ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2008 р.

№ 37/331

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ранок”

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2008р.

у справі № 37/331 Господарського суду Донецької області

за позовом Державного підприємства “Селидіввугілля”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ранок”

про стягнення основного боргу в розмірі 20039,26 грн. та 3% річних у розмірі 2154,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Селидіввугілля” звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ранок” про стягнення основного боргу в розмірі 20039,26грн. та 3% річних у розмірі 2154,23грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.05.2008р. (суддя В.Г.Яманко) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Донецької області від 07.05.2008р., Державне підприємство “Селидіввугілля” подало апеляційну скаргу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2008р. (судді: О.А.Скакун, Н.В.Акулова, Т.М.Колядко) апеляційну скаргу Державного підприємства “Селидіввугілля” задоволено, рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2008р. скасовано, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ранок” на користь Державного підприємства “Селидіввугілля” основний борг у розмірі 20039,26грн., 3% річних у розмірі 400,24грн., витрати по сплаті держмита за подання позову у розмірі 204,40грн., витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги у розмірі 102,20грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 108,67грн., у задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 1753,99грн. відмовлено.

Не погодившись з постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2008р., Товариство з обмеженою відповідальністю “Ранок” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2008р. та залишити в силі рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2008р. Свою вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю “Ранок” мотивує тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони не скористались правом, наданим ст. 22 ГПК України щодо участі їх представників у судовому засіданні. Про час і місце розгляду касаційної скарги були повідомлені.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Ранок” підлягає задоволенню.

Господарським судом встановлено:

Між позивачем та відповідачем був укладений договір на постачання вугільної продукції № 177 від 05.07.2004р., за яким позивач зобов'язався продати відповідачу вугільну продукцію в обсягах та у строки, що обумовлені специфікацією, а останній зобов'язався передплачувати продукцію шляхом банківського переводу грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. Пунктом 4.4 договору визначено, що орієнтована сума за договором склала 1540000грн. та мала уточнюватися по факту поставки.

Пунктом 8.1 сторонами встановлено, що договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2004р., а з фінансових питань до повного виконання сторонами своїх обов'язків за даним договором.

На виконання вищенаведених умов договору на постачання вугільної продукції № 177 від 05.07.2004р. відповідач мав здійснювати передплату продукції, у зв’язку з чим: 07.07.2004р. та 12.07.2004р. здійснив передплату у сумах 300000грн. та 500000грн. відповідно; 23.07.2004р. відповідач передплатив 200000грн.; 19, 25, 27 серпня 2004р. відповідач передплатив 500000грн., 500000грн. та 200000грн. відповідно.

22.07.2004р. позивачем було відвантажено вугілля на суму 511377,97грн.; 30.07.2004р. позивач відвантажив вугілля на суму 240458,09 грн.; 31.08.2004р. позивач відвантажив вугілля на суму 1468203,20грн.

Отже, за липень-серпень 2004р. було відвантажено вугілля на загальну суму 2220039,26 грн. та здійснена передплата на суму 2200 000,00 грн. і різниця склала 20039,36 грн.

Правила щодо попередньої оплати товару встановлені ст. 693 ЦК України, згідно ч. 1 якої якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що у разі невиконання покупцем обов’язку щодо попередньої оплати товару, мають застосовуватися положення ст. 538 ЦК України.

Як вже було зазначено, відповідач заборгував позивачу 20039,36 грн., оскільки не виконав своє зобов’язання щодо попередньої оплати вартості продукції за відповідним договором. За таких обставин, відповідно до приписів вищенаведеної правової норми, мають застосовуватися положення ст. 538 ЦК України.

Статтею 538 ЦК України встановлено: "1. Виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

2. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

3. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

4. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.".

Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, а при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно.

Отже, при не здійсненні відповідачем попередньої оплати за товар, який позивач передав відповідачу без попередньої оплати, відповідач був зобов’язаний здійснити оплату одночасно з поставкою товару, а саме: 31.08.2004р.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Оскільки відповідач був зобов’язаний здійснити оплату продукції одночасно з поставкою цієї продукції, то перебіг строку позовної давності почався з 01.09.2004р.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За таких обставин, за вимогою позивача щодо сплати боргу строк позовної давності закінчився 01.09.2007р.

Наслідки спливу позовної давності встановлені ст. 267 ЦК України, згідно ч.ч. 3, 4, 5 якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено господарським судом, відповідачем до винесення судом рішення зроблено заяву щодо застосування строку позовної давності, позивач же не вважав, що ним пропущено даний строк.

За таких обставин, господарським судом апеляційної інстанції порушено вищенаведені правові норми, тому прийняте даною інстанцією судове рішення підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду є таким, що підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 6 ст. 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ранок” задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.08.2008р. у справі № 37/331 скасувати.

Рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2008р. залишити в силі.

Стягнути з Державного підприємства “Селидіввугілля” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Ранок” державне мито у розмірі 102,20грн. за розгляд скарги в касаційній інстанції.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Ранок” з державного бюджету державне мито у розмірі 8,77грн., що зайво сплачене платіжним дорученням № 83 від 04.09.2008р.

Доручити Господарському суду Донецької області видати накази на виконання ч. 4 та ч. 5 цієї постанови із зазначенням відповідних рахунків.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.