ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 18/49-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,

Н.О. Волковицької,

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Потуремець Т.І., дов. від 04.07.2008р. № 157/473

відповідача

третя особа

Бунчучний В.А., дов. від 27.12.2007р. № 4/828

не з'явився (про час та місце судового розгляду повідомлений належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне ім. М.К. Янгеля"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.2008 року

у справі

№ 18/49-08 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова

до

третя особа

Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне ім. М.К. Янгеля"

Національне космічне агентство України

про

стягнення 95819,53грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення з нього 95819,53грн. (в тому числі 71981грн.основного боргу, 19578,83грн. індексу інфляції, 4259,70грн. річних) заборгованості за виконані роботи на підставі статей 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статей 174, 179, 193 Господарського кодексу України; згідно позову заборгованість являє собою різницю між загальною сумою по виставленим позивачем до оплати платіжним вимогам (з нарахуванням податку на додану вартість) та фактично сплаченою відповідачем сумою, яка складає зазначену в платіжній вимозі вартість робіт без податку на додану вартість (водночас платіжні доручення відповідача містять посилання на складову податку на додану вартість у загальній оплаченій сумі).

Відповідач відхилив позов повністю, вказавши, що закінчився строк позовної давності для стягнення санкцій за невиконання грошових зобов'язань, прийняті на себе грошові зобовязання сплачені відповідачем у повному обсязі відповідно до протоколів погодження ціни та договірної ціни, прийнятої Генеральним замовником –Національним космічним агентством України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.08р. (суддя Петрова В.І.) з відповідача на користь позивача стягнуто 71981грн. основного боргу, 19578,83грн. інфляційних втрат, 4259,70грн. відсотків річних, 958,20грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань відповідно до узгодженої сторонами ціни з урахуванням обов'язкової сплати податку на додану вартість за приписами Закону України "Про податок на додану вартість", статтями 625 та 892 Цивільного кодексу України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.05.2008р. (судді: Білецька Л.М., Голяшкін О.В., Виноградник О.М.) рішення місцевого господарського суду було залишено без змін з мотивів його відповідності фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства; доводи апеляційної скарги відхилено, як такі, що не спростовують висновків місцевого суду.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи в їх сукупності.

Скаржник вважає, що апеляційним господарським судом не було враховано положення статей 7, 12, 13, 17, 22, 183 Господарського кодексу України, статей 6, 7, 213, 509, 630 Цивільного кодексу України, статті 22 Бюджетного кодексу України, Закону України "Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб" та надані відповідачем докази про оплату виконаних робіт відповідно до умов договору та узгодженої ціни виконаних робіт.

Позивач у письмовому відзиві на касаційну скаргу та усно в судовому засіданні відхилив її доводи повністю, зазначивши про законність та обґрунтованість судових рішень.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є наявність чи відсутність у відповідача невиконаного грошового зобов'язання, з врахуванням оподаткування спірних операцій податком на додану вартість.

Як встановлено місцевим господарським судом, 26.07.2000р. сторонами було укладено контракт № 099, відповідно до умов якого відповідач (замовник) доручає, а позивач (виконавець) приймає на себе зобовязання виконати роботи за темою "Січ-М". З урахуванням додаткових угод до договору сума договору становить 23237563грн.; датою виконання робіт вважається дата підписання замовником акту здачі-приймання.

Умовами договору передбачено розрахунок за виконані роботи поетапно за договірними цінами, встановленими в межах попередньої ціни, виходячи з фактичної собівартості робіт по етапу, планової собівартості та прибутку в розмірі 20% від власних витрат.

Остаточні розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником за узгодженими з представником Генерального замовника фактичними витратами (додаткова угода № 11, а.с.9).

При завершенні робіт з кожного етапу та або всієї роботи в цілому виконавець подає замовнику акт здачі-приймання та додає до нього звітні документи, передбачені календарним планом робіт.

Також судом встановлено, що відповідно до актів виконаних робіт № 6 від 05.09.2005р. та № 7 від 29.07.2005р. позивач запропонував відповідачу та Генеральному замовнику до прийняття виконані роботи на суму 451548грн. за актом № 6 та на суму 13339 грн. за актом № 7, які замовником та Дніпропетровським представником Генерального замовника були узгоджені по акту № 6 на суму 349510грн. (без урахування ПДВ) та по акту № 7 на суму 12473грн. (в тому числі ПДВ).

Виставлені позивачем до оплати рахунки по контракту на загальну суму 431885грн. (з врахуванням податку на додану вартість) відповідач сплатив частково, в сумі 359904грн. (з урахуванням ПДВ).

Відтак місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнав доведеною заборгованість відповідача в розмірі 71981грн., виходячи з Закону України "Про податок на додану вартість", контракту та протоколів погодження ціни, які підписані головним замовником, та стягнув вказану суму заборгованості з урахуванням відсотків річних та індексу інфляції відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Однак судова колегія вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що не ґрунтуються на повному дослідженні всіх істотних обставин справи в їх сукупності з наступних підстав.

Судами не надано жодної правової оцінки тій обставині, що контракт № 099 від 26.07.2000р., додаткова угода № 16 від 20.12.2004р., на підставі яких виникли права та обов'язки сторін у даному спорі, містять відмітку про підписання їх з протоколом розбіжностей; натомість судами не досліджено, чи складався в дійсності протокол розбіжностей, в чому полягав його зміст та яким чином було врегульовано переддоговірний спір.

Судами не враховано, що за актом виконаних робіт № 7 від 29.07.2005р. відповідачем було прийнято ціну 10394грн. та не перевірили, чи є в її структурі податок на додану вартість.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій тощо визначаються Законом України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон). За статтею 3 Закону до об'єкту оподаткування відносяться, зокрема, операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України (підпункт 3.1.1 пункту 3.1). Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 Закону податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Правило про те, що продаж товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість, міститься також у пункті 7.1 статті 7 Закону.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити окремими рядками, зокрема, ціну поставки без врахування податку, ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні, загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. У разі звільнення від оподаткування у податковій накладній робиться запис "Без ПДВ" з посиланням на відповідний підпункт пункту 5.1 чи пункт статті 5.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках; її оригінал надається покупцю. Однак документи, що свідчать про нарахування та документальне відображення податку на додану вартість по спірним операціям, відсутні в матеріалах справи.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди всупереч статей 43, 101 Господарського процесуального кодексу України не розглянули всебічно, повно та об’єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності. Відтак їх висновки за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Як наслідок, прийняті судами рішення та постанова не відповідають вимогам статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційної інстанції та рішення місцевого суду підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи, господарським судам слід врахувати вищенаведене та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне ім. М.К. Янгеля" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.08р. у справі № 18/49-08 господарського суду Дніпропетровської області та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2008р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач