ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
м.Житомир, майдан Путятинський, 3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2008 р.
Справа № 14/20-08

Житомирський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при секретарі
,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 -
представника за довіреністю від 08.02.2007р.,

від відповідача: ОСОБА_4
представника за довіреністю від 02.09.2008р.,

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Гайсин Вінницької області

на рішення господарського суду
Вінницької області

від "24" березня 2008 р.
у справі № 14/20-08 (суддя Залімський І.Г.)

за позовом фізичної особи -
підприємцяОСОБА_1, м.Вінниця

до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, м.Гайсин Вінницької області

про стягнення 120327,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Вінницької області від 24.03.2008р. у справі №14/20-08
позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
заявлений до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про  стягнення
120327,05 грн. задоволено. Судові витрати покладено на відповідача.

Вважаючи
вищевказане рішення таким, що не відповідає обставинам справи та прийнятим з
порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського
суду скасувати та направити справу на новий розгляд.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що:

- спір
розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про
місце засідання суду, оскільки будь-якого повідомлення про призначення розгляду
справи на 24.03.2008р. ОСОБА_2 особисто не отримував;

- суд першої
інстанції, стягнувши кошти в сумі 120327,05 грн. з підприємця ОСОБА_2, не
з'ясував, що з 01.07.2007р. вказана особа підприємницьку діяльність не веде.
Таким чином, місцевий господарський суд порушив правила підсудності, оскільки
спір за участю підприємця і фізичної особи мав розглядатись в Гайсинському
районному суді.

Також скаржник
заперечує факт отримання листів щодо проведення розрахунків за отриманий товар
від  гр. ОСОБА_5., вказуючи на
відсутність трудових відносин з ним з 03.05.2007р.

Позивач у
письмовому відзиві від 19.06.2008р. на апеляційну скаргу (а.с. 66) та у
відзиві, зареєстрованому Житомирським апеляційним господарським судом
22.07.2008р. за вх. № 02-01/4807 (а.с. 75-76) заперечив проти апеляційної
скарги відповідача, посилаючись на відсутність підстав для її задоволення.

В судовому
засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній
скарзі. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням
норм чинного законодавства та з неповним з'ясуванням обставин справи. Просить
апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду
скасувати з підстав, наведених у скарзі, з прийняттям нового рішення - про
відмову        в позові.

Представник
позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених у скарзі,
вважаючи рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим.
Просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без
задоволення.

Заслухавши
пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та юридичну оцінку
обставин справи, повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при
прийнятті оскарженого рішення, судова колегія дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи  з наступного.

Як свідчать
матеріали справи, в лютому 2008р. в господарський суд Вінницької області
звернувся підприємець ОСОБА_1 з позовом до підприємця ОСОБА_2 про  стягнення
120327,05 грн. заборгованості за поставлений товар.

Як встановлено
судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач
відповідно до накладних № 079 від 04.03.06, № 080 від 03.04.06, № 081 від
03.04.06, № 82 від 03.04.06 поставив відповідачу товар на загальну суму      120327,05
грн. (а.с. 9-13).

Стаття 11
Цивільного кодексу України від 16.01.2003р., який набрав чинності з
01.01.2004р., вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема,
передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в
ст.174 Господарського кодексу України від 16.01.2003р., господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких,
які йому не суперечать.

Відповідно до
ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського
кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що
виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у
сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи управлінського господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі
ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться.

Одностороння
відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України,
ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1
ст.692 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок покупця оплатити товар
після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо
договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк
оплати товару.

Відповідно до
ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок,
а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором
або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін
у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується
належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи
уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Стаття 610
цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Відповідач свої
зобов'язання щодо оплати отриманого товару належним чином не виконав, у зв'язку
з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 120327,05
грн., що і спонукало позивача звернутись за судовим захистом своїх прав та
інтересів.

Листи позивача
від 22.09.2006р., 27.09.2006р. 18.01.2007р., 24.01.2007р. залишені відповідачем
без належного реагування, у зв'язку з чим позивач цілком обґрунтовано звернувся
до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Всупереч ст. 33
Господарського процесуального кодексу України, яка покладає на кожну сторону
обов'язок доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, відповідач факту відсутності боргу в сумі 120377,05грн.
належними доказами не спростував, а тому місцевий суд прийняв правильне рішення
про задоволення позову.

Відповідач
вказує на те, що з 01.07.2007р. він не є суб'єктом підприємницької діяльності,
однак доказів на підтвердження скасування реєстрації його як суб'єкта підприємницької
діяльності не надав. Натомість, додана до апеляційної скарги довідка
Гайсинської державної податкової інспекції (а.с.62) видана йому як суб'єкту
підприємницької діяльності, свідчить про те, що ОСОБА_2 є підприємцем.
Підтвердження - свідоцтво про сплату єдиного податку (а.с.26).

Факт
неповідомлення відповідача про судове засідання підтверджується поверненням
відділенням поштового зв'язку ухвали від 08.02.2008р. через закінчення терміну
зберігання, тобто відповідач не з'явився за отриманням рекомендованого листа.
Однак ухвала про відкладення розгляду справи від 26.02.2008р., надіслана
відповідачу 27.02.2006р.,  не
повернулася, що свідчить про отримання ухвали про судове засідання першої
інстанції, хоча відповідач в судове засідання не з'явився.

Матеріали
справи свідчать про те, що позивач надіслав відповідачу листи від 22.09.2006р.,
27.09.2006р. (а.с.14-17), в яких, посилаючись на необхідність розрахунку за
відвантажений у березні та квітні 2006 року товар, просив з'явитись для
проведення звіряння розрахунків.

Крім того,
позивач надсилав відповідачу листи від 18.01.2007р., 24.01.2007р. (а.с. 19-24)
з нагадуванням про необхідність розрахунку за поставлений товар.

Листи,
надіслані позивачем відповідачу, отримував ОСОБА_5 який, як стверджує
відповідач, був з ним у трудових відносинах до 03.05.2007р., тобто, це не
спростовує того факту, що ОСОБА_5отримував листи позивача  для                ОСОБА_2 від 22.09.2006р.,
27.09.2006р.,18.01.2007р., 24.01.2007р. Однак, заперечення отримання листів
позивача не звільняє відповідача від оплати вартості товару згідно з ч.1. ст.
692 Цивільного кодексу України.

Крім того, в
матеріалах справи відсутні докази на спростування факту отримання товару  відповідачем за накладними №№ 78,79,80,81,82
(а.с. 9-13) й проведення розрахунку за отриманий товар. В накладних стоять
підписи ОСОБА_2 і його печатки.

Наведеним
спростовуються доводи апеляційної скарги, які не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2008р. у
справі № 14/20-08 є законним та таким, що відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись
ст.ст.  101,103,105 Господарського
процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення
господарського суду Вінницької області від 24 березня 2008року у справі №
14/20-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, м.Гайсин Вінницької області - без задоволення.

2. Справу №
14/20-08 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам;

4 - в наряд.