СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15.05.08
Справа №  22/160/07-20/180/08

Суддя   Гандюкова
Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Вільнянської
міської ради, Запорізька область, м.Вільнянськ

до відповідача Суб'єкта  підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1, Запорізька область, м.Вільнянськ

про
виселення

За зустрічним позовом
Суб'єкта  підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, Запорізька область, м.Вільнянськ

До
відповідачів 1Вільнянської міської ради,
Запорізька область, м.Вільнянськ

2
Виконавчого комітету Вільнянської міської ради

Про
визнання договору оренди нежитлового приміщення продовженим на 2 роки

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від Вільнянської міської ради
-

Деревянко Д.В. (довіреність №04-05/262 від 17.03.2008р.);

Від Виконавчого комітету  -Деревянко Д.В. (довіреність№04-05/262 від
17.03.2008р.)

Від СПД ОСОБА_1.
-не з'явився (ОСОБА_1. у судовому засіданні 15.04.2008р.;

ОСОБА_2 (довіреність НОМЕР_1 від 24.11.2005р., у

судовому засіданні 15.04.2008р., 18.04.2008р.);

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про  виселення з нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 22.03.2007р.
порушено провадження у справі №22/160/07.

Розпорядженням  голови господарського суду Запорізької
області №319 від 29.02.2008р. справа №22/160/07 передана на розгляд судді
Гандюковій Л.П.

Ухвалою суду від 29.02.2008р.
справа прийнята до провадження, справі присвоєно №22/160/07-20/180/08, судове
засідання призначено на 27.03.2008р. На підставі ст.77 ГПК України розгляд
справи відкладався на 15.04.2008р., потім -оголошено перерву до 18.04.2008р.
Ухвалою суду від 18.04.2008р. прийнято зустрічну позовну  заяву
суб'єкта  підприємницької
діяльності ОСОБА_1. до виконавчого комітету Вільнянської міської ради про
визнання договору оренди нежитлового приміщення продовженим на 2 роки для
спільного розгляду з первісним позовом. Залучено Вільнянську міську раду в
якості іншого відповідача за зустрічним позовом. Розгляд справи розпочато
заново.

За згодою представника Вільнянської
міської ради та Виконавчого комітету Вільнянської  міської ради 15.05.2008р. оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Позивач за первісним позовом
підтримав  позовні вимоги, викладені у
позові, та на підставі  ч.2 ст.17, ст.26
Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, ст.317, ч.1
ст.319 ЦК України просить позов задовольнити, виселити суб'єкта  підприємницької діяльності - фізичну особу
ОСОБА_1. з нежитлового приміщення по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивовані
наступним. Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.11.2005р. у
справі №8/254 продовжено термін дії договору оренди від 23.12.2003р. на один
рік, з 01.07.2005р. на тих же підставах та між тими ж сторонами. За рішенням
суду термін дії договору оренди закінчився 31.06.2006р. і відповідно до п.2
додаткової угоди до договору оренди від 23.12.2003р. орендар повинен звільнити
займане приміщення після закінчення терміну дії договору оренди. На підставі
ч.2 ст.17,ст.26 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”
виконком міської ради (виконавчий орган власника) 25.04.2006р. звернувся до
орендаря з листом (вих.№04/321) та повторно направив листа 07.06.2006р. про
відсутність намірів щодо подовження договору та звільнення орендованого
приміщення після закінчення терміну дії договору та додаткової угоди  до нього. Таким чином, мало місце заява
сторони про незгоду продовження договору оренди комунального майна. На
теперішній час орендарем приміщення не звільнене. Неповернення орендарем без
підстав орендованого майна порушує права власника. На засіданні виконкому у
липні 2006р. прийнято рішення про використання приміщення у власних цілях для
задоволення потреб громади міста.

Позивачем за первісним позовом
було надано заяву про забезпечення позову -забороною суб'єкту  підприємницької діяльності ОСОБА_1. вчиняти
певні дії, а саме: використовувати у будь-який спосіб нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, яке орендувалося відповідачем відповідно до договору оренди
від 23.12.2003р.

Ухвалою суду від 29.02.2008р. заява
про забезпечення позову відхилена.

Відповідач первісний позов  не визнав з підстав, викладених у зустрічному
позові.

Згідно з зустрічним позовом суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1. просить на підставі
ст.ст.6,16,216-217 ЦК України, Законів України “Про оренду державного та
комунального майна”, “Про місцеве самоврядування” визнати договір оренди
нежитлового приміщення від 23.12.2003р. продовженим терміном на 2 роки.
Зустрічні позовні вимоги мотивовані наступним. Первісний позов порушує права
приватного підприємця та добросовісного орендаря, тому для відновлення своїх
порушених прав позивач заявляє зустрічні вимоги, оскільки за весь час оренди
неодноразово робила ремонт приміщення, про що свідчать документи про сплату за
ремонтні роботи. На підставі рішення господарського суду від 28.11.2005р.
термін дії договору було продовжено до 01.07.2006р. Відповідного рішення
власника (виконавчого комітету, а ні заступника міського голови) про розірвання
договору оренди не було. Тому відповідно до п.п.2,3 ст.17 Закону України “Про
оренду державного та комунального майна” після закінчення терміну договору
оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки  має переважне право за інших рівних умов на
продовження договору на новий термін, так як від сторін не було заяв про його
розірвання. Більш того, відповідачем виставлялись рахунки за оренду нежитлового
приміщення, і підписувались акти виконаних робіт з послуг оренди за період з 01
липня 2006р. по 01 липня 2007р., що свідчить про наміри сторін на продовження
терміну дії договору. Тому вважає, що були виконані всі вимоги діючого
законодавства, що дає підстави реалізувати своє право на продовження договору
оренди: постійно виконувала поточний ремонт у приміщенні, своєчасно сплачує
орендну плату, своєчасно повідомила орендодавця про свій намір на продовження терміну
дії договору. Термін дії договору був 1 рік, тому вимагає від відповідача
продовження договору на тих же самих умовах -продовження терміну його дії ще на
один рік. Оскільки після спливу одного року відповідач не розірвав договір, то
його було продовжено ще на один рік, тобто до 1 липня 2008р.

У судове засідання 15.05.2008р.
позивач за зустрічним позовом не з'явився, судом отримано в цей же день
клопотання  про відкладення розгляду
справи у зв'язку  з службовим
відрядженням до іншого міста ОСОБА_1.

Клопотання судом відхилено як
необгрунтоване, оскільки місце та час судового засідання 15.05.2008р. було
погоджено судом із сторонами завчасно. Крім того, службове відрядження не
підтверджене належними доказами, а приватний підприємець має свого
представника, повноваження якого підтверджено нотаріальною довіреністю.
Представник не був позбавлений можливості представляти інтереси ПП ОСОБА_1. у
судовому засіданні. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути
справу у відсутність суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1. за наявними матеріалами. При цьому
суд бере до уваги, що інших клопотань про витребування доказів не надійшло і ПП
ОСОБА_1. також не була позбавлена можливості надати інші докази, враховуючи, що
справа розглядається судом з березня 2007р.

Відповідач за зустрічним позовом не
визнав позовні вимоги. Зазначає, що ПП ОСОБА_1. неодноразово було повідомлено
про той факт, що у відповідача відсутні наміри продовжувати дії договору оренди
(листи №04/321 від 25.04.2006р., №04/414 від 07.06.2006р.) Тому не було
порушень вимог ч.ч.2, 3 ст.17 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна”. Крім того, цією нормою передбачено, що умови договору
оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі
недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на
укладення договору припиняється. У період з 01.07.2007р. жодна із сторін спору
одна до одної з пропозиціями щодо досягнення умов договору оренди не
зверталась. Таким чином, переважне право ПП ОСОБА_1. на укладення договору
оренди на той самий термін і на тих самих умовах припинено.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

23.12.2003р. між Виконавчим
комітетом Вільнянської міської ради (орендодавець)  та Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1. (орендар)  був укладений  договір
оренди, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове
платне володіння та  користування
приміщення по АДРЕСА_1, яке знаходиться на балансі Вільнянської міської ради
.

Строк дії договору встановлено з
01.01.2004р. до 31.12.2004р. (п.10.1).

Відповідно до п.10.7 дія договору
оренди припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено;
приватизації об'єкта оренди (за участю орендаря); загибелі об'єкта  оренди; банкрутства орендаря; допущення
заборгованості орендної плати на протязі 2-х місяців, достроково за згодою
сторін або за рішенням арбітражного суду.

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 28.11.2005р. по справі №8/254 продовжено термін дії
договору оренди від 23.12.2003р. на один рік, починаючи з 01.07.2005р., на
умовах, визначених договором від 23.12.2003р..

25.04.2006р. та 07.06.2006р.
орендодавець направив орендарю листи №04/321 та №04/414, відповідно до якого
повідомив, що термін дії договору оренди від 23.12.2003р. закінчується
31.06.2006р. та продовжений не буде. Отримання цих листів орендарем не
заперечено, мається відмітка на листі про отримання.(а.с.12,13).

17.03.2006р. виконавчим комітетом
Вільнянської міської ради прийнято рішення №112, відповідно до якого вирішено
попередити ПП ОСОБА_1. про звільнення приміщення, після фактичного звільнення
нежитлового приміщення ПП ОСОБА_1., яка є орендарем до 31.06.2006р., приміщення
використовувати в цілях та потребах територіальної громади м.Вільнянська.

Аналогічне рішення №143 прийнято
виконавчим комітетом 13.07.2006р.

Проаналізувавши норми
законодавства, оцінивши докази, суд вважає первісні позовні вимоги такими,
що  підлягають  задоволенню на наступних підставах.

Статтею 759 ЦК України встановлено,
що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується  передати наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та
виконання договору найму (оренди).

Оскільки правовідносини сторін
врегульовано договором оренди комунального майна, суд застосовує  також спеціальні норми, які регулюють оренду,
а саме: Закон України “Про оренду державного та комунального майна”.

Відповідно до ст. 26 цього Закону
договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було
укладено;   приватизації об'єкта оренди
орендарем (за участю орендаря);   банкрутства
орендаря;    загибелі об'єкта
оренди;  ліквідації   юридичної
особи,   яка   була
орендарем  або орендодавцем.

Згідно з  ч.2 ст.291 ГК України договір оренди
припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено;
загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Відповідно до ст. 27 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” у разі закінчення строку договору
оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди.

Згідно з ст.291 ГК України правові
наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання
договору Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст.785 ЦК України
встановлено, що у разі припинення договору
найму  наймач  зобов'язаний негайно  повернути
наймодавцеві  річ  у стані,
в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Як вже зазначалося раніше, строк дії
договору з урахуванням рішення господарського суду закінчився 30.06.2006р.
Орендодавець заперечив проти продовження договору, про що свідчать листи  №04/321, №04/414 та не має наміру передавати
майно в оренду, що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Вільнянської
міської ради №№112, 143. Відповідач заходів щодо повернення приміщення не
здійснив, на час розгляду справи приміщення позивачу не повернуто.  Отже, слід визнати, що відповідач
безпідставно займає приміщення,  оскільки
правовим наслідком припинення оренди є обов`язок орендаря повернути майно, що
перебувало в оренді.  При цьому укладення
угод про розірвання договору в даному випадку закон не передбачає, як помилково
вважає відповідач.

Будь-які докази, що були б підставами
для знаходження відповідача у спірному приміщенні на момент розгляду справи
суду не надані.

За таких обставин, вимоги позивача за
первісним позовом про виселення у примусовому порядку із приміщення є
обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення Суб'єкта  підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1 щодо виселення, а також зустрічні позовні вимоги про визнання договору
оренди нежитлового приміщення продовженим на 2 роки  суд вважає необґрунтованими і недоведеними.

Відповідно до ч.1 ст.285 ГК України
орендар має переважне право перед іншими суб'єктами  господарювання на продовження строку дії
договору оренди.

Згідно з ст.17 Закону України “Про
оренду державного та комунального майна” після
закінчення  терміну  договору оренди орендар,  який належним чином виконував свої
обов'язки,  має переважне право,  за інших рівних умов, на продовження договору
оренди на новий термін. Умови
договору   оренди   на
новий   строк  встановлюються  за домовленістю  сторін.
У  разі недосягнення домовленості
щодо умов договору   переважне   право
орендаря   на   укладення
договору припиняється.

Статтею 777 ЦК України передбачено,
що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу
строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору
найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на
укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це
наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором. А
якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на
новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення
домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на
укладення договору припиняється.

Відповідно до ст.ст.33, 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Із наведених вище норм
законодавства слідує, що головною умовою
визнання за орендарем переважного права на продовження договору оренди
на новий термін є належне виконання ним своїх обов'язків за договором найму. У
ст.777 ЦК України йдеться про укладення договору найму на новий строк, тобто
фактично про укладення нового договору (ст.638 ЦК). Саме через це у цій нормі,
а також ст.17   Закону України “Про
оренду державного та комунального майна” передбачено, що умови такого договору
мають знову обговорюватися сторонами -“встановлюються за домовленістю сторін”.
Із змісту  ст.17   Закону також вбачається, що орендар може
реалізувати надане йому переважне право на продовження строку дії договору  тільки в тому разі, коли після його
закінчення орендодавець має намір передати об'єкт оренди іншій особі.

Позивачем не надано доказів обговорення
сторонами умов договору на новий строк. Більш того, судом встановлено, що ні
міська рада, як власник майна територіальної громади, ні її виконавчий орган
-виконавчий комітет (орендодавець) не має наміру передавати майно в оренду.

Як
слідує  із  наданих ПП ОСОБА_1. квитанцій, сплату за
оренду вона дійсно здійснювала, однак суд зауважує, що лише у сумі 30 грн.
протягом всього періоду оренди, в той час як п.3.1.1 договору оренди було
передбачено її перерахування з
щомісячним індексом інфляції. Сплата орендної плати та підписання актів
виконаних робіт та наданих послуг не може бути підставою для  визнання договору оренди продовженим на 2
роки, оскільки ПП ОСОБА_1. фактично цей час користувалась майном і  повинна сплачувати за користування.
Заперечення орендодавця щодо продовження договору оренди було здійснено
своєчасно і неодноразово.

Згідно з ст.764 ЦК України якщо
наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму,
то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судом
із досліджених доказів встановлено, що договір оренди припинив свою дію
і наміру передачі в оренду цього ж приміщення відповідач не має. Наймодавець
заперечив проти продовження договору.

Суд також вважає за необхідне
зазначати, що із змісту ст.ст.15,16 ЦК України, ст.20 ГК України слідує, що
кожна особа має право звернутися до суду
за  захистом свого особистого
немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або
оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом.  Статтею 1 Господарського процесуального  кодексу України встановлено право підприємств
та організацій звертатися до господарського суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Із змісту ст.12 ГПК України слідує, що
господарський суд розглядає спори.

Наведені позивачем обґрунтування
зустрічного позову з посиланням на норми права та письмові докази не можуть
бути підставою для задоволення позову, оскільки заявлені позивачем вимоги про
визнання договору  продовженим терміном
на 2 роки, є за своєю суттю вимогами про встановлення факту, що має
юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарським судом лише при
існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне. Його
встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обгрунтованості
вимог у разі виникнення спору між сторонами і не може самостійно розглядатися в
окремій справі.

Вимога про визнання факту, як спосіб
захисту права, чинним законодавством не передбачена.

Суд вважає, що вимоги позивача  є необґрунтованими і не доведеними, тому у
задоволенні  зустрічного позову
відмовляється.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом,
судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним
позовом.

Керуючись  ст. ст. 49, 75,82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Первісні позовні вимоги
задовольнити повністю.

Виселити суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичну особу ОСОБА_1(АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2)  із  нежитлового
приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Вільнянської
міської ради (70000, Запорізька область, м.Вільнянськ, вул..Бочарова, 4,
).

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1(АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь Вільнянської міської ради (70000, Запорізька область, м.Вільнянськ,
вул..Бочарова, 4, )
суму  85  грн. витрат на державне мито, суму 118  грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

У задоволенні зустрічного позову
відмовити повністю.

Суддя
Л.П. Гандюкова

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 04.07..2008 р.