ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2008 р.

№ 20/179

Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу

ВАТ "Нікопольський завод феросплавів"

на рішення

від 28.08.2008

у справі господарського суду Донецької області № 20/179

за позовом

ВАТ "Нікопольський завод феросплавів"

до

ЗАТ "Єнакіївський коксохімпром"

про

стягнення 1639,37грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.08.2008 (суддя Донець О.Є) відмовлено в задоволенні позовних вимог ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" до Закритого акціонерного товариства "Єнакіївський коксохімпром" про стягнення 1696,37 грн. вартості нестачі коксової продукції.

ВАТ "Нікопольський завод феросплавів", не погоджуючись з рішенням господарського суду у справі, в поданій касаційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що, за його переконанням, судом не надано правильної правової оцінки поданим позивачем доказам, оскільки згідно правил приймання коксу кам'яновугільного за ДСТУ 322-12-2-94 маса нетто вантажу може визначатись по різниці маси навантаженої групи вагонів (брутто) і маси порожніх вагонів (тари), зазначеній на їх трафаретах, а також допускається використовувати для визначення маси при надходженні партії коксу масову долю загальної вологості, визначену у постачальника і вказану в сертифікаті якості, що і було зроблено позивачем при прийманні продукції від відповідача, отже, з цих підстав не можна дійти висновку про неправильність визначення маси нетто вантажу при нездійсненні переважування порожніх вагонів і не відборі проб на вологість.

Представники сторін своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористались.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2004 між Закритим акціонерним товариством "Єнакіївський коксохімпром" (постачальник), та Відкритим акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) укладено договір № 685/4592, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію, асортимент, ціна та якість якої вказані у специфікаціях, які оформлені у вигляді додатку до договору та є невід'ємною його частиною.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору передбачено, що товар по договору поставляється партіями на умовах F.С.А., станція Єнакієве Донецької залізниці, відповідно до базисних умов поставки ІНКОТЕРМС, в редакції 2000 року, у строки поставки, обумовлені у додатковій угоді, разом із товаром постачальник передає покупцю документи: товарно-транспортні документи, сертифікат якості виробника або інші документи, які підтверджують якість товару.

Пунктами 6.1, 6.2 договору встановлено, що прийомка товару за кількістю здійснюється у відповідності із Інструкцією про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженою Держарбітражем при Раді Міністрів СРСР № П-6 від 15.06.1965 (із змінами і доповненнями) (далі - Інструкція П-6), у випадку виявлення нестачі товару виклик представника постачальника обов'язковий. Кожний вагон перед подачею під навантаження перевішується на вагонних вагах та у накладній проставляється маса тари відповідно показників вагів.

На виконання умов зазначеного договору, 28.07.2005 за залізничними накладними №№ 52408822, 52708841, 52408842, 52408852, 52408853, 52408855, 52408856, 52408858, 52408859, 52408860, 52408861, 52408865, 52408867, 52408868, 52408869 на адресу позивача від відповідача надійшла коксова продукція, вантаж прибув на станцію призначення в справному стані, без ознак втрати, розкрадання і виданий залізницею о 03 год. 10 хв. 28.07.2005 на станції Нікополь без переваження і перевірки в порядку ст. 52 Статуту залізниць України, що підтверджується відмітками залізниці у вказаних накладних.

При прийманні вантажу за кількістю і переважуванні на 100-тонних вагах, яке розпочалось о 7 годині і закінчилось о 7 годині 45 хвилин, позивачем виявлена невідповідність отриманої маси коксової продукції в 14 п/вагонах і маси, зазначеної відповідачем у накладних, про що комісією за участю представника громадськості складено акт № 3799/1 від 28.07.2005 про приймання продукції по кількості, у висновку якого вказано про необхідність виклику на спільну прийомку вантажу представника вантажовідправника, в зв’язку з чим прийомка продукції призупинена.

В наступному акті про приймання продукції по кількості № 3799/2 від 28.07.2005, складеним за участю представника відповідача Сорокіної Т.Ф., діючої на підставі довіреності № 229 від 24.01.2005, зазначено про продовження приймання продукції з 11 години 33 хвилин до 12 години 20 хвилин, внаслідок чого підтвердилась невідповідність маси вантажу в кожному з 14 п/вагонів при зважуванні їх на 100-тонних тензометричних вагах, втім, вага нетто продукції, якої не вистачає і її вартість будуть визначені при надходженні рахунку, а у висновку комісії йдеться про неправильність визначення ваги вантажу відправником. Цей акт складений із запереченнями представника відповідача про те, що різниця переваження утворилась за шляхом слідування, а вагони №№ 67169904, 64612971 мають висоту шапки навантаження на рівні бортів.

За розрахунком позивача, розмір збитків, спричинених неналежним виконання зобов'язань за договором, у вигляді вартості недостачі коксової продукції з урахуванням норми природної втрати за сухою вагою становить 1,81 тон на суму 1696,37 грн., включаючи ПДВ та з/тариф.

Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив з того, що документальні підстави для покладення на відповідача відповідальності, як і докази неналежного виконання ним зобов'язань за договором та вини за недостачу продукції, відсутні, позивачем порушені правила приймання продукції за кількістю, встановлені Інструкцією № П-6.

Колегія суддів погоджується із правовою позицією господарського суду першої інстанції з огляду на таке.

Пунктом 14 Інструкції П-6 встановлений порядок перевірки ваги нетто та передбачено, що при неможливості перевішування продукції без тари, встановлення маси нетто здійснюється шляхом перевірки ваги брутто в момент отримання продукції та ваги тари після її звільнення від продукції. Встановлення ваги нетто шляхом віднімання ваги тари з ваги брутто по даним, вказаним у супровідних та транспортних документах, без перевірки фактичної ваги брутто та ваги тари не допускається.

Втім, як встановлено господарським судом, позивачем не здійснено переваження тари - порожніх вагонів для визначення ваги нетто, адже, з актів приймання продукції №№ 3799/1, 3799/2 від 28.07.2005 не вбачається, що позивач визначив вагу вантажу способом, передбаченим Інструкцією П-6, застосування якої згідно п. 6.1 договору є обов’язковим.

З огляду на що, посилання позивача на положення ДСТУ 322-12-2-94 "Кокс кам'яновугільний, пековий і термоантрацит. Правила приймання", яким встановлений інший, відмінний від Інструкції П-6, порядок визначення маси нетто по різниці маси навантаженої групи вагонів (брутто) і маси порожніх вагонів (тари), зазначеній на їх трафаретах, судом правомірно не прийнято до уваги як таке, що суперечить умовам укладеного між сторонами договору.

Крім того, згідно п. 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Оскільки, згідно п. 6.2 договору кожний вагон перед подачею під навантаження перевішується на вагонних вагах та у накладній проставляється маса тари відповідно до показників вагів, позивач не вправі визначати масу вантажу нетто у іншій спосіб, ніж встановлено договором, цими Правилами і Інструкцією П-6.

Згідно п. 12 Інструкції П-6 продукція приймається по транспортним та супровідним документам (рахункам-фактурам, специфікаціям, описам) відправника. При відсутності усіх або деяких з перерахованих документів отримувач складає акт про фактичну наявність продукції та в акті вказує, які саме документи відсутні. У випадках, коли після отримання рахунку-фактури буде встановлено, що кількість прийнятої по акту про фактичну наявність продукції, яка надійшла менш ніж вказано у рахунку-фактурі, повинен бути складений акт у відповідності до пунктів 16, 20, 25 Інструкції П-6. Наявність акту прийомки фактичної кількості отриманої продукції не звільнює отримувача від обов'язку складання акту прийомки після отримання рахунку-фактури.

Разом з тим, після складання акту приймання продукції № 3799/2 від 28.07.2005, в якому зазначено, що вага нетто продукції, якої не вистачає і її вартість будуть визначені при надходженні рахунку, позивачем в порушення вимог п. 12 Інструкції П-6 не складено акту прийомки після отримання рахунку-фактури, отже, невідомо як і у який спосіб позивач визначив масу нетто вантажу, якого не вистачає, і розрахував недостачу, а, крім того, колегія суддів зазначає, що дані розрахунку нестачі, доданого до позову, і актів приймання від 28.07.2005 в частині фактично отриманої маси продукції по кожній накладній містять не оговорені розбіжності.

Відповідно до приписів ст. 52 Статуту залізниць України маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує у разі недостачі норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто.

Отже, суттєве значення для встановлення факту і розміру недостачі є визначення граничного розходження маси нетто по показникам загальної вологості, які згідно абзацу 3 пункту 4.5 розділу 4 ДСТУ 322-12-2-94 встановлюються за показниками між результатами проб у постачальника і результатами, отриманими при контрольному відборі проб у споживача, і які не повинні перевищувати 2% при використанні для розрахунку масової долі загальної вологості, визначеної у споживача.

Пунктом 4.6 розділу 4 ДСТУ 322-12-2-94 визначено, що у випадку, якщо розходження даних документа про якість та результати контрольної проби перевищує припустимі, то частину, яка залишилась контрольної проби для хімічного аналізу направляють у нейтральну лабораторію, результат якої є остаточним або, при погодженні постачальника, за остаточний результат приймають дані споживача.

Відповідно до Методики контрольної перевірки маси партії коксу, що надходить до споживача (в перерахунку на суху речовину), наведеної в додатку А до ДСТУ 322-12-2-94, для визначення масової долі загальної вологи у коксі при надходженні партії відбирають та готують пробу за ДСТУ 22083. В пункті А.З додатку А наведено формулу, за якою розраховується маса сухої речовини, а в пункті А.5 - формулу, за якою визначається величина розбіжності маси сухої речовини коксу, розрахованої за документом про якість, та результати контрольної перевірки її у споживача.

Втім, як встановлено господарським судом, позивачем не здійснено контрольної перевірки масової долі загальної вологості коксової продукції, отже, визначення позивачем маси нетто отриманої в кожному п/вагоні продукції по сухій вазі і здійснений ним розрахунок недостачі продукції в кожному п/вагоні не може вважатись достеменним.

З огляду на викладене, визначення комісією з приймання вантажу у висновку акту № 3799/2 від 28.07.2005, що причиною недостачі є неправильність визначення ваги вантажу відправником і посилання в зв’язку з цим позивачем як на підставу своїх вимог на приписи ст. 24 Статуту залізниць України, згідно якої вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, колегія суддів вважає хибними, адже, неправильність зазначення ваги вантажу відповідачем у залізничних накладних не доведена належними і допустимими доказами, якими, у розумінні ст. 129 Статуту залізниць України можуть бути комерційний акт та/або акт загальної форми, при цьому, відповідальність за неправильне зазначення у накладних маси, кількості місць вантажу, його найменування, коду та адреси отримувача відправник вантажу згідно ст. 122 Статуту залізниць України несе перед залізницею, а не перед отримувачем.

Таким чином, акт № 3799/2 від 28.07.2005 не може вважатись належним доказом недостачі коксової продукції з вини постачальника –відповідача, в зв’язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову і вважає, що доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним і не можуть бути підставою для скасування рішення у справі, ухваленого при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 28.08.2008 у справі № 20/179 залишити без змін.

Касаційну скаргу ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" залишити без задоволення.

Головуючий суддя К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Глос