ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.01.2008
Справа  № 10/232

За позовом  Приватного підприємця ОСОБА_1, с. Іванівці
Мукачівського району

до відповідача
ВКП „Свалявський завод торгового обладнання”,                        м. Свалява

про стягнення
суми  42875 грн., в  т.ч. 35000 грн. основного боргу, 7875 грн.
штрафних санкцій

Суддя   І.В.Івашкович

Представники:

від позивача:      ОСОБА_2., представник  за довіреністю  від 03.12.07

від відповідача:  Юрик М.Ф. -голова ліквідкомісії; Василиндра
М.М. -начальник юридичного відділу, довіреність № 03-06/4 від 14.01.08

СУТЬ СПОРУ:
приватний підприємець ОСОБА_1(с. Іванівці Мукачівського району) звернувся з
позовом до  ВКП „Свалявський завод
торгового обладнання”, м. Свалява про стягнення суми  42875 грн.,                  в  т. ч. 35000 грн. основного боргу, 7875 грн.
штрафних санкцій.

Позов мотивує тим, що відповідачем не
виконано взятих на себе за договором поставки № 3 від 01.02.07 зобов'язань та в
обумовлений строк не виготовив стенди дерев'яні на загальну суму 35000 грн.
згідно погодженої сторонами специфікації. Позивач наголошує, що ним було
виконано умови договору та платіжним дорученням № 6 від 13.02.07 перераховано
відповідачу 35000 грн. Оскільки відповідач зобов'язання щодо виготовлення
стендів не виконав, позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість в розмірі        35000 грн. Окрім того, за порушення
встановлених договором термінів виконання замовлення позивачем на підставі п.
4.1 договору нараховано штрафні санкції в розмірі 7875 грн. за період
прострочки з 20.03.07 по 20.11.07.

Представником позивача позов
підтримано. Посилається на обґрунтування та підтвердження підстав позовних
вимог доданими документальними доказами. Додатково додано до матеріалів справи
довідку                      № 04-5/12
від 22.01.08 ТОВ КБ „Коопінвестбанк” про те, що фізичній особі -підприємцю ОСОБА_1.
за договором № 02-1/3л-151 від 18.10.06 відкрито кредитну лінію в сумі 50000
грн., а за період з 25.01.07 по 26.12.07 ним було сплачено відсотки за
користування кредитом в розмірі 10132,86 грн. та комісійні в розмірі 1000 грн.
Представник позивача просить взяти до уваги зазначену довідку банку як
додаткове обґрунтування підстав позовних вимог в частині штрафних санкцій.

Відповідач згідно з письмовим
відзивом на позов вказує на повернення позивачу суми 35000 грн. (додано копію
платіжного доручення № 2 від 15.01.08) та заперечує проти позовних вимог в
частині стягнення штрафу в розмірі 7875 грн. Мотивуючи заперечення, відповідач
стверджує, що договір поставки № 3 від 01.02.07 суперечить ч. 1 ст. 712
Цивільного кодексу України і має бути визнаний недійсним.

Окрім того, відповідач вказує на
порушення позивачем при нарахуванні штрафних санкцій вимог ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України.

Представниками відповідача
заперечення проти позову підтримано.

Представником позивача підтверджено
погашення відповідачем в повному обсязі основного боргу. Наполягає на
задоволенні позову в частині 7875 грн. штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та заперечення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ВКП
„Свалявський завод торгового обладнання” Закарпатської облспоживспілки (м.
Свалява), як Постачальником, та приватним підприємцем ОСОБА_1. (с. Іванівці
Мукачівського району), як Замовником, укладено договір поставки № 3 від
01.02.2007 р. Предметом вказаного договору
передбачено, що Постачальник зобов'язується  виготовити Замовнику стенди дерев'яні під
черепицю згідно калькуляції та специфікації, що є додатком № 1 до договору.
Погодженою сторонами специфікацією, що є додатком № 1 до договору, передбачено
що вартість замовлення по виготовленню стендів складає 35000 грн. та
встановлено строк виконання з 19.02.07 по 19.03.07. Умовами договору про
порядок розрахунків передбачено, що замовник має здійснити 100% попередню
оплату у строк за 5 календарних днів до настання терміну початку виконання
замовлення.

Аналізуючи зміст та правову природу
укладеного сторонами договору поставки № 3 від 01.02.2007 р., суд не
погоджується з доводами відповідача про його недійсність, виходячи з наступного.

Нормами ст. 265 Господарського
кодексу України, що містить загальні положення про договір поставки,
передбачено, зокрема, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу. Так, відповідно до ст. 656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений продавцем у майбутньому.

Наведеним спростовуються твердження
відповідача щодо невідповідності спірного договору нормам ч. 1 ст. 712
Цивільного кодексу України, а також щодо того, що спірний договір за своєю
суттю є договором підряду.

Окрім того, нормами ст. ст. 6, 627
Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, що
деталізовано, зокрема, положеннями                          ст. 628 Цивільного
кодексу України. Так, відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Передбачено, що
сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір).

Таким чином, суд вважає, що в
даному  випадку умови спірного договору №
3 від 01.02.07  визначені сторонами на їх
розсуд, такі умови встановлюють права і обов'язки сторін, зміст яких не
суперечить актам цивільного законодавства.

Із фактичних матеріалів і обставин
справи вбачається, що позивач взяті на себе за договором № 3 від 01.02.07
зобов'язання виконав та платіжним дорученням № 6 від 13.02.07 перерахував
відповідачу кошти в розмірі
35000 грн. Однак, відповідач на суму 35000 грн. отриманої переоплати не
виготовив та не передав позивачу стенди дерев'яні під черепицю, тим самим
порушив умови п. 1.1 договору № 3 від 01.02.07.

Оскільки замовлення за договором № 3
від 01.02.07 відповідачем не було виконано, позивач надіслав претензію від
24.09.07 з вимогою про повернення отриманої суми 35000 грн., яка не була
задоволена відповідачем, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом про
примусове стягнення суми 35000 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що в
період після пред'явлення позову, відповідач платіжним дорученням № 2 від
15.01.08 повернув позивачу кошти в сумі 35000 грн. Таким чином, предмет спору в
частині стягнення суми 35000 грн. відсутній, а провадження у справі в цій
частині вимог слід припинити на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

За невиконання у встановлений термін
зобов'язання по виготовленню замовлення відповідачу на підставі п. 4.1 договору
№ 3 від 01.02.07 нараховано штрафну санкцію в розмірі 7875 грн. за період
прострочення з 20.03.07 по 20.11.07.

Застосування щодо відповідача штрафної
санкції відповідає положенням ст. 230, п. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України. Разом з тим, відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України
строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання
обмежено та встановлено, що нарахування штрафних санкцій припиняється через
шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не
встановлено законом або договором.

Суд констатує, що в даному випадку
позивачем порушено вимоги
п. 6 ст. 232  Господарського
кодексу України, оскільки штрафна санкція нарахована за 8 місяців прострочення,
починаючи від дня, коли зобов'язання мало бути виконане відповідачем.

Проведеним судом перерахунком
встановлено, що з урахуванням норм
п. 6 ст. 232 ГК України
відповідачу підлягає нарахуванню штрафна санкція в розмірі 6825 грн. за період
прострочення з 20.03.07 по 20.09.07. Вимоги в частині стягнення 1050 грн.
штрафу заявлено безпідставно.

При вирішенні спору в частині
стягнення штрафні санкції суд застосовує норми ст. 233 Господарського кодексу
України та враховуючи  повне добровільне
погашення боргу відповідачем, зменшує розмір належних до сплати штрафних
санкцій до 1000 грн.

Аргументи відповідача, наведені з
посиланням на довідку ТОВ КП „Коопінвестбанк” стосовно відкриття кредитної
лінії за кредитним договором  №
02-1/3л-151 від 18.10.06 на суму 50000 грн. та оплати відсотків за користування
кредитом,  судом не можуть бути взяті до
уваги, оскільки такі обставини при їх належному доведенні можуть  розглядатись як підстава для відшкодування у
встановленому законом порядку понесених витрат (збитків), які за своєю суттю є
відмінним від штрафних санкцій правовим інститутом.

Таким чином, за результатами
вирішення спору по суті позов підлягає частковому задоволенню. Стягується сума
1000 грн. штрафних санкцій. В частині
35000 грн. основного боргу провадження у справі слід припинити на
підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України. В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовляє.

За правилами ст. 49 ГПК України
суд  покладає на відповідача
відшкодування витрат позивача по оплаті держмита в розмірі 418,25 грн. та
115,11 грн. по оплаті інформаційно-технічних послуг.

Керуючись ст. ст. 43, 49, п. 1.1
ст. 80, ст. 82, п. 3 ст. 83, ст. ст.  84,
85  Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ВКП „Свалявський
завод торгового обладнання” (м. АДРЕСА_1, І.К. НОМЕР_1) на користь приватного
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
І.К. НОМЕР_2) 1000 грн. штрафних санкцій.

Видати наказ.

3.Провадження у справі в частині
стягнення 35000 грн. основного боргу припинити.

4.В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
порядку, передбаченому ГПК України.

Суддя
І.В.Івашкович