ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
30.10.08                                                                                           Справа № 17/45
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого – судді                                                  Кордюк Г.Т.

Суддів                                                                      Давид Л.Л.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «ВЮВ-ТУР»,

м. Ужгород, без номера та дати

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.08.2008р.

у справі № 17/45 (суддя –Ушак І.Г.)

за позовом Першого заступника прокурора Закарпатської області в інтересах держави

в особі Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

до відповідача-1: Закарпатського обласного комунального підприємства

Міжнародний аеропорт Ужгород», м. Ужгород

до відповідача-2: Приватного підприємства «ВЮВ-ТУР», м. Ужгород

за участю третіх осіб: 1. Управління з питань майна комунальної власності

Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород;

2. Фізичної особи Мельник Н.І., м. Ужгород

за участю –Прокуратури Львівської області

про визнання недійсними договорів оренди

за участю представників сторін:

від позивача: не з’вився;

від відповідача -1: не з’явився;

від відповідача-2: Костич О.І. –представник (довіреність № 15/10 від 15.10.2008р.);

від треьої особи-1: не з’явився;

від треьої особи-2: не з’явився;

від прокуратури: Макогін Ю.І. –прокурор відділу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.08.2008р. (суддя –Ушак І.Г.) позов Першого заступника прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради, м. Ужгород задоволено частково. Визнано недійсним укладений 27.11.2006р. між Закарпатським обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт «Ужгород»та Приватним підприємством «ВЮВ-ТУР»договір оренди окремого індивідуально визначеного майна –будівлі гуртожитку (площею 639,7 кв.м.), розташованого по вул. Собранецькій, 145 в.м. Ужгороді. В іншій частині задоволення позову відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що позивачем не доведено запровадження у встановленому порядку механізму проведення конкурсу на право оренди спірних приміщень, наявності двох або більше заяв фізичних або юридичних осіб про оренду спірного майна, за наявності яких орендодавець міг би визначити орендаря на конкурсних засадах, тому відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди від 13.06.2007р.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди приміщень житлового фонду № 59 від 27.11.2006, прийняти нове рішення, яким в цій частині задоволення позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що місцевим господарським судом не взято до уваги той факт, що відповідачем-1 надано в оренду будівлю гуртожитку на підставі рішення Закарпатської обласної ради, отримано дозвіл управління з питань майна комунальної власності на передачу в оренду будівлі гуртожитку та дотримано всі умови, передбачені чинним законодавством.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що будівля гуртожитку до передання в оренду знаходилася в аварійному, не придатному для проживання стані, що спростовує посилання позивача на порушення прав громадян, прописаних в гуртожитку, оскільки останні не могли там проживати і не проживали, враховуючи стан приміщення, що підтверджується наявними доказами, що знаходяться в матеріалах справи.

Прокурор у поданому відзиві на апеляційну скаргу, доводи викладені в ній відхилив, зазначивши, що передача окремого індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності площею до 200 кв.м., відповідно до рішення Закарпатської обласної ради № 724 від 16.03.2006р., може здійснюватися комунальним підприємством самостійно, а передача такого майна площею, що перевищує 200 кв.м., здійснюється комунальним підприємством з дозволу управління Закарпатської обласної державної адміністрації з питань майна комунальної власності. Враховуючи вимоги ст. 8 ЖК УРСР вказаний гуртожиток не було переведено у нежиле приміщення, а тому останній, в силу ст. 6 ЖК УРСР, не міг бути переданий в оренду. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію об’єктів державного житлового фонду», не підлягають приватизації кімнати в гуртожитках, які перебувають в аварійну стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей).

Також, як зазначає прокурор, безпідставним є твердження відповідача-2 про те, що прописані у гуртожитку громадяни на момент укладення спірного договору в ньому не проживали, оскільки вказане спросотовується матеріалами справи та показами громадянки Мельник Н.І.

Відповідач-1 явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, доказів щодо спростування тверджень позивача не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 21.10.2008р. за № 369214.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –1, 2 повноважних представників в судове засідання не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 20.10.2008р. за № 369210, від 21.10.2008р. за № 369209.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

27.11.2006р. між Закарпатським обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт «Ужгород»та ПП «ВЮВ-ТУР»укладено договір оренди приміщень № 59, за яким відповідач-1 передає відповідачу-2 двохповерхову будівлю гуртожитку літери «Г», площею 639,7 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Собранецька, 145, м. Ужгород (а.с. 10-13).

Згідно п. 1.1 договору № 59 від 27.11.2006р., орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуальне майно будівлю гуртожитку літери «Г», площею 639,7 кв.м., що складається з двох поверхів та знаходиться на повному господарському віданні Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» . Майно передається в оренду з метою надання готельних послуг (ведення готельного господарства). Даний договір укладено строком на 10 років, що діє з 27 листопада 2006р. до 27 листопада 2016р. включно. (п. 10.1).

Рішенням Закарпатської обласної ради від 16.03.2006р. № 724 встановлено, що передача в оренду нерухомого майна (будівель споруд, окремих нежитлових приміщень) та іншого окремого індивідуального визначеного майна здійснюється: комунальними підприємствами –окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 кв.м., а з дозволу управління з питань майна комунальної власності – також структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує 200 кв.м. (а.с. 68).

На момент укладення даного договору в гуртожитку була прописана громадянка Мельник Н.І. зі своїм неповнолітнім сином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 69-74, 78).

У 2004 році громадянку Мельник Н.І. разом з неповнолітнім сином Мельник А.І., 1991 р.н., під приводом капітального ремонту гуртожитку, тимчасово переселено з гуртожитку в приміщення адмінбудівлі літери «Б», площею 561,8 кв.м., розташованої по вул. Собранецькій, 145, м. Ужгород.

У 2008р. ПП «ВЮВ-ТУР» письмово повідомив гр. Мельник Н.І. про необхідність звільнення нею приміщення в адмінбудівлі у зв’язку з необхідністю проведення ремонту цього приміщення гуртожитку та переселено у надану їй кімнату гуртожитку (а.с. 117). Однак, оскільки, приміщення гуртожитку не відремонтовано, відрізано від усіх комунікацій, гр. Мельник Н.І. не змогла повернутися у свою кімнату.

13.06.2007р. Закарпатським обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт «Ужгород»передано в оренду ПП «ВЮВ-ТУР»індивідуальне майно двохповерхової адмінбудівлі літери «Б», площею 561,8 кв.м. та розташованої в м. Ужгород, вул. Собрнецька, 145, про що було укладено відповідний договір оренди № 37 від 13.06.2007р. (а.с. 6-9). Відповідно до п. 1.1 договору орендар прийняв у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, що знаходиться у повному господарському віданні Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород»адмінбудівлю літери «Б»площею 561,8 кв.м. Даний договір укладено строком на 10 років, що діє з 12 червня 2007р. до 12 червня 2017р. включно (п. 10.1).

На підставі ст. 118 Закону України «Про державний бюджет України на 2007р.», передача в оренду державного та комунального майна здійснюється виключно на конкурсних засадах. Однак, позивачем не доведено запровадження у встановленому порядку механізму проведення конкурсу на право оренди спірних приміщень, наявності двох або більше заяв фізичних або юридичних осіб про оренду спірного майна, за наявності яких орендодавець міг би визначити орендаря на конкурсних засадах.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 04.08.2008 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору № 59 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуального визначеного майна об’єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 27 листопада 2006 року належить скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2006 року між Закарпатським обласним комунальним підприємством “Міжнародний аеропорт Ужгород” та Приватним підприємством “ВЮВ-ТУР” укладено та нотаріально посвідчено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна –будівлі гуртожитку (площею 639,7 кв.м.) –розташованого по вул. Собранецькій, 145 в м. Ужгороді, яка передається в оренду метою надання готельних послуг (ведення готельного господарства).

01.12.2007 року між орендодавцем та орендарем було укладено угоду про зміни та доповнення до зазначеного договору в частині встановлення орендної плати та розрахунку орендної плати.

Судом встановлено, що будівля гуртожитку (площею 639,7 кв.м.) на момент укладення спірного договору перебувала і перебуває в оперативному управлінні Закарпатського обласного комунального підприємства “Міжнародний аеропорт Ужгород” та перебуває на його балансі.

Відповідно до рішення Закарпатської обласної ради від 16.03.2006 року № 724 передача в оренду окремого індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності площею до 200 кв.м. може здійснюватися комунальним підприємством самостійно, а передача такого майна площею, що перевищує 200 кв.м. здійснюється комунальними підприємствами з дозволу управління Закарпатської обласної державної адміністрації з питань майна комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний договір та угода про зміни та доповнення до нього були погоджені з управлінням Закарпатської обласної державної адміністрації з питань майна комунальної власності. Таким чином, сторонами при укладенні оспорюваного договору було дотримано передбачену процедуру передачі в оренду окремого індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності.

Відповідно до п. 1.1 оскаржуваного договору, будівлю гуртожитку передано в оренду з метою надання готельних послуг (ведення готельного господарства).

Матеріалами справи підтверджується, що в момент передання будівлі гуртожитку в оренду остання перебувала в незадовільному, непридатному для проживання громадян стані. Також, Львівським апеляційним господарським судом встановлено, що жоден з прописаних в даному гуртожитку громадян не проживав. Громадянка Мельник Н.І., прописана в даному гуртожитку, з неповнолітнім сином на період ремонту була відселена в інше приміщення, а відповідачі погодили, що гр. Мельник Н.І. буде згодом заселена до раніше наданої їй кімнати в гуртожитку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив невірний висновок про те, що спірний договір від 27.11.06 про передачу в оренду з метою ведення готельного господарства приміщень житлового фонду –гуртожитку –в якому приписані громадяни, суперечить приписам житлового законодавства.

Відповідно до ст 4. ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

Відповідно до Примірного положення про гуртожитки затвердженого постановою Ради Міністрів Української УРСР від 3 червня 1986 р. № 208, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно з Правилами обов'язкової сертифікації готельних послуг, затвердженими наказом Держстандарту України від 27 січня 1999 р. № 37, готель - це підприємство, призначене для тимчасового проживання, готельна послуга –діяльність підприємства щодо надання споживачеві місця для короткотермінового проживання.

Як вбачається із аналізу вищезазначених норм, гуртожитки та готелі призначаються для тимчасового проживання громадян. Згідно з нормою ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є жилий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Слід зазначити, що ця норма ЦК ґрунтується на положенні ст. 33 Конституції, згідно з яким кожний, хто законно перебуває на території України, має право вільно пересуватися, обирати місце перебування і проживання.

Згідно з положеннями ст. 813 ЦК України, якщо наймачем житлового приміщення є юридична особа, то вона може використовувати житло лише для проживання в ньому фізичних осіб. Відповідно до ст. 6 ЖК України надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Як підтверджується матеріалами справи, внаслідок укладення спірного договору, фактично не відбулася зміна призначення будівлі гуртожитку, оскільки даний гуртожиток згідно договору наданий для ведення готельного господарства, тобто для тимчасового проживання громадян. Така позиція Львівського апеляційного господарського суду, узгоджується з позицією Пленуму Верховного Суду України, який в своїй постанові № 12 від 25.12.1992 року “Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності”, визначає житло як приміщення, яке призначене для постійного чи тимчасового проживання людей (приватний будинок, квартира, кімната в готелі, дача, садовий будинок, тощо). За таких обставин, Львівський апеляційний господарський суд не вбачає порушення сторонами договору норм матеріального права, на які посилається місцевий господарський суд, а також порушення прав громадян, що прописані в даному гуртожитку, але не проживають в ньому, оскільки укладення договору оренди не впливає на реєстрацію місця проживання даних громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, право комунальної власності – це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах ї

майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку укладення спірного договору є саме ефективним розпорядженням комунальним майном, оскільки внаслідок укладення спірного договору, територіальна громада отримує прибуток у вигляді орендної плати та завдяки укладеному договору відбулася реконструкція і покращення будівлі гуртожитку.

Оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору № 59 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуального визначеного майна об’єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 27 листопада 2006 року, належить скасувати, в позові відмовити.

Судова колегія прийшла до висновку про повернення зайво сплаченого відповідачем держмита за розгляд апеляційної скарги в сумі 42,50 грн. за квитанцією від 13.08.2008р. за № 17071826 з Державного бюджету України на підставі ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВЮВ-ТУР»задоволити.

2.          Рішення господарського суду Закарпатської області від 04.08.2008р. у справі № 17/45 в частині визнання недійсним договору оренди від 27.11.2006р. № 59 приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного об’єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, скасувати. Прийняти нове рішення. В позові Першого заступника прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради про визнання недійсним договору оренди № 59, укладеного 27.11.2006р. між Закарпатським ОКП «Міжнародний аеропорт «Ужгород»та ПП «ВЮВ-ТУР», відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

3.          Стягнути з Закарпатської обласносї ради на користь Приватного підприємства «ВЮВ-ТУР»42,50 грн. держмита за розгляд апеляційної скарги.

4.          Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

Повернути Приватному підприємству «ВЮВ-ТУР»з Державного бюджету України зайво сплачене за квитанцією № 17071826 держмито в сумі 42,50 грн. за розгляд апеляційної скарги. Довідку видати.

5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.          Справу № 17/45 повернути Господарському суду Закарпатської області.

Головуючий суддя                                                                      Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                          Давид Л.Л.

Суддя                                                                                          Мурська Х.В.