ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 р.

№ 35/349

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Губенко Н.М.

суддів

Барицької Т.Л.

Подоляк О.А.

розглянувши у відритому судовому засіданні касаційну скаргу

Комунального підприємства "Макіївський міськводоканал"

на рішення

від

та на постанову

від

господарського суду Донецької області

26.06.2008

Донецького апеляційного господарського суду

28.07.2008

у справі

№ 35/349

за позовом

Комунального підприємства "Макіївський міськводоканал"

до

Комунального підприємства "Жилсервіс № 3"

про

стягнення 17 222,40 грн.

та за зустрічним позовом

Комунального підприємства "Жилсервіс № 3"

до

Комунального підприємства "Макіївський міськводоканал"

про

визнання договору недійсним

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача за первісним позовом

повідомлений, але не з'явився;

- відповідача за первісним позовом

повідомлений, але не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року КП "Макіївський міськводоканал" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до КП "Жилсервіс № 3" про стягнення заборгованості у сумі 17 222,40 грн. за договором № 20 від 01.06.2007 на постачання питної води та приймання господарсько-побутових стоків. В обґрунтування позовних вимог, КП "Макіївський міськводоканал" надало наступні документи: акт-рахунок № 1736 від 19.07.2007, акт перевірки № 1560 від 09.07.2007 КП "Макіївський міськводоканал" холодного водопостачання за адресою: м. Макіївка-20, вул. Токарева, 24, копію супровідного листа про направлення КП "Жилсервіс № 3" двох примірників акту-рахунку за липень 2007 року на суму 17 222,40 грн.

В свою чергу, КП "Жилсервіс № 3" у лютому 2008 року звернулось до господарського суду Донецької області з зустрічним позовом до КП "Макіївський міськводоканал" про визнання договору б/н від 01.07.2007 на постачання питної води та приймання господарсько-побутових стоків, укладено між сторонами, недійсним з моменту його укладення. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, КП "Жилсервіс № 3" посилалось на те, що договір б/н від 01.07.2007 на постання питної води та приймання господарсько-побутових стоків, укладений з КП "Макіївський міськводоканал", не відповідає вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.06.2008 у справі № 35/349 (суддя Мальцев М.Ю.) у задоволенні первісних позовних вимог КП "Макіївський міськводоканал" до КП "Жилсервіс № 3" про стягнення 17 222,40 грн. відмовлено; у задоволенні зустрічних позовних вимог КП "Жилсервіс № 3" про визнання договору недійсним з моменту його укладення відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.07.2008 у справі № 35/349 (колегія суддів у складі: Геза Т.Д. –головуючий суддя, судді Волков Р.В., Діброва Г.І.) апеляційну скаргу КП "Макіївський міськводоканал" залишено без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 26.06.2008 –без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх судових інстанцій, КП "Макіївський міськводоканал" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог КП "Макіївський міськводоканал" та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги КП "Макіївський міськводоканал" до КП "Жилсервіс № 3" задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на неповне з'ясування судами попередніх судових інстанцій обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

Відзив на касаційну скаргу від КП "Жилсервіс № 3" не надходив, що відповідно до ч. 2 ст. 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у призначене судове засідання не з'явилися.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх судових інстанцій встановлено наступне:

- позовні вимоги КП "Макіївський міськводоканал" мотивовані тим, що 09.07.2007 його представником у підвалі будинку № 24 по вул. Токарева у м. Макіївці був виявлений зрив пломби на загальнобудинковому водомірі, про що був складений акт з приписом здати водомір на перевірку та забезпечити доступ до опломбування у строк до 16.07.2007, що відповідачем - КП "Жилсервіс № 3" у цей строк виконано не було;

- за фактом виявленого порушення КП "Жилсервіс № 3" був виписаний акт-рахунок № 1736 від 19.07.2007 відповідно до пунктів 4.19, 12, 15, 9.6 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, та на підставі цього позивачем було здійснено розрахунок суму у розмірі 17 222,40 грн., яка і була заявлена до стягнення як заборгованість за договором № 20 від 01.06.2007;

- як вбачається з умов договору № 20 від 01.06.2007 на поставку питної води та прийом господарсько-побутових стоків, укладеного між позивачем та відповідачем, виробник (позивач) зобов'язався через приєднані до міськводопроводу та міськканалізації мережі виконавця (відповідача) подавати питну воду споживачам та приймати господарсько-побутові стоки, згідно з графіком, затвердженим місцевим органом виконавчої влади (п. 1.1 договору);

- пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що при виконанні цього договору сторони керуються Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, житловим законодавством, цим договором та Правилами надання послуг централізованого опалення, подачі холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 № 630, рішенням виконкому Макіївської міської ради № 1309 від 20.09.2006;

- відповідно до п. 4.1 даного договору оплата за використану воду та стоки здійснюється споживачами (квартиронаймачами, власниками квартир) виробнику по показникам водолічильників;

- в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на п. 4.5 договору, яким передбачено, що при порушенні цілісності пломби на загальнобудинковому водомірі, розрахунок витрат питної води здійснюється згідно з п. 9.6 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України;

- між тим, господарські суди попередніх судових інстанцій прийшли до висновку, що вищевказаний пункт 4.5 договору передбачає лише порядок розрахунку питної води при порушенні цілісності пломб, однак, не визначає обов'язку саме відповідача оплачувати суми, нараховані позивачем відповідно до п. 9.6 Правил № 65, з урахуванням того, що квартири в будинку № 24 по вул. Токарева 90 обладнані індивідуальними водолічильниками;

- за таких обставин, апеляційний господарський суд підтримав висновок господарського суду першої інстанції, що умовами договору № 20 від 01.06.2007 на поставку питної води та прийом господарсько-побутових стоків, на який посилається позивач у первісному позові, не передбачена відповідальність саме відповідача –виконавця за договором за порушення цілісності пломб на загальнобудинковому водомірі, відсутній в нього обов'язок і щодо оплати суми, нарахованої позивачем згідно з п. 9.6 Правил № 65;

- таким чином, суди прийшли до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 17 222,40 грн. за договором № 20 від 01.06.2007 є необґрунтованими, оскільки умовами договору обов'язок по оплаті за використану воду та стоки покладено на споживачів (квартиронаймачів, власників квартир), а не на відповідача –виконавця за договором;

- господарський суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи щодо заявлених вимог за зустрічним позовом КП "Жилсервіс № 3", прийшов до висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що зустрічні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з положень ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, умов договору № 20 –п. 4.1; при цьому, судом першої інстанції встановлено, що укладений між сторонами договір підписаний ними без зауважень, що свідчить про досягнення сторонами згоди за всіма його умовами; таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що укладений між сторонами договір відповідає нормам чинного законодавства, крім того, при укладені договору сторонами не були порушені вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України.

Вищий господарський суд погоджується з даними висновками судів попередніх судових інстанцій та не вбачає підстав для скасування або зміни рішення господарського суду Донецької області та постанови апеляційного господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" дія цього Закону поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспа від 01.07.1994 № 65, запроваджено порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначено взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарства або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств (надалі - Водоканал) та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України.

Дотримання цих Правил є обов'язковим для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними водопроводами і каналізаціями, незалежно від їхньої відомчої належності і форми власності та Водоканалу.

Згідно з п. 4.19 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України Абонент відповідає за цілість та збереження водолічильників, пломб і з'єднань водолічильника, запірної арматури, манометра та іншого обладнання водомірного вузла незалежно від місця його знаходження. У разі пропажі або виходу з ладу водолічильника чи його з'єднань (стрілок, скла, циферблата, корпусу, зриву пломб, порушення з'єднань труб зі з'єднуючими частинами водолічильника тощо), а також псування від морозу або гарячої води абонент зобов'язаний придбати новий водолічильник або сплатити вартість його демонтажу, ремонту та встановлення. При цьому Водоканал розраховує витрату води відповідно до п. 9.6 цих Правил за час від дня виписування останнього рахунку, але не більше як за один місяць.

Відповідно до п. 9.6 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України при виявленні представником Водоканалу витоку води в мережах абонента внаслідок їх пошкодження або нераціонального водокористування, коли водолічильник на вводі відсутній або не працює з вини абонента, Водоканал виконує розрахунок витрат води у такому порядку: за пропускною здатністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2 м/сек. та дією її повним перерізом протягом 24годин за добу; розрахунок проводиться за фактичний час витоку води по день її ліквідації; якщо час, протягом якого відбувався витік, встановити не вдається, то розрахунок здійснюється за останній поточний місяць; наявність витоку оформлюється актом відповідно до п. 12.15 цих Правил; усі посилання на п. 9.6, що мають місце в цих Правилах, відносяться виключно до порядку проведення розрахунків витрат води; при встановленні часу, за який необхідно провести розрахунки за пропускною спроможністю труби вводу, коли до цього виписувались рахунки згідно з п. 12.3 цих Правил за попередньою оплатою або за плановими платежами, строки виписування останніх до уваги не беруться.

Як встановлено судами двох інстанцій пунктом 4.1 договору № 20 від 01.06.2007 на поставку питної води та прийом господарсько-побутових стоків передбачено, що оплату за використання води та стоків здійснюється споживачами (квартиронаймачами, власниками квартир) виробнику (Комунальному підприємству "Макіївський міськводоканал") по показникам водолічильника, а при їх відсутності –по встановленим нормам і діючим тарифам.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, суди попередніх судових інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 17 222,40 грн. за договором № 20 від 01.06.2007, оскільки умовами договору обов'язок по оплаті за використану воду та стоки покладено на споживачів (квартиронаймачів, власників квартир) за показниками водолічильників, а не на відповідача –виконавця за договором.

Доводи касаційної скарги щодо неналежного дослідження та оцінки попередніми судовими інстанціями наявних доказів не спростовують наведеного, а тому не можуть бути й підставою для задоволення вимог скаржника. До того ж відповідно до статті 1117 ГПК України касаційна інстанція, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи перевіряє застосування ними норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарськими судами з дотриманням положень ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та обґрунтовано і правомірно відмовлено у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів. Викладені заявником у касаційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження та не спростовують обґрунтованих висновків судів першої та апеляційної інстанцій, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 26.06.2008 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.07.2008 у справі № 35/349 залишити без змін, а касаційну скаргу Комунального підприємства "Макіївський міськводоканал" –без задоволення.

Головуючий суддя                                                    Н.М. ГУБЕНКО

Судді                                Т.Л. БАРИЦЬКА

О.А. ПОДОЛЯК