ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

26.02.08р.

Справа № А10/20-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Макна груп" ( м. Дніпропетровськ )

до Дніпропетровської міської ради ( м. Дніпропетровськ )

про визнання рішення та розпорядження незаконними

Суддя Кощеєв І.М.

Представники сторін:

Від позивача Чміль Ю.В. (дов. б/н від 20.12.07р.) представник

Від відповідача не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Макна груп" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Дніпропетровської міської ради і відповідно до уточнень позовних вимог, просить суд :

- визнати рішення Дніпропетровської міської ради № 46 від 26.11.1991 року незаконним;

- визнати розпорядження міського голови Дніпропетровської міської ради № 1404рр від 27.12.1999 року незаконним.

Позивач уточнив свої позовні вимоги і просив суд :

- визнати незаконним рішення Дніпропетровської міської ради № 46 від 26.11.1991 року в частині розділу Х Переліку об”єктів комунальної вланості міста Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 46 від 26.11.1991 року, а саме : розділ Х „Перелік об”єктів житлового господарства ВЖРЕО Бабушкінського району” ... нежитлове приміщення за адресою вул. Мечникова, 3;

- визнати розпорядження міського голови Дніпропетровської міської ради № 1404рр від 27.12.1999 року незаконним.

Підстави з якими Позивач пов”язує свої позовні вимоги : Відповідач прийняв рішення та розпорядження с перевищенням своїх повноважень тим самим порушив права та законні інтереси Позивача, який зібрався придбати у власність квартиру, розташовану в житловому будинку по вул. Мечникова, 3 в м. Дніпропетровську.

Позивач вказує на те, що приймаючи рішення придбати квартиру в житловому будинку Товариство з обмеженою відповідальністю "Макна груп" розраховувало на те, що частина даних допоміжних приміщень та інших складових частин будинку буде його власністю відповідно до своєї частки у майні будинку, та він буде ними користуватися.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року, Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення ( кладовки, сараї і т. ін. ) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Дані нежитлові приміщення є допоміжними приміщеннями даного житлового будинку, а отже є співвласнісітю власників квартир.

Позивач зазначає на тому, що про існування оскаржуваних рішення та розпорядження нам стало відомо лише 12.12.2007 року, тому строк на звернення до суду за захистом прав та законних інтересів був пропущений з поважних причин. З огляду на дану обставину, Позивач також просить суд поновити строк на звернення до адміністративного суду за захистом прав та законних інтересів та прийняти адміністративний позов ТОВ «Макна-груп»до свого провадження.

Відповідач проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує. Зазначаючи у відзиві на позов на тому, що Позивач не є власником квартири чи іншого приміщення розташованного за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 3, а тому відповідно права, свободи та інтереси Позивача не порушено. Крім того, Відповідач вважає, що Позивач не довів та не надав жодних доказів, що приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 3 є допоміжним приміщенням. Рішення № 46 від 26.11.1991 р. в повному обсязі, не може порушувати права та інтереси Позивача.

По справі оголошувалися перерви з 14.02.2008 р. по 19.02.2008 р., з 19.02.2008 р. по 26.02.2008 р.

В судовому засіданні 26.02.2008 р. було оголошено вступну та резолютивну частини судової постанови, відповідно до ст . 160 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 46 від 26.11.1991 р. „Про комунальну власність Дніпропетровської міської Ради народних депутатів” був затверджений перелік об’єктів комунальної власності Дніпропетровської міської Ради народних депутатів.

В частині розділу Х Переліку об”єктів комунальної вланості міста Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 46 від 26.11.1991 року, зазначене нежитлове приміщення за адресою вул. Мечникова, 3.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні»( ст. ст. 26, 29 ), визначаючи повноваження сільських, селищних, міських рад, зазначає, що виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення питань про прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, та закріплює виключно за виконавчими органами сільських, селищних, міських рад повноваження щодо управління майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, в межах, визначених радою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність»( який діяв на час прийняття рішення та розпорядження ), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 10.12.1997 р. № 6 «Про реалізацію положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»щодо відчуження комунального нерухомого майна», затверджено порядок та умови відчуження нерухомого майна комунальної власності міської ради, згідно якого доцільність відчуження конкретного окремо визначеного нерухомого майна, яке знаходиться в комунальній власності, визначається розпорядженням міського голови.

27.12.1999 р. міським головою Дніпропетровської міської ради прийняте розпорядження за № 1404 рр „Про доцільність продажу нежитлового приміщення ІІ будинку № 3 А-4 по вул. Мечникова громадянину Репному І. В.”

Ст. 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до наданих Позивачем пояснень та документів вбачається, що про існування оскаржуваних рішення та розпорядження йому стало відомо лише 12.12.2007 р.

Тому господарський суд вважає, що Позивач подав адміністративний позов в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом.

Акти які оспорюються Позивачем - це юридична форма рішення Відповідача, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до ст. 20 ГК України Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом : визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі.

В своїй позовній заяві Позивач посилається на те що він лише зібрався придбати у власність квартиру, розташовану в житловому будинку по вул. Мечникова, 3 у м. Дніпропетровську.

Згідно з ст. 104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивач не є власником квартири чи іншого приміщення розташованного за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 3.

Згідно ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крім або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

В порушення ст. 71 КАС України, Позивач не довів суду, обставини пов”язані із наміром Позивача придбати у власність квартиру, розташовану в житловому будинку по вул. Мечникова, 3 в м. Дніпропетровську, тобто порушення його цивільних прав та інтересів.

Таким чином, спірні акти не порушують прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи наведене, господарський суд вважає, що позовні вимоги Позивача - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 71, 87, 94, 98, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову –відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Кощеєв

Дата підписання постанови, оформленої

у відповідності до ст.163 КАС України –03.03.2008 р.