ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2008 р.

№ 14/21-08(34/28-07)

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.

розглянула

касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі –Комбінат)

на рішення

господарського суду Дніпропетровської області

від

22.07.08

у справі

№ 14/21-08(34/28-07)

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Комбінату

до

відкритого акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського"

(далі –Товариство)

про

стягнення 206 130,00 грн.,

та за зустрічним позовом

Товариства

до

Комбінату

про

стягнення 260 856,96 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- Комбінату:

Дзюба З.М. (за дов. № 06/06 від 09.06.08);

- Товариства:

Бразалук Л.В. (за дов. № 51 від 06.06.08).

Ухвалою від 24.10.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів Муравйова О.В., Ходаківської І.П. касаційна скарга Комбінату № 2481/18 від 25.09.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 13.11.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з виходом судді Данилової Т.Б. з відпустки розпорядженням від 11.11.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 13.11.08, створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судового засідання 13.11.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.11.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 27.04.07 господарського суду Дніпропетровської області (колегія суддів у складі: головуючий –Примак С.А., судді –Ліпинський О.В., Манько Г.В.) первісний позов задоволено повністю.

З Товариства на користь Комбінату стягнуто 206 130,00 грн. витрат по залізничним послугам, 2 061,30 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариству відмовлено повністю.

Постановою від 27.08.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Науменко І.М., судді –Білецька Л.М., Виноградник О.М.) рішення від 27.04.07 господарського суду Дніпропетровської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства –без задоволення.

Постановою від 06.12.07 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Товариства задоволено частково.

Рішення від 27.04.07 господарського суду Дніпропетровської області та постанову від 27.08.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 28.02.08 Верховного Суду України Комбінату відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду в касаційному порядку постанови від 06.12.07 Вищого господарського суду України.

Під час нового розгляду справи рішенням від 22.07.08 господарського суду Дніпропетровської області (суддя Панна С.П.) у задоволенні позовних вимог Комбінату відмовлено. В задоволенні зустрічного позову Товариству відмовлено.

Рішення місцевого суду, винесене під час нового розгляду справи, мотивовано тим, що матеріалами справи не доведено факт здійснення розрахунків Комбінатом з підприємством-перевізником саме за спірними перевезеннями, а отже не доведено факт здійснення відповідних витрат, про стягнення яких в порядку відшкодування з Товариства ставиться питання у первісному позові по даній справі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Комбінат звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 22.07.08 господарського суду Дніпропетровської області скасувати частково, та прийняти по справі нове рішення, яким позов Комбінату до Товариства про стягнення 206 130,00 грн. залізничного тарифу задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову Комбінату –відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 32, 33, 43, 104 Господарського процесуального кодексу України.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Комбінату залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередньою судовою інстанцією на підставі матеріалів справи, 14.07.05 між Комбінатом та Товариством було укладено договір поставки № 1779-70-02/05/25-1424-02 купівлі-продажу товару (далі –Договір), згідно умов якого Комбінат зобов'язався передати у власність Товариства товар згідно зі специфікацією до Договору, а Товариство взяло на себе зобов'язання прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, передбачених цим Договором.

Місцевим судом встановлено, що відповідно до п. 3.1 Договору, поставка товару здійснюється на умовах ІНКОТЕРМС-2000, а згідно п. 5.2 розділу 5 Договору сторонами було обумовлено 100% передоплату, що має здійснюватись за таким Договором. При цьому, встановлено, що у п. 11.4 Договору сторони передбачили, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.05.

Також, на підставі наданих сторонами доказів у справі судом першої інстанції встановлено, що 30.12.05 Комбінат уклав договір № 3419-70-04/05 з корпорацією "Міжрегіональний Промисловий Союз" (далі –Договір від 30.12.05) предметом якого є надання послуг Комбінату, пов'язаних з організацією перевезень вантажів на власному (орендованому) пересувному потязі та проведення розрахунків за цим договором.

Судом встановлено, що у відповідності з п. 3.2, п. 3.3 Договору від 30.12.05 вартість наданих послуг з перевезень вантажів на власному (орендованому) рухомому потязі визначається в розмірі тарифів, встановлених Мінтрансом України для перевезення вантажів на залізничному пересувному потязі парку залізничних доріг України.

Матеріалами справи підтверджено, що у січні 2006 року корпорація "Міжрегіональний Промисловий Союз" здійснила перевезення залізорудного концентрату зі станції Грековатая до станції призначення за адресою

ВАТ "ДМК ім.Дзержинського" м.Дніпродзержинськ.

У зв'язку з зазначеним Комбінат звернувся до суду з позовом у даній справі в якому просить стягнути з Товариства заподіяні йому збитки у розмірі 206 130,00 грн. у вигляді витрат на перевезення товару на виконання договору поставки № 1779-70-02/05/25-1424-02 від 14.07.05.

При цьому, як встановлено місцевим судом, Комбінатом на адресу Товариства було направлено рахунок-фактуру № 2128 від 17.05.06 на суму

206 130,00 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідно до платіжних доручень № 64 від 06.01.06, № 203 від 11.01.06, № 345 від 16.01.06 Комбінатом здійснена оплата за послуги по організації перевезень вантажів на власному (орендованому) пересувному потязі. Разом з тим, судом встановлено, що виходячи із призначення платежу, перераховані за цими платіжними дорученнями суми є попередньою оплатою за послуги по організації перевезень вантажів у власному (орендованому) рухомому потязі, що надані корпорацією "Міжрегіональний Промисловий Союз" відповідно до договору № 3419-70-04/05 від 30.12.05.

Так, встановлено, що згідно платіжного доручення № 64 від 06.01.06 сплачена сума 103 036,80 грн. як попередня оплата за рахунком № 30 106242 від 06.01.06. Водночас, місцевим судом встановлено, що згідно залізничної накладної № 45205595 вантаж прийнято до перевезення 01.01.06, а сума провізної плати, зазначена в графі "тарифні відмітки" на першій сторінці цієї накладної, склала 30 048,00 грн. (без ПДВ), та за залізничною накладною

№ 45205617 вантаж прийнято до перевезення 04.01.06, а сума провізної плати, зазначена в графі "тарифні відмітки" на першій сторінці цієї накладної, склала 30 099,00 грн. (без ПДВ).

Крім того, попередньою судовою інстанції встановлено, що згідно платіжного доручення № 203 від 11.01.06 сплачена сума 51 504,80 грн. як попередня оплата за рахунком № 30 106312 від 10.01.06, проте згідно залізничної накладної № 45205633 вантаж прийнято до перевезення 06.01.06, а сума провізної плати, зазначена в графі "тарифні відмітки" на першій сторінці цієї накладної, склала 30 067,00 грн. (без ПДВ).

Також встановлено, що згідно платіжного доручення № 345 від 16.01.06 сплачена сума 53 000,00 грн. як попередня оплата за рахунком № 30 106470 від 16.01.06, однак згідно залізничної накладної № 45205672 вантаж прийнято до перевезення 11.01.06, та сума провізної плати, зазначена в графі "тарифні відмітки" на першій сторінці цієї накладної, склала 30 101,00 грн. (без ПДВ).

В цілому місцевим судом встановлено, що за платіжними дорученнями №№ 64, 203, 345 Комбінатом сплачено попередню оплату на суму

207 541,60 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що виходячи з того, що вантаж за зазначеними накладними прийнято до перевезення раніше, ніж були перераховані грошові кошти за платіжними дорученнями № 64 від 06.01.06,

№ 203 від 11.01.06 та № 345 від 16.01.06, то відсутні підстави розцінювати, що доказом здійснення Комбінатом попередньої оплати за послуги з організації перевезення вантажу за цими накладними є саме зазначені платіжні доручення, у зв'язку з чим місцевий суд прийшов до висновку про те, що Комбінатом не доведено факт здійснення розрахунків з корпорацією "Міжрегіональний Промисловий Союз" саме за перевезення, що стосуються предмету спору, а отже й заподіяння Комбінату збитків на суму 206 130,00 грн.

Крім того, під час вирішення первісного позову місцевим судом враховано, що Товариство не замовляло та не мало наміру отримувати залізорудний концентрат за спірними поставками, що доводиться, зокрема, відсутністю доказів на підтвердження того, що Товариство надавало Комбінату заявки на поставку товару в січні 2006 року із зазначенням в них обсягу товару, який він мав намір отримати, за процедурою, встановленою п. 3.4 Договору; а також відсутністю доказів того, що Товариство до здійснення спірних поставок сплачувало 100% попередньої оплати партії товару на підставі рахунків попередньої оплати, як це встановлено п. 5.2 Договору.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги, що 05.01.06 Товариство звернулось з листами до Комбінату, заступника генерального директора "Укрзалізниці" Мостового М.В., начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень Свинарника Р.Г., першого заступника начальника Придніпровської залізниці Лози П.О. про введення заборони на приймання до перевезення зі станції Грековата на свою адресу залізорудної сировини вантажовідправника ВАТ "ЦГЗК".

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Аналіз норм ст.ст. 546, 548, 549, 651 Цивільного кодексу України свідчить, що невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання може потягнути за собою такі наслідки: повернення суми попередньої оплати, сплату неустойки, розірвання договору.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, загальними підставами для стягнення збитків з особи, яка їх заподіяла, є: настання збитків; неправомірна поведінка особи, що заподіяла збитки; безпосередній причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням збитків; вина.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції на підставі матеріалів справи, Комбінатом не доведено вини Товариства та документально не обґрунтовано настання збитків та їх розмір.

Отже, з урахуванням наведених правових положень колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені

Комбінатом в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що Комбінат в касаційній скарзі стверджує факт порушення судом не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи в силу вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанції під час нового розгляду справи було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" № 2481/18 від 25.09.08 залишити без задоволення.

Рішення від 22.07.08 господарського суду Дніпропетровської області у справі № 14/21-08(34/28-07) господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська