ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2008 р. Справа № 60/114-08

вх. № 6974

Суддя господарського суду Чистякова І.О.

при секретарі судового засідання Кисильова К.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Бартош Р.Г. - посвідчення № 197 від 29.09.2008 року; позивача - не з"явився; відповідача - не з"явився;

розглянувши справу за позовом Ізюмського міжрайонного прокурора Харківської області, м. Ізюм, в особі Районного відділу освіти Ізюмської державної адміністрації, м. Ізюм,

до Приватної виробничо-комерційної фірми "Будсервіс", м. Ізюм,

про визнання незаконним придбання та постачання меблів та спортивного інвентаря

ВСТАНОВИВ:

Ізюмський міжрайонний прокурор Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі районного відділу освіти Ізюмської державної адміністрації (позивач) до Приватної виробничо-комерційної фірми "Будсервіс" (відповідач) про визнання незаконним придбання та постачання меблів кабінету фізики та спортивного інвентаря. В обгрунтування позову прокурор посилається на те, що придбані меблі для кабінету фізики та спортивне обладнання на загальну суму 42780,48 грн. (з них меблі - 20552,48 грн., спортивний інвентар - 22228,00 грн.) не передбачені Проектно-кошторисною документацією добудови спортивної зали Чистоводівської ЗОШ I-II ступенів, тому кошти були перераховані за нецільовим призначенням на рахунок відповідача. Дана операція призвела до недостовірності форми №4д, 4м "Звіт про надходження по спеціальному фонду установи за 2006 рік", зокрема завищення касових та фактичних видатків по КФК 150122 за КЕКВ 2123 "Інше будівництво (придбання)" та зниження по КФК 070201 КЕКВ 2110, чим порушено ч.1 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 за №996-IV, п. 1.3 Порядку складання річних фінансових звітів за 2006 рік установами та організаціями, які отримують кошти державного або місцевих бюджетів", затвердженого наказом Державного казначейства України від 28.12.2005 року №246.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 вересня 2008 року було прийнято позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 20 жовтня 2008 року о 10:50.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 жовтня 2008 року розгляд справи було відкладено на 05 листопада 2008 року о 15:00 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 листопада 2008 року розгляд справи було відкладено на 17 листопада 2008 року о 11:20 годині.

У судовому засіданні прокурор підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Позивач у судове засідання не з”явився, про причину неявки суд не повідомив, документів витребуваних попередньою ухвалою суду не надав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 4781027. Відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, встановив, наступне.

З 12.02.2007 року по 10.05.2007 рік Контрольно-ревізійним відділом в Ізюмському районі Харківської області було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності, в тому числі використання коштів субвенцій, виділених районному бюджету Ізюмського району на капітальний ремонт системи опалення та життєзабезпечення Червонооскільської гімназії в Відділі освіти Ізюмської райдержадміністрації за період 2005-2006 роки та завершений звітній період 2007 року. За результатами проведеної ревізії був складений акт № 113-20/063 від 10.05.2007 р.

Як вбачається з вищезазначеного акту, ревізією щодо відповідності використаних бюджетних коштів цільовому призначенню на об”єкти інвестування встановлено, що згідно платіжних доручень загальна сума субвенцій у розмірі 376400 грн. перераховано відповідачу, з яким укладено договір підряду за проведенні ремонтно-будівельні роботи по добудові спортивного залу Чистоводівської школи. Суми перераховані виконавцям робіт підтверджуються актами виконаних робіт форма КБ-2в.

Однак, відділом освіти перераховано кошти на рахунок відповідача за меблі кабінету фізики на загальну суму 29442,24 грн. та спортивне обладнання на загальну суму 73948,00 грн.

Проведеним співставленням відповідності придбаних меблів спортивного обладнання з даними Проектно-кошторисною документацією добудови спортивної зали Чистоводівської ЗОШ I-II ступенів встановлено, що придбані меблі для кабінету фізики та спортивне обладнання та інвентар на загальну суму 42780,48 грн. (з них меблі – 20552,48 грн., спортивний інвентар -22228,00 грн.) не передбачені Проектно-кошторисною документацією, коригування якого не проводилось. Слід зазначити, що проведеною інвентаризацією придбаних цінностей за кошти субвенцій, які рахуються по бухгалтерському обліку установи як незавершене виробництво підтверджено наявність вищезазначених меблів та спортивного інвентарю.

Відповідні капітальні видатки на суму 42780,48 грн. проведено за рахунок субвенцій, передбачених по КФК 150122 КЕКВ 2123 „Інше будівництво (придбання)”, чим порушено п.8 ст.7, п.1 ст.23 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 р. №2542-III, п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. №228 „Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ”, Роз”яснення щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04.11.2004 р. №194. Слід зазначити, що відповідні видатки повинні проводитись за рахунок коштів по КФК 070201 КЕКВ 2110.

Операцію з перерахування коштів за нецільовим призначенням в бухгалтерському обліку відображено в меморіальному ордері №3 „Накопичувальна відомості руху грошових коштів спеціального фонду в органах Державного казначейства України (установах банків)” за грудень 2006 року за дебетом рахунку 675 „Розрахунки з іншими кредиторами” та кредитом рахунку 311 „поточні рахунки на видатки установи”.

Відповідна операція призвела до недостовірності форми № 4д, 4м „Звіт про надходження по спеціальному фонду установи за 2006 рік”, зокрема завищення касових та фактичних видатків по КФК 150122 КЕКВ 2123 „Інше будівництво (придбання)” та заниження КФК 070201 КЕКВ 2110, чим порушено ч.1 ст.3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 р. за № 996-IV, п. 1.3 Порядку складання річних фінансових звітів за 2006 рік установами та організаціями, які отримують кошти державного або місцевих бюджетів”, затвердженого наказом Державного казначейства України від 28.12.2005 р. №246.

Згідно частини першої ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі – позивачами і відповідачами – можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. У ст. 1 ГПК України зазначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, а у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Ч. 2 ст.29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої рокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Згідно з ч.2 ст.21 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

З наведених норм Господарського процесуального кодексу України, випливає, що прокурор має право звертатися до господарського суду з позовом за захистом порушених інтересів держави в особі уповноваженого органу, на який державою покладено обов"язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та згідно ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб`єктів можуть захищатися способами визначеними ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб"єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов"язку зобов"язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб"єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв"язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд встановив, що чинним законодавством України не передбачено такого способу захисту порушеного права чи інтересу, як визнання незаконним придбання та постачання товару, по суті, така вимога спрямована на встановлення факту, що має юридичне значення, а не на поновлення порушеного права або захист охоронюваного законом інтересу, а тому суд вважає за необхідне зазначити, що прокурором невірно обрано спосіб захисту інтересів держави.

Враховуючи вищевикладене, позов про визнання незаконним придбання та постачання меблів кабінету фізики та спортивного інвентаря не підлягає задоволенню, оскільки предмет позову не відповідає встановленим способам захисту прав та охоронюваних законом інтересів та не спрямований на поновлення порушеного права або захист охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 85 грн. та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень, у разі відмови в позові повністю, не підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. № 411, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 29, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повний текст рішення підписано 24 листопада 2008 року.

Суддя Чистякова І.О.

справа № 60/114-08