ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 22/374

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Харківнафтопродукт"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від

30.07.2008р.

у справі

№22/374

Господарського суду

Полтавської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Харківнафтопродукт"

до

Закритого акціонерного товариства "Торговий Дім "Укртатнафта"

третя особа

Товариство з обмеженою відповідальністю "Татарстан-Експорт"

про

стягнення суми нестачі дизпалива з урахуванням інфляційних витрат

за участю представників

- позивача:

Слуцької Є.А. (довіреність №80 від 18.07.2008р.)

- відповідача:

Дряхлова Є.О. (довіреність №24 від 25.04.2008р.)

- третьої особи:

не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.04.2008р. (суддя Георгієвський В.Д.) в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Татарстан-Експорт" до Закритого акціонерного товариства "Торговий Дім "Укртатнафта" відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.07.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Зеленіної Н.І., суддів Андрейцевої Г.М., Жук Г.А.) вказане рішення суду скасовано і прийнято нове рішення, яким постановлено відмовити в позові Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Харківнафтопродукт" до Закритого акціонерного товариства "Торговий Дім "Укртатнафта" про стягнення 16 962, 93 грн.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані судові рішення і прийняти нове - про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Торговий Дім "Укртатнафта" суми нестачі нафтопродуктів у розмірі 16 962, 93 грн., посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.8 Конституції України, п.п.2, 3 ст.11, ч.ч.1, 2 ст.22, ст.ст.511, 528, 610, 618, 636, 664, 908, 924, 932 Цивільного кодексу України, ст.316 Господарського кодексу України, ст.14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", ст.ст.38, 52 Статуту залізниць, п.31 "Правил видачі вантажів", п.5.3 "Правил оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. за №644, п.12.1 "Правил технічної експлуатації залізниць України", п.п.4.1.2.41, 4.1.2.47, 4.1.3.2, 4.1.3.15, 4.1.3.21, 4.1.3.23, 4.1.6.20, 4.1.6.21, 4.1.6.22, 4.1.6.25 Інструкції №81, п.16 Інструкції №П-6, Інструкції "Про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті" №279 від 05.04.2004р., ГОСТ 1510, п.п.2.11.1, 2.12.5 ГОСТ 2517-85, ГОСТ 26976-86 (Нафта і нафтопродукти. Методи вимірювання маси –Державний стандарт СРСР), ГОСТ 3900-85, ст.4-2 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Третя особа не використала наданого законом права на участь свого представника у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що відповідач належно виконав свої обов'язки як вантажовідправник, з дотриманням положень офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС (редакція 2000 року), а приймання нафтопродуктів Позивачем здійснювалось з грубим порушенням вимог єдиного порядку приймання нафтопродуктів за кількістю, що надійшли залізницею, встановлених "Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, обліку і відпуску нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України" № 81/38/101/235/122 від 02.04.1998р. (надалі –Інструкція №81), в актах виявлено цілий ряд недоліків та розбіжностей; єдиним документом, що є належним доказом факту недостачі, є Акт приймання нафтопродуктів за кількістю 5-НП, передбачений Інструкцією №81. За вказаних обставин суд дійшов висновків про відсутність правових підстав для покладення відповідальності на відповідача.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду, про те зазначив, що оскільки судове рішення прийнято стосовно не тих сторін спору, а ухвала про виправлення описки в матеріалах справи відсутня, дійшов висновку про скасування судового рішення і прийняття нового, про відмову в позові.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, за умовами генерального договору поставки нафтопродуктів №33/05ТЭ від 26.01.2005р. (далі –Генеральний договір) та додаткової угоди №33 від 13.05.2005р. до даного Генерального договору, укладених між позивачем та третьою особою, остання взяла на себе зобов'язання здійснити поставку Позивачу нафтопродуктів на умовах FСА- станція Кагамлицька ПЗ (згідно з "ІНКОТЕРМС-2000").

Згідно з умовами Генерального договору послуги по відвантаженню та доставці до станції призначення, вказаних Покупцем в заявці, здійснюються Вантажовідправником, з якими Продавцем укладений відповідний договір (п.4.6. Генерального договору). Датою відвантаження товару, за умови відвантаження залізничним транспортом, є дата відмітки станції Кагамлицька, зазначена в залізничній накладній (п.4.8. Генерального договору). Згідно з п.4.9. Генерального договору товар вважається поставлений Постачальником та прийнятий Покупцем по кількості і якості, а право власності на Товар таким, що перейшло від Постачальника до Покупця в момент підписання документів, передбачених п.4.8. Договору (тобто з моменту оформлення залізничної накладної). Після передачі Товару Вантажовідправнику, претензії по кількості та якості пред'являються до Вантажовідправника (п.6.2. Генерального договору). Вага Товару, зазначена в залізничній накладній та визначена на електронних вагах відповідача, є кінцевою та обов'язковою для обох сторін (п.6.3. Генерального договору).

12.05.2003р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір №ТД-10252 (далі –Договір), предметом якого є надання послуг по оформленню, прийманню, відвантаженню вантажів по договорам замовника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Татарстан-Експорт") з третіми особами по території України.

На виконання умов вказаного Договору та Генерального договору Відповідач відвантажив у вагоно-цистерну № 79520250 дизпаливо в кількості 103 650 кг та уклав від свого ім'я договір перевезення нафтопродукту в цистерні №79520250 з Південною залізницею.

Згідно п.2.1.1. Договору, укладення договору перевезення із залізницею є обов'язком відповідача. Факт укладення договору перевезення Відповідачем із Південною залізницею підтверджено залізничною накладною №43571620 від 15.05.2005 року, квитанцією в прийманні вантажу №43571620 від 15.05.2005 року та відомістю номерів ЗПП від 15.05.2005 року.

У відповідності до п.2.2. Договору відповідач вважається таким, що належним чином виконав свої обов'язки в частині надання послуг по оформленню і відвантаженню нафтопродуктів з моменту приймання вантажу до перевезення. Момент приймання вантажу визначається відміткою залізниці в квитанції про приймання вантажу.

Згідно з п.4.2 Договору Відповідач не несе відповідальності за недостачу вантажу, яка виникла після передачі транспортній організації (перевізнику), тобто залізниці. Вагою відвантаженого нафтопродукту вважається вага, вказана в перевізних документах.

Факт належного виконання своїх обов'язків по Договору з боку відповідача підтверджується квитанцією в прийманні вантажу №43571620 від 15.05.2005р.

Згідно Договору третя особа здійснює передачу нафтопродукту відповідачу шляхом завантаження в залізничні цистерни. Факт відповідності маси дизельного палива зазначеного в перевізних документах масі фактично завантаженій третьою особою в цистерну №79520250 підтверджується квитанцією зважування від 15.05.2005р. на електронних вагах вантажопідйомністю 200 тон інформаційно-вимірювальній системі "SСАLЕХ-2200" та актом експертизи № В-2316/4 від 15.05.2005р. Кременчуцького відділення Полтавської торгово-промислової палати. Факт належності зазначеного засобу вагоновимірювальної техніки підтверджено матеріалами справи, зокрема Технічним паспортом вагів, керівництвом з експлуатації, свідоцтвом про «логічну атестацію, свідоцтвом про повірку.

Відвантаження нафтопродукту, зважування та опломбування вагоно-цистерни ЗПП №6556071, №6556019 здійснювалось за участю представника залізниці, опломбована вагоно-цистерна №79520250 була прийнята під охорону залізницею (стрілком ВОХР), що підтверджено наявними матеріалами справи, зокрема, квитанцією про приймання вантажу до перевезення та відомістю номерів ЗПП.

Претензій з приводу неналежного виконання зобов'язань по Договору від третьої особи до відповідача не надходило.

Вагоно-цистерна №79520250 прибула на станцію Богодухів 17.05.2005р. (про що свідчить відмітка у відповідній графі залізничної накладної №43571620 від 15.05.2005р.) та була видана Позивачу без перевірки в порядку ст.52 Статуту залізниць України (про що свідчить відмітка в графі 6 залізничної накладної №43571620 від 15.05.2005р.).

Позивач заявивши про нестачу вантажу послався на підтвердження факту недостачі на акт приймання нафтопродуктів по кількості №56 від 17.05.2005р., згідно з яким маса понаднормативної недостачі дизпалива у вагоно-цистерні №79520250 склала 5 452 кг (Позивачем було визначено масу нафтопродуктів за допомогою уравнеміра ультразвукового портативного (УУП1-М1)), акт приймання нафтопродуктів по кількості №56/1 від 18.05.2005р., акт експертизи №1-55 від 19.05.2005р. Позивач також зазначив, що недостача виникла внаслідок невиконання Відповідачем, який є вантажовідправником вказаного нафтопродукту, зобов'язань з відвантаження нафтопродуктів в належній кількості, та дійшовши до висновків про порушення його прав, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми нестачі дизпалива з урахуванням інфляційних в розмірі 16 962, 93 грн. та судових витрат.

Відповідно до п.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається що суд апеляційної інстанції в порядку ст.ст.43, 47, 43, 101 ГПК України у їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

Інструкцією П-6, а саме п.1 передбачено, що ця інструкція застосовується в усіх випадках коли стандартами, технічними умовами або іншими обов’язковими правилами не встановлено іншого порядку прийомки, таким спеціальним нормативним документом є Інструкція № 81, про що також вказано в п.1, згідно якого Інструкція встановлює єдиний порядок приймання нафтопродуктів. Теж саме вказано в п.5 Інструктивних вказівок Державного Арбітражу СРСР № И-1-6 від 31.12.1982р. на яку посилається сам позивач, а саме Порядок прийомки, передбачений Інструкцуією про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними и особливими умовами поставки чи іншими обов’язковими правилами не встановлено іншого порядку прийомки продукції по кількості. Якщо для даного виду продукції встановлено інший порядок, ніж згаданою інструкцією, отримувачі зобов’язані прийомку продукції по кількості проводити у відповідності із стандартами, технічними умовами, основними и особливими умовами поставки чи іншими обов’язковими для сторін правилами.

Визначення 17.05.2005р. маси нафтопродуктів позивачем за допомогою уравнеміру ультразвукового портативного (УУП1-М1) не передбачено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання нафти і нафтопродуктів.

Складання позивачем 17.05.2005р. акта "первинного" приймання також не передбачено Інструкцією №81, так само не існує взагалі поняття акт "первинного" приймання, до того ж акт "первинного" приймання №56 від 17.05.2005р. за формою 5 НП складено з грубим порушенням вимог п.4.1.3.19 Інструкції №81.

Крім того, позивачем порушено порядок прийомки нафти та нафтопродуктів, який визначається "Інструкцією про порядок поставки, транспортування, відвантаження і обліку нафти і нафтопродуктів", а саме: позивачем було складено акт прийомки нафтопродуктів за кількістю на день пізніше, ніж як то передбачено чинним законодавством.

Також із встановлених судами обставин справи вбачається, що акт №56/1 від 18.05.2006р. підписаний експертом ТПП Ігнатовою С.В. та старшим лейтенантом Роспутним А.І., які не приймали участі в прийманні нафтопродуктів, а саме їх прізвища, посади не зазначені в Акті в складі приймальників вантажу. При цьому в акті експертизи Харківської торгово-промислової палати №1-55 в п.10 вказано виробника товару –Закрите акціонерне товариство "Торговий дім "Укртатнафта", що не відповідає дійсності, також в акті експертизи зазначено, що експертиза проводилась у присутності старшого лейтенанта Роспутного А.І,. але його підпис відсутній.

Крім того, відповідно до Інструкції про порядок застосування засобів вагоновимірювальної техніки на залізничному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту України 05.04.2004 р. за №279, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.04.2004р. за №527/9126, технічний засіб, який застосовується під час вимірювань має належні нормовані метрологічні характеристики (ДСТУ 2681).

Отже, посилання Позивача на те, що відповідачем застосовані засоби вимірювань, тип яких не відповідає Інструкції № 279, є незаконним та необґрунтованим.

Посилання позивача на здійснення зважування на непристосованих для цього вагах не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, оскільки в Керівництві з експлуатації залізничних вагів, наданої виробником, вказано, що залізничні ваги працюють або в режимі статичних вагів, що зважують нерухомі вагони, або в режимі динамічних вагів, що зважують вагони в процесі руху.

Посилання позивача на визначення маси товару без врахування погрішностей є безпідставним, оскільки, зважування на електронних вагах –інформаційно-вимірювальній системі SCALEX-2200 проводилось з врахуванням похибки вимірювання, яка визначалась відповідно до Свідоцтва про повірку засобу вимірювання.

Крім того, відповідно до п.6.3. Генерального договору вага товару, зазначена в залізничній накладній та визначена на електронних вагах відповідача, є остаточною та обов'язковою для позивача.

Також відповідно до п.4.1.3.21 Інструкції №81 у випадку виявлення нестачі нафтопродуктів матеріально відповідальна особа припиняє прийомку, при цьому повинна забезпечити схоронність отриманої продукції. Отже вищезазначений пункт встановлює необхідність охорони вагоно-цистерни без умови чи відкрита вона, чи закрита, натомість позивачем не надано доказів належного зберігання нафтопродуктів від часу прийняття вагоно-цистерни від залізниці 17.05.2005р. до часу прийняття нафтопродуктів за кількістю 18.05.2005р.

Також відповідно до п.129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника, засвідчуються комерційними актами, а саме в разі невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах.

Наведеним спростовуються доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Крім того, доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів, досліджених судами попередніх інстанцій.

Відповідно ж до присів ст.1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За вказаних обставин постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Харківнафтопродукт" залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.07.2008р. у справі №22/374 Господарського суду Полтавської області –без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало