ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008 р.

№ 08/77-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

Н. Дунаєвської,

І. Воліка (доповідача), М. Михайлюка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Дочірньої компанії (ДК) "Газ України" Національної акціонерної компанії (НАК) "Нафтогаз України"

на постанову

від 06.08.2008

Харківського апеляційного господарського суду

у справі

№ 08/77-08

за позовом

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

до

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ)

"Харківська ТЕЦ-5"

про

стягнення 148 440 946,33 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Лебедюк Ю.А. (дов. від 15.07.2008 № 106/10);

відповідача

Волков О.Ю. (дов. від 01.06.2006 № б/н);

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2008 року ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду з позовом до ВАТ "Харківська ТЕЦ-5" про стягнення заборгованості за поставлений природний газ за договором № 10-188 від 04.03.1999 в сумі 78 800 121,47 грн., пені в сумі 23 768 920,64 грн., інфляційні в сумі 38 789 979,70 грн., 3% річних в сумі 7 081 924,52 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.06.2008 у справі № 08/77-08 (суддя Ковальчук Л.В.) залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2008 (колегія суддів: Карбань І.С. - головуючий, судді –Пуль О.А., Шутенко І.А.) в позові відмовлено.

Не погоджуючись з судовими актами, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2008 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2008 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Доповідач: Волік І.М.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з Роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або, виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Господарськими судами встановлено, що на підставі договору на постачання природного газу від 04.03.1999 № 10-188 за період з січня по листопад 1999 року ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" передала ВАТ "Харківська ТЕЦ-5" природного газу на загальну суму 101 167 616,00 грн. та за який, як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач розрахувався частково, заборгувавши позивачеві на момент звернення до суду 78 800 121,47 грн. Крім того, позивачем на суму боргу нараховано пені з 26.12.1999 по 26.06.2000 в сумі 23 768 920,64 грн., інфляційні втрати за період з лютого 2005 по лютий 2008 в сумі 38 789 979,70 грн., 3% річних за період з 03.04.2005 по 03.04.2008 у сумі 7 081 924,52 грн.

Укладений між сторонами договір № 10-188 від 04.03.1999 на постачання природного газу є підставою виникнення у них прав і обов’язків.

Відповідно до вимог п. 5.1 договору на постачання природного газу № 10-188 від 04.03.1999, оплата здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок постачальника вартості об’єму газу, що був поставлений у звітному місяці: за січень-лютий 1999 року протягом 25 днів після підписання даного договору; за інші місяці 1999 року до 25 числа наступного за звітним місяця. За домовленістю сторін оплата може здійснюватися іншими видами розрахунків, що має бути оформлено додатковою угодою до даного договору.

Позивач свої зобов’язання за умовами договору № 10-188 на постачання природного газу від 04.03.1999 виконав у повному обсязі, з січня по листопад 1999 року поставив відповідачеві 418 048,000 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 101 167 616,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками.

Відповідно до п. 5.3 договору, звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акту приймання-передачі газу за січень-лютий –протягом 25 днів після підписання даного договору, за березень-грудень –до 25 числа, наступного за звітним місяця.

Виходячи з умов договору позивач повинен був дізнатися про порушення свого права після звірки розрахунків до 25.12.1999.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (від 16.01.2003) встановлено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, до правовідносин що виникли між сторонами застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

В порушення ст. ст. 161, 162 ЦК УРСР, відповідач не виконав взяті на себе зобов’язання, а саме не здійснив оплату у визначені договором строки, порядку та розмірі позивачу за поставлений природній газ.

При цьому, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з позовом про стягнення боргу в квітні 2008 року.

Згідно з пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (від 16.01.2003), правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 71 ЦК УРСР визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, а саме, з дня коли відповідач повинен був проводити оплату.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, оплата за поставлений позивачем в 1999 року природній газ, мала бути здійснена за січень-лютий 1999 року протягом 25 числа після підписання даного договору, а за інші місяці 1999 року до 25 числа наступного за звітним місяця.

З урахуванням того, що договір № 10-188 на постачання природного газу було укладено сторонами 04.03.1999, то право у позивача на позов виникло не пізніше кінця 1999 року, тобто дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про те, що його право порушене.

Виходячи з того, що позивач за захистом свого порушено права звернувся 01.04.2008, тобто після закінчення трирічного строку без надання доказів поважних причин пропуску строку позовної давності, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності встановлений для захисту його порушеного права.

Враховуючи встановлені судами обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками господарських судів про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до умов укладеного договору № 10-188 від 04.03.1999 на постачання природного газу, термін оплати за поставку природного газу у грудні 1999 року відповідачем перед ДК "Газ Україна" НАК "Нафтогаз України" настав 25.01.2000. Додаткова угода про продовження терміну оплати за природний газ поставлений у цей період між сторонами не укладалась, ДК "Газ Україна" НАК "Нафтогаз України" з позовом до суду не зверталась, тобто, строк позовної давності не переривався, а тому відносно даної заборгованості закінчився строк позовної давності.

З такими висновками господарських судів попередніх інстанцій погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України, оскільки вони відповідають матеріалам справи, встановленим судами обставинам та вимогам закону.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на п. 10.1 договору № 10-188 від 04.03.1999 на постачання природного газу, що даний договір набирає чинності з 01.01.1999 і діє в частині постачання газу до 31.12.1999, а в частині проведення розрахунків за газ – до їх повного здійснення до уваги не беруться, оскільки строки встановлені законом є обов’язковими для суб’єктів правовідносин внаслідок того, що закон забороняє їх скорочення за угодою сторін (ст. 73 ЦК УРСР).

Враховуючи положення ст. 33 ГПК України, позивач не подав до господарського суду доказів поважності пропущеного строку позовної давності, а тому вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають з урахуванням вимог ст. 80 ЦК УРСР.

Таким чином, доводи касаційної скарги зводяться до намагань позивача оцінювати докази та тлумачити законодавство виключно на свою користь, тому до уваги судом не беруться. Окрім того, ці твердження спростовуються встановленими судами обставинами справи.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів ґрунтуються на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновку господарських судів першої та апеляційної інстанції, у зв’язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2008 у справі № 08/77-08 залишити без змін.

Головуючий, суддя Н. Дунаєвська

Судді : І. Волік

М. Михайлюк