ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2008 р.

№ 2-2/14530-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Данилова Т.Б.

суддів: Шаргало В.І., Мачульський Г.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги

державного підприємства "Феодосійський морський торговельний порт"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.11.2007р.

у справі

господарського суду

№2-2/14530-2006

Автономної Республіки Крим

за позовом

державного підприємства "Придніпровська залізниця"

до

державного підприємства "Феодосійський морський торговельний порт"

про

за участю представників сторін:

позивача –

відповідача -

спонукання прийняття додаткової угоди в редакції позивача

Селяков О.В. дов. № 62 від 01.01.2008

Герасюк С.О. дов. № 143 від 01.01.2008

не з"явився

Розпорядженням № 02-12.2/105 від 26.03.2008р. у зв'язку з відпусткою судді Першикова Є.В. та лікарняним судді Ходаківської І.П. змінено склад колегії суддів у справі № 2-2/14530-2006 призначеної до розгляду у складі - головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий суддя - Данилова Т.Б., судді Шаргало В.І., Мачульський Г.М.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2006 року, державне підприємство “Придніпровська залізниця ” звернулось до суду з позовом про внесення змін в умови договору, в якому просило прийняти в редакції залізниці спірні пункти додаткової угоди від 10.5.2006 № ПР/М/НЮдч-Д2 до договору від 13.04.2004 № ПР/МД-4м/1-04/НЮ-3877дч, укладеного між державним підприємством "Придніпровська залізниця" і державним підприємством „Феодосійський морський торговельний порт", про обробку вагонів з вантажами, який примикає до станції Феодосія Придніпровської залізниці.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2006 року (суддя Толпиго В.І.) позов задоволено. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на дослідженні обставин по кожному спірному пункту протоколу розбіжностей, на підставі чого пункти 6.3 , 6.6 , 6.9 , 7.1 протоколу розбіжностей, додатку № 1 до договору № ПР/МД-4м/1-04/НЮ-3877дч від 13.04.2004 прийнято в редакції державного підприємства "Придніпровська залізниця".

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.03.2007 року (судді Плут В.М., Гонтар В.І., Горошко Н.П.) рішення суду першої інстанції скасовано, постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Постанова ґрунтується на тому, що зміни в чинний договір можуть бути внесені лише за згодою сторін, а зміна умов договору за рішенням суду допускається тільки у зв'язку з істотною зміною обставин та у виняткових випадках, що передбачено ст.ст. 651 , 652 Цивільного кодексу України, а сторони не досягли згоди щодо внесення змін у договір.

За касаційною скаргою державного підприємства "Придніпровська залізниця" Постановою від 05.07.2007 Вищого господарського суду України скасовано постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.03.2007 та справу направлено на розгляд апеляційної скарги по суті в Севастопольський апеляційний господарський суд.

Ухвалою від 30.08.2007 Верховний Суд України відмовив у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 5 липня 2007року у справі № 2-2/14530-2006.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.11.2007( головуючий суддя Щепанська О.А., судді Прокопаніч Г.К.,Голік В.С.) за результатами розгляду апеляційної скарги державного підприємства "Феодосійський морський торговельний порт" по суті рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2006 залишено без змін, а апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, державне підприємство "Феодосійський морський торговельний порт" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду, просить їх скасувати та прийняти нове рішення.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник посилається на порушення судами попередніх інстанцій діючого законодавства, а саме неправильному визначенні місця здійснення приймально-здавальних операцій, безпідставному посиланні на укладений сторонами Єдиний технологічний процес, неправильним визначенням вантажних фронтів, невірне тлумачення судами Правил обслуговування під’їзних колій, а також статей 75 та 76 Статуту залізниць України.

Відповідач на скористався правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відзив на касаційну скаргу та свого представника в судове засідання не направив.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, що між позивачем та відповідачем був укладений договір від 13.04.2004 року № ПР/МД-4м/1-04/НЮ-3877дч „Про обробку вагонів з вантажами, який примикає до станції Феодосія Придніпровської залізниці". У зв'язку з необхідністю змінити умови договору позивач направив відповідачеві додаткову угоду до договору. При розгляді даної додаткової угоди виникли розбіжності по абз.2п.6.3.,п.6.6., абз.2,3 п.6.9., п.7.1. угоди та по додатку №1 до договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що сторони не заперечували проти внесення змін до Договору від 13.04.2004 року, частково ці розбіжності узгодили між собою, спір виник у результаті розбіжностей щодо тексту змін, які сторони пропонували внести в Договір та додаток № 1, які вони не узгодили і передали на розгляд суду .

Стаття 21 Закону України "Про залізничний транспорт", який є спеціальною нормою, встановлює, що відносини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних під'їзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування, визначаються Статутом залізниць України та укладеними на його основі договорами.

Пункт 77 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, встановлює, що договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії і договір про подачу і забирання вагонів укладаються між залізницею або відповідною уповноваженою начальником залізниці організацією та підприємством, якому належить під'їзна колія. Порядок урегулювання розбіжностей, що виникають під час укладення, зміни та розірвання цих договорів, визначається згідно із законодавством.

У пункті 3.4 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій ( розділ 12 Правил перевезень вантажів), затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000. N 644,зареєстрованому у Міністерстві юстиції 24.11.2000.за № 875/5096, передбачено порядок врегулювання розбіжностей, які виникають при укладанні договору. Такий порядок поширюється на додаткові угоди до договору, на його продовження, доповнення або часткові зміни.

З наведеного вбачається, що зазначеною спеціальною нормою не встановлено обмежень щодо можливості внесення змін в чинні договори.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо можливості внесення змін до Договору від 13.04.2004 шляхом прийняття додаткової угоди та, дослідивши матеріали справи і надавши їм правову оцінку, постановили рішення по суті заявлених позовних вимог.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, предметом спору є зміст пунктів 6.3, 6.6, 6.9, 7.1 Додаткової угоди до Договору № ПР/МД-4м/1-04/НЮ від 13.04.2004( далі –Додаткова угода), які регулюють місце виконання приймально-здавальних операцій; визначення періоду, з якого вагони вважаються поданими для навантаження або вивантаження; період, з якого обчислюється час користування вагонами, а також визначення часу, з якого проводиться нарахування плати за користування вагонами.

Пункт 76 Статуту залізниць України встановлює, що час перебування вагонів під навантаженням і вивантаженням у разі обслуговування залізничної під’їзної колії локомотивом залізниці визначається з моменту фактичної подачі вагонів на місце навантаження або вивантаження до моменту одержання станцією від підприємства повідомлення про готовність вагонів до забирання.

Договір про експлуатацію залізничної під’їзної колії та договір про подачу та забирання вагонів розробляється з урахуванням єдиного технологічного процесу роботи під’їзної колії із станцією примикання ( ЄТП).

По пункту 6.3 Додаткової угоди судами встановлено, що відповідно до п.2.4 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій у разі обслуговування під’їзної колії локомотивом залізниці вагони подаються залізницею під навантаження або вивантаження безпосередньо на під’їзну колію і розставляються на місця навантаження та вивантаження, здавання і приймання вагонів проводяться на місцях навантаження і вивантаження, передача вагонів на під’їзній колії та їх повернення залізниці засвідчуються підписом працівників сторін у пам’ятці про користування вагонами, форма якої встановлена Правилами користування вагонами і контейнерами.

Час передавання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається в пам’ятці про користування вагонами, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. У пам’ятках про користування вагонами зазначається місце подавання, номера вагонів, що одночасно передаються на вказану колію порту із зазначенням часу подання партії вагонів та одночасного забирання вагонів з колій порту, відомості засвідчуються підписами про прийняття та здавання вагонів уповноваженими представниками порту та залізниці.

Згідно п.75 Статуту залізниць України у договорах про експлуатацію залізничної під’їзної колії і договорах про подачу та забирання вагонів повинні враховуватись вантажні фронти, умови і терміни навантаження маршрутів, а також можливість використання під’їзних колій для потреб залізниці.

Вантажний фронт визначається кількістю вагонів, яку можна встановити за довжиною складської колії, що може бути використана для одночасного навантаження або розвантаження однорідних вантажів.

Фронт механізованого навантаження та розвантаження визначається залежно від кількості механізмів.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що від кількості механізмів залежить кількість вагонів, з якими одночасно можуть виконуватись навантажувально-розвантажувальні операції. Кількість механізмів встановлюється під час обстеження під’їзної колії і його техоснащення, про що складається акт обстеження і є підставою для розрахунку максимальної та середньодобової переробної здатності вантажного фронту згідно із п.1.2.3 Методики розробки ЄТП роботи під’їзних колій і станцій примикання.

Однак, вантажний фронт визначається кількістю вагонів, які можна поставити по довжині складського шляху, який може бути використаний для одночасного вивантаження або навантаження однорідних вантажів, тобто кількістю вагонів, з якими можна проводити вантажні операції без додаткових маневрових перестановок. Розрахунковий час знаходження вагонів на вантажному фронті при подачі вагонів локомотивом залізниці визначається у відповідності із п.3.1 Порядку визначення часу знаходження вагонів на вантажних фронтах Методики розробки ЄТП роботи під’їзних колій і станції примикання.

Стосовно пункту 6.6 Додаткової угоди суди встановили, що сторонам слід керуватись пунктом 2.4 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій.

Пункт 2.4 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій встановлює, що у разі обслуговування під’їзної колії локомотивом залізниці вагони подаються залізницею під навантаження або вивантаження безпосередньо на під’їзну колію і розставляються на місця навантаження та вивантаження, здавання і приймання вагонів провадяться на місцях навантаження і вивантаження. Час забирання (здавання) вагонів обчислюється з моменту передачі повідомлення.

По спірній редакції п.6.9 Додаткової угоди суди встановили, що відповідно до п.4 Правил користування вагонами і контейнерами час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх прийняття від вантажовласника. При цьому п.1.8 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій не стосується спірних договірних відносин між залізницею і портом, оскільки ця норма застосовується для підприємств, яким залізниця надає за договором у тимчасове користування підвищені колії, склади, майданчики, розташовані біля станційних та інших, що перебувають на балансі залізниць, колій.

З урахуванням п.6.3 Додаткової угоди суди визнали вимоги залізниці по пункту 7.1 Додаткової угоди обґрунтованою, згідно з якою плата за користування вагонами портом нараховується за час з моменту передачі (здачі) порту одночасно переданих вагонів до моменту приймання залізницею вагонів від порту у відповідності із п.4 Правил користування вагонами і контейнерами.

Щодо Додатку № 1 до Договору, заявлений портом у протоколі розбіжностей до Додаткової угоди, і який не прийнятий залізницею, то судами попередніх інстанцій встановлено, що розмір одночасної подачі вагонів (графа 2 додатку № 1) визначений у відповідності із п.5.3 Правил обслуговування під’їзних колій. Одночасний фронт вивантаження в додатку № 1 до Договору в редакції залізниці визначено, виходячи з кількості розташованих на ньому механізмів у відповідності із п.75 Статуту залізниць України і не є розміром вантажного фронту. Згідно із п.75 Статуту залізниць України вантажний фронт визначається кількістю вагонів, яку можна встановити за довжиною складської колії, що може бути використана для одночасного навантаження-вивантаження однорідних вантажів.

Виходячи із встановленого, судами попередніх інстанцій пункти 6.3, 6.6, 6.9, 7.1, протоколу розбіжностей, додаток № 1до договору № ПР/МД-4м/1-04/НЮ від 13.04.2004 прийняті в редакції державного підприємства "Придніпровська залізниця" та судові витрати віднесено на відповідача.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів по справі, що не є предметом розгляду в касаційному суді.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Феодосійський морський торговельний порт" залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.11.2007р. по справі № 2-2/14530-2006 Автономної Республіки Крим залишити без змін.

Головуючий суддя Т. Данилова

Судді В. Шаргало

Г. Мачульський