним свідоцтво України № 43516 на знак для товарів і послуг “Дипозитна ЛІНІЯ”; Державний департамент зобов’язано внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг; судові витрати у справі віднесено на відповідача. Це рішення не оскаржувалося і набрало законної сили 21.04.2007.

На виконання зазначеного рішення місцевим господарським судом видано, зокрема, наказ від 26.04.2007 № 21/142, яким Державний департамент зобов’язано внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України № 43516 на знак для товарів і послуг “Дипозитна ЛІНІЯ” та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені “Промислова власність”.

АКІБ “УкрСиббанк” подав до господарського суду міста Києва заяву про внесення змін до наказу від 26.04.2007 у справі № 21/142 шляхом зазначення в ньому місцезнаходження та ідентифікаційного коду стягувача, а також найменування стягувача. При цьому заявник помилково посилався на статтю 89 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2007 (суддя Шевченко Е.О.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2007 (колегія суддів у складі: суддя Шипко В.В. –головуючий, судді Борисенко І.В., Розваляєва Т.С.), у задоволенні заяви АКІБ “УкрСиббанк” відмовлено. В обґрунтування названих судових рішень зазначено про те, що вимоги заявника є необґрунтованими з огляду на зміст відповідного пункту резолютивної частини рішення, яке зобов’язує здійснити певні дії лише боржника.

АКІБ “УкрСиббанк” звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого та постанову апеляційного господарських судів з даної справи скасувати, а справу направити до місцевого господарського суду для вирішення питання про внесення виправлень до наказу господарського суду міста Києва від 14.09.2007 № 21/142, посилаючись на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, зокрема, приписів статті 19 Закону України “Про виконавче провадження”.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Частиною другої статті 117 ГПК України встановлено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі.

Відповідно до частини першої статті 117 ГПК України наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України “Про виконавче провадження”.

За приписом частини першої статті 19 Закону України “Про виконавче провадження” у виконавчому документі повинні бути зазначені: назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб’єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання чинності рішенням; строк пред’явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на те, що резолютивна частина рішення зобов’язує здійснити певні дії лише Державний департамент, попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що, враховуючи зміст пункту 3 резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2007 з даної справи, внесення до спірного наказу реквізитів, зазначених у заяві АКІБ “УкрСиббанк” (місцезнаходження та ідентифікаційного коду стягувача і боржника та найменування стягувача), є необов’язковим, а відсутність вказаних реквізитів не перешкоджає виконанню судового наказу.

Доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують. Тому підстави для скасування ухвали місцевого та постанови апеляційного господарського суду з даної справи відсутні.

Керуючись статтями 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва від 17.10.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2007 зі справи № 21/142 залишити без змін, а касаційну скаргу акціонерного комерційного інноваційного банку “УкрСиббанк” – без задоволення.

Суддя           В. Селіваненко

Суддя           І. Бенедисюк

Суддя          Б. Львов