ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№ 2-9744/04

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого
Н.О. Волковицької  Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

ОСОБА_2, дов. від 25.06.07р.

відповідачів  третя особа без самостійних вимог третя
особа без самостійних вимог

не з'явилися (про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином) не з'явився (про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином) не з'явився (про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову

Львівського апеляційного
господарського суду від 10.06.2007 року

у справі

№ 2-9744/05 Рівненського міського
суду

за позовом

ОСОБА_1

до   треті особи без самостійних вимог

Відкритого акціонерного
товариства "Рівнеагробудкомплект";
Товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД "АЕК" 1.
Об'єднана державна податкова інспекція у м.Рівне 2. Управління державного
казначейства у м. Рівне 3. Приватне підприємство "Кольортех"

про

визнання недійсними рішення
загальних зборів, рішення спостережної ради, договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Акціонер та член спостережної ради
Відкритого акціонерного товариства "Рівнеагробудкомплект"
ОСОБА_1звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними протокол
засідання спостережної ради Відкритого акціонерного товариства
"Рівнеагробудкомплект" № 1 від 22.07.2002р., договір купівлі-продажу
комплексу будівель та споруд від 11.06.2003р., укладений Відкритим акціонерним
товариством "Рівнеагробудкомплект" та Товариством з обмеженою
відповідальністю ЛТД "АЕК"; заявою від 29.10.2004р.  до позовних вимог було включено також вимогу
про визнання недійсним протоколу загальних зборів № 6 від 20.12.2000р.

Позовні вимоги вмотивовано
порушенням порядку проведення загальних зборів акціонерів та засідання
спостережної ради, на яких були прийняті спірні рішення, відображені у
протоколах; укладенням договору купівлі-продажу від 11.06.03р. з перевищенням
повноважень, наданих директору Відкритого акціонерного товариства
"Рівнеагробудкомплект", що суперечить статті 48 Цивільного кодексу
Української РСР та  статті 203 Цивільного
кодексу України, статтям 10 та 43 Закону України "Про господарські
товариства".

Ухвалою Рівненського міського суду
від 30.09.2004р. до участі у справі було залучено Товариство з обмеженою
відповідальністю ЛТД "АЕК" в якості другого відповідача та Об'єднану
державну податкову інспекцію у м. Рівне, Управління державного казначейства у
м. Рівне, як третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача.
Державною податковою інспекцією у м. Рівне подано клопотання про заміну третьої
особи у справі -Рівненської ОДПІ - на Державну податкову інспекцію у м. Рівне в
порядку правонаступництва, яке було задоволено.

Відповідачі та треті особи без
самостійних вимог відхилили позовні вимоги повністю, пославшись на відсутність
порушених прав позивача, які підлягають захисту обраним ним способом,
невідповідністю наведених ним доводів фактичним обставинам справи, пропуском
позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним протоколу загальних зборів
від 20.12.2000р.

Рішенням Рівненського міського суду
від 15.12.04р. (суддя Мельник О.В.) позовні вимоги задоволено; визнано
недійсними рішення  загальних зборів
Відкритого акціонерного товариства "Рівнеагробудкомплект" № 6 від
20.12.2000р. про виведення зі складу Спостережної ради ОСОБА_2 та обрання новим
членом Спостережної Ради ОСОБА_3, рішення засідання Спостережної Ради
Відкритого акціонерного товариства "Рівнеагробудкомплект" від
22.07.02р. про здійснення реалізації основних засобів товариства, а саме
майнового комплексу виробничої бази по вул. Старицького, 21 у м. Рівному;
визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.06.03р. цілісного майнового
комплексу по вул. Старицького, 21 у м. Рівному, укладений між Відкритим
акціонерним товариством "Рівнеагробудкомплект" та Товариством з
обмеженою відповідальністю ЛТД "АЕК" на суму 119971,2грн.

Судове рішення вмотивовано
порушенням порядку повідомлення кожного держателя простих іменних акцій про
скликання загальних зборів акціонерів, внаслідок чого на зборах були відсутні
акціонери, які володіють загальною кількістю 21,53% статутного фонду
товариства, що, на думку суду, могло істотно вплинути на прийняття рішення
загальними зборами; порушенням прав акціонерів виключенням Кучерука В.Д. зі
складу спостережної ради, прийняття рішення про погодження купівлі-продажу
цілісного майнового комплексу нелегітимним складом спостережної ради,
перевищенням директором Відкритого акціонерного товариства
"Рівнеагробудкомплект" своїх повноважень, порушенням порядку продажу
майна, що знаходилось у податковій заставі.

До участі в справі на стадії
апеляції в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет
спору, залучено приватне підприємство "Кольортех", як власник майна,
відчуженого за спірним договором купівлі-продажу.

Справа в апеляційній інстанції
розглядалася неодноразово.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.06.08р. (судді Краєвська М.В. -головуючий, Галушко
Н.А., Орищин Г.В.) рішення Рівненського міського суду від 15.12.2004р. у справі
№ 2-9744/04 скасовано; провадження у справі щодо позовних вимог про визнання
недійсним протоколу загальних зборів ВАТ "Рівнеагробудкомплект" № 6
від 20.12.2000р., протоколу № 1 спостережної ради ВАТ
"Рівнеагробудкомплект" від 22.07.2000р. припинено; в частині вимог
про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.06.2003р. відмовлено.

Постанову апеляційної інстанції в
частині припинення провадження в частині позовних вимог вмотивовано тим, що
протокол загальних зборів та протокол спостережної ради, про визнання
недійсними яких звернувся позивач, є технічним документом, що фіксує факт
прийняття рішення, а не самим рішенням, а спори про його недійсність не
підлягають розгляду господарськими судами України відповідно до приписів статті
12 та пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Переглянувши справу в частині
позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від
11.06.2003р., апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обраний
позивачем спосіб захисту порушеного права (заявлена ним позовна вимога) не
відповідає передбаченому законодавством способу захисту виду порушених прав,
що  визначені ним у позові як
корпоративні; керуючись статтями 10, 41, 43, 45, 46, 48, 49 Закону України
"Про господарські товариства", статтею 5 Закону України "Про
цінні папери і фондову біржу", вказав, що легітимні інтереси акціонерного
товариства  формулюються та захищаються
не окремим акціонером, індивідуальні інтереси якого можуть суперечити як
інтересам інших акціонерів, так і законним інтересам усього товариства, а
спеціально уповноваженим на це виконавчим органом товариства; також особою,
повноважною діяти від імені спостережної ради, є голова спостережної ради, а не
окремий член спостережної ради.

Не погоджуючись з висновками
апеляційного господарського суду, позивач звернувся з касаційною скаргою, в
якій просить постанову в даній справі скасувати, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

Касаційну скаргу вмотивовано
неповним з'ясування апеляційним судом обставин, необхідних для правильного
вирішення спору, неповністю висновків апеляційного суду, їх суперечністю
фактичним обставинам справи, статтям 8, 55 Конституції України, статті 15
Цивільного кодексу України, статтям 43 та 105 Господарського процесуального
кодексу України.

Скаржник вважає припинення
провадження щодо частини позовних вимог формальним,та зазначає, що резолютивна
частина рішення місцевого суду містить формулювання, за якими було визнано
недійсними рішення зборів та рішення спостережної ради, а не протоколи; судом
не враховано, що позивач звернувся до господарського суду саме за захистом
своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів, що полягали у праві
позивача у складі спостережної ради приймати рішення про укладення чи
неукладення спірного договору та праві приймати участь в управлінні
товариством.

Відповідачі та треті особи не
подали відзиви на касаційну скаргу; не скористались правом на участь своїх
представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті
1117  Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено Рівненським міським судом, розпорядженням міського голови м.
Рівного № 547 від 12.05.1995р. було зареєстровано Відкрите акціонерне
товариство "Рівнеагробудкомплект", що здійснює свою діяльність на
підставі Статуту; за пунктом 11.11 Статуту, директор товариства повинен
отримати попередню згоду Спостережної ради товариства на укладення угод ціною
понад 5000грн.

Також судом встановлено, що
11.06.2003р. директором ВАТ "Рівнеагробудкомплект" було укладено
договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, розташованого у м.
Рівне, вул. Старицького, 21, відповідачу -ТОВ ЛТД "АЕК".

Згідно матеріалів справи рішенням
загальних зборів Відкритого акціонерного товариства
"Рівнеагробудкомплект" від 15.03.1999р. було обрано склад
спостережної ради, до якої входили ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 Також
судом на підставі пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні,
показів свідків, відображених у протоколах судових засідань, було встановлено,
що 20.12.2000р. відбулася зміна складу спостережної ради, а саме: з її складу
було виведено ОСОБА_2, а на його місце обрано ОСОБА_3; підставою зміну складу
спостережної ради визначено реалізацію ОСОБА_2 акцій на користь ОСОБА_3
Прийняте рішення про зміну складу спостережної ради було документально
зафіксовано; натомість матеріали справи містять лише копію протоколу № 6
загальних зборів від 20.12.2000р.

На підставі копії вказаного протоколу
судом встановлено, що на зборах були присутніми акціонери у кількості 4
чоловік, що володіють у сукупності 78,47грн., в той час як за документальними
даними станом на 20.12.2000р. кількість акціонерів складала 70 чоловік.

На підставі показів свідка ОСОБА_5
та копії реєстру акціонерів, які прибули для участі у загальних зборах, судом
першої інстанції встановлено, що реєстр акціонерів, які прибули для участі у
загальних зборах товариства, не вівся; реєстратором лише 23.09.2004р. було
надано реєстр власників простих іменних акцій ВАТ
"Рівнеагробудкомплект".

З огляду на ці обставини справи суд
дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується юридично значимий факт
зміни складу спостережної ради, та здійснення такої зміни з порушенням чинного
законодавства.

Також судом було встановлено, що,
відповідно до оглянутої копії протоколу засідання спостережної ради від
22.07.2002р., було вирішено здійснити реалізацію основних засобів
товариства  та доручити директору
здійснити відповідні дії. Водночас за показами свідків та поясненнями позивача,
ОСОБА_1 не був присутній на засіданні спостережної ради.

Врахувавши вище викладені обставини
справи, місцевий суд розглянув копії протоколів загальних зборів та засідання
спостережної ради, та відзначив, що ці документи не підтверджують присутності
акціонерів на загальних зборах від 20.12.2000р., легітимності включення до
ск5ладу спостережної ради ОСОБА_3 та присутності позивача на засіданні
спостережної ради від 22.07.2002р., та визнав недійсними відповідні рішення.

Відтак, за висновком суду першої
інстанції, договір купівлі-продажу від
11.06.2003р. вчинено особою з перевищенням наданих їй повноважень, що є
підставою для його недійсності за статтею 48 Цивільного кодексу Української
РСР.

Переглядаючи справу повторно в повному
обсязі, суд апеляційної інстанції в свою чергу встановив, що позивач вказав
предметом позову  визнання недійсними
протоколу загальних зборів акціонерів та протоколу спостережної ради, що є
технічними документами, які фіксують у даному випадку факт прийняття рішень, а
не самими рішеннями, та припинив провадження у цій частині на підставі пункту 1
частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (спір не
підлягає вирішенню в господарських судах України).

Судова колегія погоджується з висновками
апеляційного господарського суду про неправильне визначення позивачем предмету
оскарження, оскільки предметом судового оскарження може бути акт органу
юридичної особи, що реалізується через прийняття рішення відповідним органом, а
не протокол загальних зборів чи протокол засідання спостережної ради, що
технічним способом фіксує прийняття такого рішення.

Відтак доводи касаційної скарги в
цій частині є помилковими, оскільки мова йде про предмет позову, що
визначається позивачем самостійно та не може бути змінено судом з власної
ініціативи (за відсутності відповідного клопотання позивача). Помилковий вихід
місцевого суду за межі позовних вимог (без відповідного обґрунтування) не
змінює предмет поданого позову.

Водночас судова колегія вважає, що
апеляційний господарський суд, встановивши неправильно обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права (через недійсність протоколів), повинен був відмовляти
у даному позові, оскільки такий позов не може бути предметом розгляду не тільки
господарських судів України, але й інших судів.

Також апеляційним господарським
судом встановлено, що вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу
від 11.06.2003р., укладеного ВАТ "Рівнеагробудкомплект" та ТзОВ ЛТД
"АЕК", заявлено особою, що є акціонером ВАТ "Рівнеагробудкомплект"
та членом спостережної ради цього акціонерного товариства, та не є стороною
спірного договору чи особою, уповноваженою діяти від імені спостережної ради.

Відмовляючи у позові в цій частині,
апеляційний господарський суд виходив з обрання позивачем (що є акціонером ВАТ
"Рівнеагробудкомплект" та власником акцій, що становлять 12,5380%
статутного фонду товариства) способу захисту цивільних прав, який не
передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України та іншими законами України, а
також з того, що захист акціонером його порушених корпоративних прав
здійснюється в порядку, встановленому законодавством.

Судова колегія погоджується з
доводами касаційної скарги, що обраний позивачем спосіб захисту його порушених
прав передбачено чинним законодавством, оскільки, як статтею 16 Цивільного
кодексу України, так і статтею 20 Господарського кодексу України передбачено
такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину
(господарського зобовязання); при цьому в силу частини 3 статті 215 Цивільного
кодексу України заперечувати дійсність правочину може не тільки його учасник,
але й інша заінтересована особа.

Водночас відповідно до частини 4
статті 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону
України № 483-V від 15.12.2006р.), до компетенції господарських судів України
віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Таким чином, до юрисдикції
господарських судів належать спори, предметом яких є вимоги учасників
корпоративних відносин, тобто відносин, пов'язаних із здійсненням управління
корпоративним утворенням або веденням його справ, про захист їх корпоративних
прав способами, передбаченими законом.

Звертаючись до господарського суду,
позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно
визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який
спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам
належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність
обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у
законодавстві.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним
законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для
прийняття судового рішення про відмову в позові.

Апеляційним судом встановлено, що
позивач звернувся з матеріально-правовою вимогою про захист його порушених
корпоративних прав на управління майном підприємства, як акціонера та члена
спостережної ради товариства, шляхом визнання недійсною угоди, укладеної, на
його думку, всупереч чинному законодавству.

За статтею 167 Господарського
кодексу України корпоративні права -це права особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності
на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної
частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації
останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом
та статутними документами.

Згідно рішення Конституційного суду
України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 у справі №1-10/2004 акціонер може
захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом
звернення до  суду  у випадку їх порушення,  оспорювання чи невизнання самим акціонерним
товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього
товариства.

Відповідно до статті 10 Закону
України "Про господарські товариства" учасники товариства мають
право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку,
визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим
законом.

Згідно статей 12, 23 Закону України
"Про господарські товариства", статті 319 Цивільного кодексу, статті
4 Закону України "Про власність" (чинного на момент укладення
спірного правочину), товариство є власником майна, переданого йому засновниками
та учасниками у власність та самостійно володіє, користується та розпоряджається
цим майном через органи управління товариством.

Судами попередніх інстанцій
досліджено положення Статуту ВАТ "Рівнеагробудкомплект" про права
акціонерів товариства, повноваження інших органів товариства та порядок їх  реалізації відповідно до чинного
законодавства та установчих документів; таким чином, участь в управлінні
справами товариства акціонери та члени спостережної ради реалізують шляхом
прийняття участі у Загальних зборах товариства, засіданнях спостережної ради,
до компетенції яких входить вирішення питань, визначених статутом підприємства.

Порушення порядку прийняття рішень
зборами товариства чи спостережною радою стосується порушення прав їх членів
(учасників) на здійснення відповідних функцій; прийняті незаконно рішення
можуть бути предметом самостійного оскарження.

Відтак апеляційним судом
встановлено зміст прав, які позивач суб'єктивно визначив порушеними, та за
захистом яких він звернувся у даній позовній заяві, як корпоративних, та
визначено невідповідність обраного позивачем способу захисту права, суб'єктивно
визначеного у позовній заяві, як порушеного, способам, передбаченим приписами
чинного законодавства та положеннями установчих документів, в якій належить
здійснювати захист корпоративних прав.

Апеляційним судом правомірно звернуто
увагу на те, що легітимні інтереси акціонерного товариства  формулюються та захищаються не окремим
акціонером, індивідуальні інтереси якого можуть суперечити як інтересам інших
акціонерів, так і законним інтересам усього товариства, а спеціально уповноваженим
на це виконавчим органом товариства; також особою, повноважною діяти від імені
спостережної ради та заявляти про відсутність згоди спостережної ради, є
повноважний представник спостережної ради.

Висновки суду апеляційної інстанцій
в цій частині з урахуванням підстав, на яких ґрунтувалися вимоги про
недійсність договору купівлі-продажу, є правомірними та ґрунтуються на
встановлених обставинах даної справи, аналізі положень Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу України, спеціального законодавства про
господарські товариства, установчих документів товариства.

Відповідно до роз'яснень, що
викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11
"Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є
законним  тоді,  коли
суд,  виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,  вирішив
справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому
повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду
про встановлені обставини і   правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного господарського суду та не ґрунтуються на
нормах матеріального та процесуального права. Судове рішення у справі № 7/101,
на яке посилається скаржник, стосується інших сторін та містить самостійний
предмет позову; однак це рішення може бути самостійною підставою іншого
позову в окремому позовному провадженні.

Керуючись статтями 43, 1117,
пунктами 1, 2 статті 1119, статтями 11110, 11111
Господарського  процесуального кодексу
України,  Вищий  господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 10.06.08р. у справі № 2-9744/05
Рівненського міського суду Рівненської області в частині припинення провадження
у справі щодо позовних вимог про визнання недійсними протоколів від
20.12.2000р. та від 22.07.2002р.

У позові в цій частині відмовити.

В решті постанову залишити без
змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач