ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2008 р.

Справа № 22/153-08-3606

За позовом: Прокурора Суворовського району м. Одеси;

в інтересах держави в особі, якою є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області; в особі, якою є Відкрите акціонерне товариство "Одеський завод "Центроліт";

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський ливарний завод";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ПЛЮС";

3-тя особа на стороні відповідача: Виконавчий комітет Одеської міської ради;

про визнання недійсними договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності та витребування майна

Суддя Торчинська Л.О.

Представники:

Від прокурора: Поляхова А.В. - за довіреністю № 20/1-08 від 07.04.2008р.;

Від Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області: Стогнійчук С.О. - за довіреністю № 39 від 08.09.2008р.

Від ВАТ "Одеський завод "Центроліт": не з’явився;

Від 1-го відповідача ТОВ "Одеський ливарний завод": Клюкіна О.С. –за довіреністю №776 від 17.09.2008р.;

Від 2-го відповідача ТОВ "ВЕГА ПЛЮС": Яковлєва А.О. –за довіреністю №б/н від 30.09.2008р.;

Від третьої особи: Граніна І.В. –за довіреністю №03-66/вих/д від 15.09.2008р.;

СУТЬ СПОРУ: Прокурор Суворовського району м. Одеси звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі, якою є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області в особі, якою є Відкрите акціонерне товариство "Одеський завод "Центроліт" з позовною заявою до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський ливарний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ПЛЮС" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання недійсними договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності та витребування майна.

Представник прокурора Суворовського району м. Одеси в судове засідання з’явився та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.02.2003 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Одеський ливарний завод” та Товариством з обмеженою відповідальністю „ВЕГА ПЛЮС”, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕГА ПЛЮС” купило у Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеський ливарний завод” будівлі та споруди ремонтно-будівельного цеху, розташованого за адресою: м. Одеса, 21 км.Старокиївської дороги, загальною площею 1812,30 кв.м., визнати недійсним Свідоцтво про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю „ВЕГА ПЛЮС” на нежилі будівлі та споруди, розташовані у м. Одесі по 21 км. Старокиївської дороги, 15, серії САА № 101014 від 11.05.2004 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕГА ПЛЮС” передати Відкритому акціонерному товариству „Одеський завод „Центроліт” нежилі будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, 15 та складаються з основного корпусу літ „А”, цехів літ „А1”, „А2”, складу літ „Б” прохідної літ „В”, трансформаторної підстанції літ „Г”, загальною площею 1812,2 кв.м. та зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Одеський ливарний завод” повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „ВЕГА ПЛЮС” грошові кошти, отримані по договору купівлі-продажу від 17.02.2003 року в сумі 199850 грн.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник Відкритого акціонерного товариства "Одеський завод "Центроліт" в судове засідання не з’явився, в попередніх судових засідання позовні вимоги прокурора Суворовського району м. Одеси підтримав.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський ливарний завод" в судове засідання з’явився, надав відзив на позов відповідно до якого просить суд відмовити прокурору Суворовського району м. Одеси в задоволені позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ПЛЮС" в судове засідання з’явився, проти позову заперечував, відзив на позов не надав.

Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради в судове засідання з’явився, письмові пояснення не надав, в судовому засіданні свої міркування щодо суті спору не висловив, надав клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача Суворовську райадміністрацію Одеської міської ради. Розглянувши клопотання суд відхиляє його, оскільки вважає за недоцільне залучати до розгляду у справі третю особу Суворовську райадміністрацію Одеської міської ради.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення

представників сторін, суд встановив:

На виконання завдання прокуратури Одеської області щодо проведення перевірки за зверненням заступника Фонду державного майна України Шмуляра О., яке надійшло до прокуратури Суворовського району м. Одеси 18.07.2008 року, проведено перевірку, якою встановлено, що 17.02.2003 року за договором купівлі-продажу ТОВ «Одеський ливарний завод» продало, а ТОВ «ВЕГА ПЛЮС»купило будівлі та споруди ремонтно-будівельного цеху, розташованого за адресою: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, загальною площею1812,30 кв.м. за 199 850 грн.

26.08.2003 року Одеським МБТІ та РОП ТОВ «ВЕГА ПЛЮС»видано реєстраційне посвідчення на будівлі та споруди ремонтно-будівельного цеху (реєстраційний № 26неж-стр.126-р№ 1298).

21.01.2004 року на підставі заяви директора ТОВ «ВЕГА ПЛЮС»та наданих документів, Суворовською райадміністрацією Одеської міської ради прийнято Розпорядження № 66р про надання комплексу приміщень, які за договором купівлі-продажу від 17.02.2003 року належать ТОВ «ВЕГА ПЛЮС», поштової адреси, а саме: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, 15.

11.05.2004 року виконавчим комітетом Одеської міської ради замість договору купівлі-продажу від 17.02.2003 року, на підставі Розпорядження Суворовської райадміністрації Одеської міської ради від 21.01.2004 року № 66р, ТОВ «ВЕГА ПЛЮС»видано Свідоцтво про право власності на нежилі будівлі та споруди, що складаються з основного корпусу літ. „А”, цехів літ. „А1”, „А2”, складу літ. „Б”, прохідної літ. „В”, трансформаторної підстанції літ. „Г”, загальною площею 1812,2 кв.м., розташовані у м. Одесі по 21 км. Старокиївської дороги, 15.

Прокурор Суворовського району м. Одеси вважає, що договір купівлі-продажу від 17.02.2003 року та Свідоцтво про право власності від 11.05.2004 року мають бути визнані недійсними. В обґрунтування зазначено вимоги останній посилається на те, що у п.1.2. спірного договору купівлі-продажу продавець зазначив, що об'єкти продажу належать йому на праві власності у складі цілісного майнового комплексу ТОВ «Одеський ливарний завод», що підтверджується рішенням господарського суду Одеської області від 17.09.2002 року по справі № 17-6-40/02-7276.

17.09.2002 року рішенням господарського суду Одеської області по справі № 17-6-40/02-7276 (за позовом ГОВ „Одеський ливарний завод" до ДП „П.С.Ц. Трейдінг ХандельсгезбХ" про визнання права власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, придбаний на підставі договору купівлі-продажу № 1/ЛЗ від 31.12.2001 року, укладеного між ДП „П.С.Ц. Трейдінг ХандельсгезмбХ" та ТОВ „Одеський ливарний завод”) за ТОВ „Одеський ливарний завод” визнане право власності на цілісний майновий комплекс, розташований у м. Одесі, 21 км. Старокиївської дороги, що раніше належав ВАТ „Одеський завод „Центроліт” (69% статутного фонду якого належать державі в особі РВ ФДМ України по Одеській області).

У грудні 2004 року з метою відновлення порушених інтересів держави, яка має частку в статутному фонді ВАТ „Одеський завод „Центроліт", прокуратура Суворовського району м. Одеси до господарського суду Одеської області внесла подання про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.01.2005 року у задоволенні подання прокурора відмовлено. Зазначена ухвала оскаржена прокуратурою Суворовського району м. Одеси в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2005 року апеляційне подання прокурора задоволено; ухвалу господарського суду Одеської області від 31.01.2005 р. скасовано; подання прокурора про перегляд за нововиявленними обставинами рішення господарського суду Одеської області від 17.09.2002 року задоволено; рішення господарського суду Одеської області від 17.09.2002 року скасовано; договір купівлі-продажу, укладений між ДП „П.С.Ц. Трейдінг ХандельсгезмбХ" та ТОВ „Одеський ливарний завод” визнаний недійсним; у позові ТОВ „Одеський ливарний завод" про визнання права власності на цілісний майновий комплекс, розташований у м. Одесі по 21 км. Старокиївської дороги відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2005 року постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2005 року по справі № 17-6-40/02-7276 скасовано, а рішення господарського суду Одеської області від 17.09.2002 року про визнання права власності на цілісний майновий комплекс за ТОВ „Одеський ливарний завод" залишено без змін. Вказана постанова ВГС України оскаржена Генеральною прокуратурою України до ВС України.

Постановою Верховного суду України від 29.11.2005 року касаційне подання Генеральної прокуратури України задоволено, постанову Вищого господарського суду України від 14.06.2005 року скасовано, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2005 року залишено без змін.

Отже, рішення господарського суду, на підставі якого укладений спірний договір купівлі-продажу скасовано.

Крім того, 11.03.2005 року господарським судом Одеської області по справі № 15/61-05-1835 за позовом Заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ „Одеський завод „Центроліт" та РВ ФДМ України по Одеській області до ДП „П.С.Ц. Трейдінг ХандельсгезмХ" та ТОВ „Одеський ливарний завод" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу винесено рішення відповідно до якого договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № 1/ЛЗ від 31.12.2001 року, укладений між Дочірнім підприємством „П.С.Ц. Трейдінг ХандельсгезмбХ” та ТОВ „Одеський ливарний завод”, визнано недійсним; зобов'язано ТОВ „Одеський ливарний завод" повернути ВАТ „Одеський завод „Центроліт" цілісний майновий комплекс, розташований у м. Одесі, по 21 км. Старокиївської дороги.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.11.2005 року по справі № 15/61 -05-1835 рішення господарського суду Одеської області від 11.03.2005 року скасовано, провадження у справі припинено.

У червні 2006 року заступник Генерального прокурора України звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з поданням про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного господарського суду від 17.11.2005 року по справі № 15/61-05-1835.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2006 року подання заступника Генерального прокурора задоволено, постанова Одеського апеляційного господарського суду від 17.11.2005 року скасована, рішення господарського суду Одеської області від 11.03.2005 року у справі № 15/61-05-1835 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1/ЛЗ від 31.12.2001 року залишено без змін.

Отже, прокурор Суворовського району м. Одеси вважає, що із врахуванням рішення господарського суду Одеської області від 11.03.2005 року по справі № 15/61-05-1835. яке набрало чинності, спірне майно підлягає поверненню його законному власнику - ВАТ „Одеський завод „Центроліт", оскільки вибуло із володіння власника поза його волею.

Як зазначено у позовній заяві Прокуратура Суворовського району м. Одеси довідалася про існування спірної угоди в ході проведення у липні-серпні 2008 року перевірки за зверненням голови ФДМ України, РВ ФДМ України по Одеській області та ФДМ України також довідалась про існування спірної угоди з листа КП «ОМБТІ та РОН»№ 2840-11/251 від 03.04.2008 року, про порушення інтересів держави органам прокуратури стало відомо у липні 2008 року, а ФДМ України та його регіональному ціленню по Одеській області - у квітні 2008 року.

Розглянувши матеріали справи та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходив з наступного:

Твердження прокурора Суворовського району Одеської області про те, що порушення інтересів держави органам прокуратури стало відомо у липні 2008 року, тому строк позовної давності на звернення до суду з наведеним позовом не пропущений не може бути прийнято судом до уваги, так як органам прокуратури було відомо про укладання договору купівлі-продажу від 17.02.2003 року між ТОВ «Одеський ливарний завод»та ТОВ «ВЕГА ПЛЮС»ще у липні 2004 року.

06.07.2004 року у ТОВ «Одеський ливарний завод»на підставі постанови старшого слідчого прокуратури міста Одеси Тодорова В. І. від 01.07.2004 року про проведення виїмки, згідно протоколу виїмки здійснено вилучення всієї фінансово-господарської документації, в зв'язку з розслідуванням кримінальної справи № 03.

Пунктом дванадцятим протоколу виїмки від 06.07.2004 року значиться договір купівлі-продажу будинків та споруд ремонтно-механічного цеху від 17.02.2003 року. Тобто, прокуратурі ще у липні 2004 року було відомо про наявність даного договору.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права.

Пунктами 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Стаття 71 ЦК УРСР (положення якого діяли на час укладання договору), передбачає, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Той же самий строк встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 83 ЦК УРСР, в якій наведено вичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, однак, в цьому переліку відсутні вимоги щодо визнання угод недійсними.

Відповідно до ст.76 ЦК УРСР, початок перебігу строків позовної давності починається з дня виникнення права на позов, з дня. коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення його прав.

Керуючись ст.ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1.У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набуває законної сили в порядку ст.85 ГПК України.

Рішення підписано 13.10.2008р.

Суддя Торчинська Л.О.