ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.11.08р.

Справа № Б15/29/40/41/04

За заявою Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ

до боржника Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України""Павлоградський комбінат хлібопродуктів", м.Павлоград

про визнання грошових вимог

Суддя Петренко Н.Е.

Представники сторін:

від кредитора - не з'явився

від боржника - не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії „Хліб України" „Павлоградський комбінат хлібопродуктів" порушено 09.04.04р.

18.08.04 р. державним комітетом України з державного матеріального резерву заявлено грошові вимоги до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії „Хліб України" „Павлоградський комбінат хлібопродуктів" на суму 3 779 798,33 грн.

Згідно повідомлення про результати розгляду грошових вимог від 14.09.04р. боржником та розпорядником майна спочатку було визнано вимоги держматрезерву на суму 1 730 937,46 грн. без належного обґрунтування, так як необхідна документація, після проведеної правоохоронними органами виїмки, була відсутня на підприємстві.

У зв’язку з тим, що постановою Вищого господарського суду України від 26.04.05р. скасовано ухвалу господарського суду від 11.10.-19.10.04р. про припинення провадження у справі, прийняту суддею Садиліною О.Є., справу передано на новий розгляд судді господарського суду Полєву Д,М.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.04.07р. скасовано ухвалу господарського суду від 07.11.06р., прийняту суддею Полєвим Д.М.. якою зобов’язано ініціюючого кредитора ТОВ „Гербера” подати до офіційних друкованих органів за свій рахунок оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, зобов’язано розпорядника майна скласти реєстр вимог кредиторів до 15.01.07р. та встановлено інші процесуальні строки. Справу передано на новий розгляд судді господарського суду Петренко Н.Е.

На час розгляду кредиторських вимог Держкомрезерву України в господарському суді, представником боржника заявлено заперечення щодо вищевказаних вимог. В обґрунтування своїх заперечень представником Павлоградського комбінату хлібопродуктів надано документи, які раніше були вилучені та згодом повернуті з правоохоронних органів, а саме акти перевірок ДП ДАК "Хліб України" Павлоградський КХП складені спеціалістами Держкомрезерву України в період з 1999р. по 2001р. З наданих суду документів вбачається, що нестача сільськогосподарської продукції, яка знаходилась на відповідальному зберіганні вперше була зафіксована спеціалістами держкомрезерву у 1999році, про що свідчить акт перевірки від 21 липня 1999року, який господарським судом залучений до матеріалів справи.

В акті перевірки зазначено про відсутність на Павлоградському комбінаті хлібопродуктів пшениці ІІІ класу держрезерву у кількості 601,189 тн. та пшениці ІV класу держрезерву у кількості 3,789 тн.

Також представником боржника було надано до суду копію акта перевірки від 27 вересня 2000 року. В зазначеному акті повідомляється, що збереженість зерна держрезерву не забезпечується, виявлено самовільне використання зерна держрезерву:

-          пшениця ІІІ класу - 660,901 тн.;

-          пшениця IV класу –93,989 тн.;

-          пшениця V класу –297,672 тн.;

-          пшениця VI класу –221,576 тн.;

-          жито гр. А –1373,657 тн.

Згідно п.10 ст.14 ЗУ " Про державний матеріальний резерв" за самовільне відчуження (використання, реалізацію) матеріальних цінностей державного резерву з юридичних осіб на відповідальному збереженні яких вони знаходились стягується вартість матеріальних цінностей у цінах на час виявлення факту відчуження. Відшкодування матеріальних цінностей здійснюється виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності самовільно відчуженого.

Факт самовільного відчуження матеріальних цінностей встановлюється актом перевірки, в даному випадку перший акт складено 21 липня 1999 року, а наступний акт 27 вересня 2000 року.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами представником боржника 18.03.08р. в судовому засіданні було заявлено клопотання про зобов'язання господарським судом державний комітет України з державного матеріального резерву надати документи, які належним чином підтверджували б розмір боргу заявленого як кредиторську вимогу.

Ухвалою господарського суду від 18.03.08р. задоволено клопотання представника боржника та зобов'язано Держкомрезерв України надати суду документи, що належним чином підтверджують заявлену кредитором суму грошових вимог.

Станом на 01.11.08р. Держкомрезервом України ухвали суду від 18.03.08р., 08.04.08р., 13.05.08р., 17.06.08р., 05.08.08р., 02.10.08р., якими зобов'язано надати суду документи, які належним чином свідчили б про наявність заборгованості боржника перед кредитором у грошовому вимірі, тобто розмір цін на самовільно використану сільськогосподарську продукцію, що діяли на день виявлення факту самовільного відчуження матеріальних цінностей, виконано не було.

Крім того, згідно Постанови Верховної ради України від 20 лютого 1996року № 57/96 "Про механізм застосування міри відповідальності юридичних осіб, на зберігання яких знаходяться матеріальні ресурси державного резерву" визначено, що за виявленими фактами самовільного відчуження (використання, реалізації) матеріальних цінностей до відповідальних зберігачів застосовуються фінансові санкції в судовому порядку.

У зв’язку з тим, що спеціалістами Держкомрезерву факт самовільного відчуження матеріальних цінностей виявлено ще в липні 1999р., представник боржника в своїх запереченнях щодо вимог Держкомрезерву просив застосувати строки позовної давності.

Представник кредитора у судовому засіданні пояснював, що на вимоги Держкомрезерву строки позовної давності не поширюються, посилаючись на ст. 268 Цивільного кодексу України.

Встановлення вказаної обставини має значення для справи в силу загальновизнаного принципу права щодо дії законів та нормативно-правових актів у часі, закріпленого в ч. 1 ст. 58 Конституції України. За висновком, викладеним у п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.02.99р. №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного Банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт. під час якого вони настали або мали місце.

Згідно ст. 83 ЦК УРСР, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, на вимоги державних організацій про повернення державного майна із незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних і громадських організацій або громадян; у випадках, встановлених законодавством, і на інші вимоги.

Так, згідно пункту 49 Положення про державний матеріальний резерв, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.1992р. №280-05, на майнові вимоги Держкомрезерву України та його підприємств про повернення їм заборгованості, яка виникла із операцій з матеріальними цінностями держрезерву загальні та скорочені строки пред’явлення претензій та позовної давності не поширюються.

Однак, постановою КМ України від 08.10.1997р. №1129 „Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву” визнано постанову КМ України від 27.05.1992р. №280-05 такою, що втратила чинність з 08.10.1997р.

Згідно зі ст. 75 Цивільного кодексу УРСР в редакції від 18.07.1963р., чинного на момент закінчення строку позовної давності, встановлювалася обов’язковість застосування судом позовної давності незалежно від заяв сторін.

З моменту встановлення факту відсутності матеріальних цінностей, тобто з 21 липня 1999року та 27 вересня 2000 року і до порушення господарським судом 09.04.04р. справи про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів" Держкомрезерв не звертався до Павлоградського КХП, чи до суду з вимогами про грошове компенсування відсутніх матеріальних цінностей та не застосовував штрафні фінансові санкції.

Отже позовна давність по стягненню заборгованості на користь кредитора (Держкомрезерву) по даній справі сплила до 01.01.2004року, тобто до вступу в дію нового Цивільного Кодексу України.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги спливає позовна давність і до стягнення неустойки.

Господарський суд не може прийняти до уваги заперечення кредитора відносно того, що нестача сільськогосподарської продукції виявлена і підтверджена актом від 14 квітня 2003 року, так як вперше нестачу частково виявлено в 1999 році, а в цілому в 2000 році, що підтверджено відповідними актами. У подальшому всі акти лише дублюють виявлену нестачу, і акт 2003 року, на який посилається кредитор, в тому числі.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 та ч. 2 ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування. Кредитор, при наданому йому праві, належними чи допустимими доказами доводи боржника не спростував, обґрунтованість заявлених кредиторських вимог не довів, тому у визнанні кредиторських вимог державного комітету України з державного матеріального резерву слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У визнанні кредиторських вимог державного комітету України з державного матеріального резерву до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Павлоградський комбінат хлібопродуктів" у розмірі 3 763 0471,45 грн. відмовити.

Суддя

Н.Е. Петренко