ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 р.

№ 13/278-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого –судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. –(доповідача у справі)

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Регіонального відділення Фонду держмайна України по Сумській області

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.07

у справі

№ 13/278-07

господарського суду

Сумської області

за позовом

Регіонального відділення Фонду держмайна України по Сумській області

до

Кредитної спілки "Єзуч"

про

зобов’язання укласти зміни до договору

за участю представників від:

позивача

Фадеев В.Ю. (дов. від 29.12.07)

відповідача

Клок В.В. (дов. від 16.01.08)

В С Т А Н О В И В :

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області звернулось з вимогою до Кредитної спілки "Езуч" про зобов’язання укласти зміни до договору оренди від 26.10.06 № 989, визначених змінами до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна.

Рішенням господарського суду Сумської області від 12.07.07 відмовлено в задоволені позовних вимог РВ ФДМУ по Сумській області про зобов’язання Кредитної спілки "Езуч" укласти зміни до договору оренди від 26.10.06 № 989 на умовах, визначених змінами до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.07 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 12.07.07 –без змін.

Суб’єкт касаційного оскарження вважає, що рішення місцевого господарського суду і постанова апеляційного господарського суду прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню з наступних підстав.

В порушення приписів ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України, суд першої та апеляційної інстанцій розглянули справу, що стосується прав і обов’язків осіб, які не були залучені до участі у справі, а саме справу розглянуто без балансоутримувача орендованого майна –Конотопського відділення Державного казначейства у Сумській області.

Висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо порушення порядку встановленого ст. 188 Господарського процесуального кодексу України є невірними, оскільки суди невірно застосували ч. 7 ст. 179 ГК України, ст. 654 ЦК України, Закон України "Про нотаріат", Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Судами невірно застосовані також ч. 4.3 ст. 762 ЦК України і п. 3.4 договору та Постанова КМУ "Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна" від 26.12.06 № 1846, що регулюють питання визначення розміру орендної плати та порядку перегляду ставки орендної плати.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.10.06 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області та Кредитною спілкою "Езуч" був укладений договір оренди № 989, за умовами якого позивач (орендодавець) передав орендарю в строкове платне користування частину вбудованих нежитлових приміщень загальною площею 147,9 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Конотоп, вул. Братів Радченків, 48.

У зв’язку з тим, що розмір орендної плати у договорах із прийняттям 01.01.07 нових нормативних актів (ч.3 ст. 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", та "Методика розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна" (Постанова КМ України за № 1846 зі змінами та доповненнями) підлягав перегляду, орендодавець ініціював внесення змін до договору оренди в частині орендної плати. Так, орендодавцем на адресу відповідача направлявся лист від 26.01.07 за

№ 09/406 щодо перегляду договору оренди державного майна в частині орендної плати (а.с. 4).

Відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що лист-пропозиція про внесення змін до договору оренди без надіслання самого тексту змін до договору не може сприймались як пропозиція про внесення змін до договору в розумінні приписів ст. 188 ГК України.

Окрім того, апеляційним господарським судом зроблено застереження, що не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на приписи статей 624,627, 628, 651, 762 ЦК України, оскільки зазначені правові норми не регулюють порядок внесення змін до договору оренди.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає такі висновки передчасними з огляду на наступне. Порядок зміни договорів визначений ст. 188 Господарського кодексу України, а порядок укладення угод визначений ст. 181 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2-4 статті 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Стаття 181 Господарського кодексу України, визначає порядок укладення угод (в тому числі, додаткових). Так, відповідно до вимог цієї статті, господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Зі змісту вищезазначених статей вбачається обов'язок ініціатора укладення договору надіслати іншій стороні проект договору, або проект змін до договору, а інша сторона зобов'язана розглянути таку пропозицію та у двадцятиденний термін повідомити ініціатора про результати такого розгляду. Обмін листами, якому не передувало надіслання власне проекту нового договору, чи змін до договору, сам по собі не свідчить про наявність переддоговірного спору, який нерозривно пов'язаний з поняттям оферти (пропозиції укладення договору). На відміну від акцепту, який допускається також у формі конклюдентних дій, закон визначає лише один вид оферти - надіслання проекту договору.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд вказав, що відсутні докази направлення проекту додаткової угоди на адресу відповідача. Натомість до матеріалів справи долучено проект до договору оренди державного майна, а також розрахунком орендної плати та звіт про оцінку майна, що залишено судом першої та апеляційної інстанції поза увагою.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі в справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. Зі змісту наведеної статті вбачається обов’язок, а не право господарського суду витребувати необхідні докази. Втім, приписи згаданої правової норми не були виконані ні місцевим ні апеляційним господарськими судами, так судами не витребувалися необхідні докази направлення проекту додаткової угоди відповідачу, не давалася правова оцінка тому факту, що відповідач не посилався на неотримання ним такого проекту, що призвело до розгляду справи без дотримання встановлених статтею 43 Господарського процесуального кодексу України принципів всебічності, повноти та об’єктивності судового розгляду справи.

За таких обставин Вищий господарський суд України позбавлений можливості ухвалити рішення по суті спору, так як не всі обставини справи є з’ясованими, а відтак, спір стосується не правозастосування, а встановлення обставин справи, що не відноситься до компетенції Вищого господарського суду України. Тому ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду, суду слід врахувати, що частиною 3 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов’язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими, зокрема є Закони України (ч.2 ст. 4 ЦК України). Згідно з абзацом другим частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов’язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносно між сторонами.

При вирішенні спору про укладення договору судам слід взяти до уваги застереження Закону України "Про державний бюджет України" щодо внесення змін до договорів оренди.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області задовольнити частково. Рішення господарського суду Сумської області від 12.07.07 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.07 по справі

№ 13/278-07 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко