ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

04.11.08 р.                      Справа № 32/254пн

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів

Головуючого Сковородіної О.М.

Суддів Курило Г.Є.

Ломовцевої Н.В.

при секретарі судового засідання: Фесечко Ю.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Городзинська М.М. довіреність від 07.08.08р.

Тараско М.П. - директор

від відповідача: Ремесленник І.Ю. довіреність від 17.01.08р.

від третьої особи: не з’явився

у справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Крок” м. Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ПО ТК –Донбас” м. Донецьк

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрпромбанк” м. Донецьк

про визначення часток в праві власності на обробне виробництво як єдиний майновий комплекс

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа № 32/254пн за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Крок” м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПО ТК –Донбас” м. Донецьк, третя особа у справі - Донецька філія Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрпромбанк” м. Донецьк про визначення часток в праві власності на обробне виробництво як єдиний майновий комплекс.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що: 1) після ліквідації ВАТ „Донецький текстиль” шляхом банкрутства вся будівля оздоблювальної фабрики, в якій розташоване граверне виробництво, стала власністю відповідача, а технологічне обладнання та комунікації граверного виробництва на праві власності належали позивачу, про що свідчать документи процедури банкрутства ВАТ „Донецький текстиль”, яке вийшло з засновників позивача, передало йому у власність обладнання, вартість якого позивач компенсував йому згідно договорів купівлі-продажу; 2) будівлі оздоблювальної фабрики без виключення частки, в якій розташоване обладнання позивача, згідно договору купівлі-продажу нерухомості № 02/1к/п від 27.01.03р. перейшла у власність відповідача; 3) позивач володіє єдиним майновим комплексом граверного виробництва, в якому частина належить йому на праві власності (технологічне обладнання), а частина будівлі оздоблювальної фабрики, в якій воно розташоване, належить на праві власності відповідач; 4) позивачу належить продуктивна частина власності, яка створює суспільно-корисний продукт, а відповідачу належить пасивна частина власності, яка виконує огороджувальну функцію технологічного обладнання від зовнішнього впливу і несучу функцію для обладнання, вмонтованого в будівельні конструкції другого поверху.

Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що оздоблювальний цикл текстильного виробництва не є річчю, а є стадією (остаточною) бавовняного виробництва. Тобто, не є майном, на яке в силу закону може виникати право спільної часткової власності. Вважає, що позивач є лише власником певного обладнання , яке розташоване в приміщенні, що належить відповідачу, та яке має звільнити за рішенням суду. Зауважував до суду, що майно позивача та відповідача є окремими речами, що не пов’язані між собою, як власне речі.

Третя особа в поясненнях до суду посилалась на те, що є заставодержателем майна позивача. Вказувала на те, що експертним висновком Донбаської національної академії будівництва та архітектури було встановлено, що: 1) функціональне призначення та будівельно-конструктивні рішення будівлі допоміжньо-побутового корпусу № 2 за адресою: м. Донецьк, вул. Бахметьєва, 34 не дозволяють розташувати в ній демонтоване технологічне обладнання граверного цеху; 2) демонтаж частини основного обладнання, стаціонарно вмонтованого в будівельні конструкції цеху, в період будівництва оздоблювальної фабрики призведе до руйнування демонтованого обладнання та частини будівельних конструкцій цеху; 3) демонтаж та перебазування точного технологічного обладнання позивача призведе до погіршення або повної втрати його основних техніко-експлуатаційних характеристик; відновлювальний ремонт буде неможливим із-за відсутності запасних частин та кваліфікованих наладчиків представників заводів виробників; 4) розміщення екологічно шкідливих гальванічних та травильних дільниць в непристосованому приміщенні, без розробки екологічного паспорту та дозволу органів місцевої влади – неможливо.

04.11.08р. позивачем в порядку ст. 22 ГПК України була надана заява, в якій він змінює предмет позову та просить суд встановити факт перебування у спільній сумісній власності майна, яке є у складі граверного виробництва, утворює граверний цех та належить на праві власності позивачу та відповідачу.

Оцінюючи остаточні вимоги позивача, суд вважає, що провадження у справі підлягає припиненню з огляду на таке.

У статтях 16 ЦК України та 20 ГК України визначені належні способи захисту права у господарських судах.

Серед наявних способів захисту права (цивільного або як суб’єкта господарювання) відсутній такий спосіб, як встановлення факту перебування у спільній сумісній власності майна.

З іншого боку, у частині 1 ст. 234 ЦПК України зазначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За таких обставин суд вважає даний спір не підлягає вирішенню у господарських судах України, провадження у справі у зв’язку з цим має бути припинено в порядку, що передбачено п.1 ст.80 ГПК України.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись п. 1 ст. 80, ст. ст. 86, 87 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

Припинити провадження у справі № 32/254пн за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Крок” м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПО ТК –Донбас” м. Донецьк, третя особа у справі - Донецька філія Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрпромбанк” м. Донецьк про встановлення факту перебування у спільній сумісній власності майна, яке є у складі граверного виробництва, утворює граверний цех та належить на праві власності позивачу та відповідачу у зв’язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Суддя

.