СУД
РІШЕННЯ

30.09.08р.

Справа № К7/76-08

За позовом  ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області

до

Відповідача-1:
Командитного товариства "МиР", с. Широка Дача Широківського району Дніпропетровської
області

Відповідача-2:
ОСОБА_2, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні відповідача-1:
Підприємець-фізична особа ОСОБА_3, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Про визнання дій протиправними,
визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії

Суддя  Коваль Л.А.

Представники:

Від
позивача: не з'явився;

Від відповідача-1: не
з'явився;

Від відповідача-2:
не з'явився;

Від третьої особи:
ОСОБА_3.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 (м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області) просить:

- визнати дії учасника Командитного
товариства "МиР" (с. Широка Дача Широківського району
Дніпропетровської області), директора, ОСОБА_2 (м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області) протиправними;

- визнати недійсним укладений між
Командитним товариством "МиР" (продавець) та гр. ОСОБА_3 (м. Кривий
Ріг Дніпропетровської області)
(покупець) договір купівлі-продажу від 02.07.2002 року нерухомого майна
(приміщення) вартістю 41 622, 00 грн., а саме 2/5 (дві п`ятих) частки магазину
А-2, загальною площею 1 037, 6 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг,
АДРЕСА_1;

- зобов`язати гр. ОСОБА_3 звільнити
вказане приміщення, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, АДРЕСА_1, а
Командитне товариство "МиР" повернути ОСОБА_3 41 622, 00 грн.,
отримані ним згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2002 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачу, який є засновником, повним учасником Командитного товариства
"МиР", в червні 2006 року стало відомо про укладення без його відома
між Командитним товариством "МиР" в особі його директора Мельник
В.А., як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем, договору купівлі-продажу частини
магазину А-2, загальною площею 1 037, 6 кв.м, який розташований за адресою: м.
Кривий Ріг, АДРЕСА_1, та належить Командитному товариству "МиР". Між
тим, управління справами командитного товариства здійснюється тільки учасниками
з повною відповідальністю. Позивач згоди на укладення оспорюваного договору не
надавав, іншого повного учасника товариства не уповноважував на укладення цього
договору. Зі сторони позивача не було подальшого схвалення договору. Позивач
посилається на обставини підробки його підпису в протоколі зборів засновників
товариства від 01.07.2002р. Позивач зазначає, що рада учасників товариства, яка
здійснює управління товариством, також не уповноважувала директора товариства
на укладення оспорюваного договору. Позивач вважає, що укладенням оспорюваного
договору порушені його корпоративні права. Також позивач послався на обставини
оплати придбаного за договором майна, які мали місце до набуття Командитним
товариством "МиР" права власності на це майно.

Позивач просить вжити заходи
забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (приміщення)
вартістю 41 622, 00 грн., а саме: 2/5 частки магазину А-2, загальною вартістю 1
037, 6 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, АДРЕСА_1.

Відповідач-1 та відповідач-2
позовні вимоги визнають у повному обсязі.

Згідно ухвали господарського суду
від 21.07.2008р. до участі в справі в якості третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 залучено ОСОБА_3.

Згідно ухвали господарського суду
від 02.09.2008р. третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача-1 ОСОБА_3 виключений із числа учасників спору, до участі в справі в
якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача-1 залучено Підприємця-фізичну особу ОСОБА_3(м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області).

Третя особа проти позову заперечує.
Третя особа зазначає, що передбачені установчими документами обмеження
повноважень особи у порівняні з визначеними у довіреності, законі не повинні
впливати на відносини підприємства, від імені якого укладено угоду з іншими
особами. У відносинах з третіми особами командитне товариство не може
посилатися на положення засновницького договору, які обмежують повноваження
повних учасників щодо права діяти від імені товариства. Контрагенти
командитного товариства не зобов'язані знайомитися з засновницьким договором та
знати про можливі обмеження повноважень окремих повних учасників. Тому угоди,
укладені від імені командитного товариства учасником, який не має на це
повноважень відповідно до установчого договору, є дійсними до тих пір, поки не
буде доведено, що контрагент знав чи повинен був знати про відсутність
повноважень у конкретного учасника. Третя особа також посилається на
нотаріальне посвідчення оспорюваного договору та його державну реєстрацію, з
огляду на що третя особа стала законним і добросовісним власником нерухомого
майна, яким володіє вже протягом більше шести років. Третя особа заперечує
можливість застосування для визнання договору недійсним положень Цивільного
кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р.

Третя особа заявила про
застосування позовної давності. Третя особа вважає, що позивач повинен був
знати про обставини укладення оспорюваного договору з часу його укладення,
оскільки позивач, як самостійний і рівноправний учасник у управлінні
командитним товариством, зобов'язаний вести облік і контроль
фінансово-господарської діяльності товариства, приймати участь у визначенні і
розподілі прибутку і збитку товариства, має право на отримання інформації про
діяльність товариства.

Розгляд справи відкладався з
02.09.2008р. на 15.09.2008р.

В судовому засіданні 15.09.2008р.
оголошено перерву на 24.09.2008р., в судовому засіданні 24.09.2008р. оголошено
перерву на 30.09.2008р.

Згідно ухвали господарського суду
від 15.09.2008р., винесеної заступником голови суду Камша Н.М., строк вирішення
спору продовжено терміном на один місяць.

В судовому засіданні 30.09.2008р.
за погодженням присутньої лише третьої особи оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши доводи сторін та їх представників, третьої особи та її
представників, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно положень установчого
договору Командитного товариства „МиР” (с. Широка Дача  Широківського району Дніпропетровської
області), затвердженого рішенням ради
засновників від 03.05.2001р., зареєстрованого Широківською районною державною
адміністрацією, реєстраційна справа № 04052420Ю0010447 від 03.08.2001р.,
учасниками командитного товариства з повною відповідальністю є ОСОБА_2 (м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області) та ОСОБА_1 (м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області).

Відповідно до положень ст. 4 Закону
України „Про господарські товариства” в редакції, що діяв на час заснування
Командитного товариства „МиР”, командитне товариство створюється і діє на
підставі установчого договору.

Між тим, в порушення приписів
закону рішенням ради засновників Командитного товариства „МиР” затверджено не
лише установчий договір, але і статут товариства, який містить відмітку про
його державну реєстрацію.

02.07.2002р. Командитне товариство
„МиР” в особі директора товариства ОСОБА_2, який діє на підставі статуту, як
продавець, та ОСОБА_3 (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області), як покупець,
уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець продав, а покупець
купив 2/5 частки цегляного, обкладеного керамічного плиткою магазину А-2,
загальною площею всього 2 703, 6 кв.м, що знаходиться за адресою:
Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, АДРЕСА_1. В договорі купівлі-продажу
(п.1) зазначено, що по заяві власника відчужується:  кімната № 1 -пл. 423, 0 кв.м; кімната № 3
-50, 6 кв.м; кімната № 5 -62, 1 кв.м; кімната № 8 -102, 0 кв.м; кімната № 9 -2,
7 кв.м; кімната №  10 -1, 3 кв.м; кімната
№ 11 -1, 8 кв.м; кімната № 12 -1, 2 кв.м; кімната № 13 -3, 1 кв.м; кімната № 14
-1, 2 кв.м; кімната № 15 -1, 3 кв.м; кімната № 16 -1, 6 кв.м; кімната № 17 -3,
6 кв.м; кімната № 18 -3, 4 кв.м; кімната № 19 -6, 9 кв.м; кімната № 20 -0, 5 кв.м;
кімната № 21 -20, 8 кв.м; кімната № 22 -19, 3 кв.м; кімната № 23 -19, 3 кв.м;
кімната № 25 -85, 8 кв.м; кімната № 26 -195, 5 кв.м; кімната № 27 -16, 1 кв.м;
кімната № 29 -7, 7 кв.м; кімната № І -3, 4 кв.м; кімната № ІІ -3, 4 кв.м
загальною площею 1 037, 6 кв.м, які
згідно з виконаним розрахунком становлять 2/5 (дві п'ятих) ідеальні
частки.

Відчужувані 2/5 частки  будівлі належать продавцю на підставі
Свідоцтва, виданого 29 жовтня 2001 року Приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_4. за реєстраційним № 6790 та
зареєстрованого у комунальному підприємстві „Криворізьке бюро технічної
інвентаризації” в реєстрову книгу за № 2, стор. 97, запис 1177  (п.2 договору купівлі-продажу).

Згідно п.3 договору купівлі-продажу
продаж вчинено за 41 622, 00 (сорок одну тисячу шістсот двадцять дві грн. 00
коп.) гривні, які покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього
договору шляхом безготівкового перерахування на його рахунок, що
підтверджується платіжним дорученням № 33 від 24 листопада 2000 року. Право
власності на відчужувану частку будівлі виникає у покупця з моменту
нотаріального посвідчення цього договору.

Договір купівлі-продажу посвідчено
приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5.,
зареєстровано в реєстрі за № 3542.

Свідоцтвом від 29.10.2001р.,
виданим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4. на підставі акту про проведення прилюдних
торгів, затвердженого відділом державної виконавчої служби Інгулецького
районного управління юстиції м. Кривого Рогу 27.11.2000р., посвідчена
належність Командитному товариству „МиР” на праві власності майна, яке
складається з окремо розташованої двоповерхової споруди магазину № 10,
загальною площею 2 711, 1 кв.м. без підвального приміщення з двома діючими
ліфтами, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг,
АДРЕСА_1.

Згідно платіжного доручення № 33
від 24.11.2000р. ОСОБА_3, як підприємцем,
з огляду на що названа особа залучена до участі в справі в якості
третьої особи в статусі підприємця-фізичної особи,  здійснено попередню оплату Командитному
товариству „МиР” за перший поверх магазину № 10 згідно рахунку № 55 від
23.11.2000р. у сумі 41 622, 00 грн.

Матеріали справи містять також
рахунок № 55 від 23.11.2000р., виставлений
Командитним товариством „МиР” підприємцю-фізичній особі ОСОБА_3. на
оплату першого поверху магазину № 10 на суму 41 622, 00 грн.

05.07.2002р. Командитним
товариством „МиР” та ОСОБА_3. складено акт приймання-передачі будівлі (згідно
договору купівлі-продажу від 02.07.2002р.), за змістом якого продавець передав,
а покупець прийняв нерухоме майно, яке було предметом відчуження за договором
купівлі-продажу.

Згідно реєстраційного посвідчення,
виданого Криворізьким бюро технічної інвентаризації, зареєстровано право
власності  ОСОБА_3 на 2/5 частки магазину
загальною площею 1 037, 6 кв.м, розташованого в м. Кривий Ріг, АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2002р., про що 04.07.2002р.
зроблено запис в реєстровій книзі № 2, сторінка 97, номер запису 1177.

Позивач вважає, що укладенням
договору купівлі-продажу від 02.07.2002р. порушені його корпоративні права, як
учасника командитного товариства з повною відповідальністю, оскільки участі в
прийнятті рішення про відчуження майна він не приймав, згоди на відчуження
майна не надавав, що і є причиною спору.

Згідно ч.1 ст. 48 ЦК УРСР (редакція
1963р.) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 81 Закону України
„Про господарські товариства” в редакції, що діяв на час укладення оспорюваного
правочину, управління справами командитного товариства здійснюється тільки
учасниками з повною відповідальністю.

Щодо командитного товариства
застосовуються норми статей 67-74 з урахуванням особливостей, передбачених
статтями 78-83 Закону України „Про господарські товариства” (ст. 77 Закону
України „Про господарські товариства”).

Згідно ст. 68 Закону України „Про
господарські товариства” ведення справ повного товариства  здійснюється
за  загальною згодою всіх
учасників. Ведення справ товариства може здійснюватися або всіма учасниками,
або одним чи кількома з них, які виступають від імені товариства. В останньому
випадку обсяг повноважень учасників визначається  дорученням, яке повинно бути підписано рештою
учасників товариства. Якщо в установчому договорі визначаються декілька
учасників, які наділяються повноваженнями на
ведення  справ  товариства, то передбачається, що кожен з них
може діяти від імені товариства самостійно. В установчому договорі може бути відзначено,
що такі учасники мають право вчиняти відповідні дії лише спільно.

Пункт 6.1. установчого договору
Командитного товариства „МиР” визначає, що вищим органом товариства є збори
учасників (учасника) з повною відповідальністю. Даною угодою головні зобов'язання
по управлінню товариством розподіляються наступним чином: директор товариства
-ОСОБА_2, комерційний радник -ОСОБА_6.

Установчий договір визначає
виключну компетенцію зборів учасників або учасника товариства та компетенцію
директора товариства.

Згідно п.6.2. установчого договору
до виключної компетенції зборів учасників або учасника належить:

- визначення основних напрямів
діяльності товариства;

- затвердження його планів
діяльності та звітів про їх виконання;

- погодження установчого договору;

- вирішення питання щодо
компетенції вкладників;

- вибори та відкликання директора і
ревізійної комісії;

- затвердження річних результатів
діяльності товариства, включаючи його дії;

- затвердження звітів і висновків
ревізійної комісій;

- порядок розподілу прибутку,
визначення джерел покриття збитків;

- створення, реорганізація і
ліквідація дочірніх підприємств, філій і представництв, затвердження статутів і
положень про них;

- прийняття рішень про притягнення
до майнової відповідальності посадових осіб товариства;

- затвердження правил процедури та
інших внутрішніх документів товариства, визначення його організаційної
структури;

- встановлення розміру, форми і
порядку внесення додаткових внесків;

- визначення умов оплати праці
посадових осіб товариства;

- прийняття рішень про припинення
діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження
ліквідаційного балансу.

Згідно п.6.3. установчого договору
виконавчу владу в товаристві здійснює директор, який призначається  зборами учасників або учасником, до
компетенції якого входить вирішення всіх питань діяльності товариства, за
винятком тих, що належать до виключної компетенції учасника або зборів
учасників.

Директор без доручення діє від
імені товариства, відстоює його інтереси, розпоряджається майном товариства,
укладає угоди, у тому числі й трудові, видає доручення, відкриває в банку
розрахунковий та інші рахунки, користується правом розпоряджатися коштами,
брати кредити, затверджувати штатний розклад, видає накази і дає вказівки,
обов'язкові для всіх працівників товариства, виконує інші функції, які
відповідають цьому установчому договору (п.6.4. установчого договору).

Отже, за положеннями установчого
договору Командитного товариства „МиР”, який підписаний та затверджений всіма
учасниками товариства з повною відповідальністю, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_1
(позивачем), учасники товариства з повною відповідальністю уповноважили
директора товариства, яким є учасник товариства з повною відповідальністю,
діяти без доручення від імені товариства, в тому числі розпоряджатися майном
товариства, укладати угоди.

Тим самим, за згодою всіх учасників
Командитного товариства „МиР” учасник товариства ОСОБА_2 уповноважений на
ведення справ командитного товариства у обсязі повноважень, визначених
установчим договором, а саме: у обсязі повноважень за виключенням повноважень,
віднесених до компетенції зборів учасників.

Зазначені положення установчого
договору Командитного товариства „МиР” не суперечать приписам законодавства, що
регулюють питання ведення справ командитного товариства.

Саме діючи у межах наданих
повноважень, ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 оспорюваний договір.

Посилання в оспорюваному договорі
купівлі-продажу на ті обставини, що ОСОБА_2 діє як директор Командитного
товариства „МиР”, не є визначальними у спірних правовідносинах, оскільки
ОСОБА_2 є учасником товариства з повною відповідальністю, найменування його
директором не спростовує його статус
учасника товариства з повною відповідальністю та не впливає на обсяг
його повноважень  на ведення справ
командитного товариства, визначених за згодою всіх учасників Командитного
товариства „МиР”.

З огляду на викладені встановлені
обставини справи суд не вбачає порушень як законодавства, положень установчого
договору Командитного товариства „МиР”, так і порушень корпоративних прав
позивача, при  укладенні оспорюваного
договору.

Позовні вимоги заявлені
неправомірно та не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в цілому, суд також враховує, що вимога позивача про визнання дій
учасника Командитного товариства „МиР”, директора протиправними не відповідає
встановленим ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України способам захисту прав.

З огляду на встановлені судом
обставини справи, суд відхиляє доводи позивача та відповідачів у справі.

Суд відхиляє доводи позивача щодо
підробки його підпису в протоколі зборів засновників Командитного товариства
„МиР” від 01.07.2002р., якими вирішувалося питання продажу спірного об'єкту
Підприємцю-фізичній особі ОСОБА_3, та не вбачає підстав з метою з'ясування
названого питання для призначення у справі судової експертизи, оскільки, як
встановлено вище, за положеннями установчого договору учасник товариства з
повною відповідальністю ОСОБА_2 мав повноваження від засновників товариства на
укладення угод щодо розпорядження майном.

Суд відхиляє посилання позивача на
обставини оплати придбаного за оспорюваним
договором майна до набуття Командитним товариством "МиР" права
власності на це майно, оскільки названі обставини не можуть вплинути на
дійсність оспорюваного договору, а можуть свідчити лише про належність його
виконання сторонами. Крім того, приведені обставини не є тими обставинами, що
знаходяться в причинному зв'язку з корпоративними правами позивача, на
порушення яких посилається позивач.

Суд відхиляє посилання позивача на
норми ЦК України, приведені в обґрунтування недійсності оспорюваного договору,
оскільки договір укладено до набуття чинності ЦК України.

Керуючись ст. 22 ГПК України, суд
не приймає визнання позову відповідачем-1 та відповідачем-2, оскільки такі дії
порушують права і охоронювані законом інтереси третьої особи у справі.

Заперечуючи проти позову, третя
особа заявила про застосування позовної давності.

Згідно ч.6 „Прикінцевих та
перехідних положень” Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу
України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення
яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання
чинності цим Кодексом.

Згідно ч.7 „Прикінцевих та
перехідних положень” Цивільного кодексу України до позовів про визнання
заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року,
застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів
законодавством, що діяло раніше.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР (редакція
1963р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли
особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК
УРСР).

Позивач посилається на ті
обставини, що дізнався про укладення оспорюваного правочину лише в червні
2006р. Між тим, правочин укладено 02.07.2002р.

Позивач жодними доказами не
підтвердив обставини, за яких та коли йому стало відомо про укладення
оспорюваного правочину.

Між тим, позивач, як учасник
командитного товариства з повною відповідальністю, про укладення оспорюваного
договору повинен був дізнатися з часу його укладення, враховуючи свій правовий
статус щодо товариства, обумовлені цим статусом права щодо товариства.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР закінчення
строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в
позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає  поважною причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає захистові.

З огляду на матеріали справи, суд
не вбачає поважності причин пропуску строку позовної давності.

Однак, незважаючи на сплив позовної
давності, суд відмовляє в позові через неправомірність заявлених позовних
вимог, що встановлено з огляду на обставини справи, а не в зв'язку зі спливом
позовної давності.

Не підлягає задоволенню клопотання
позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Приведені в обґрунтування
клопотання обставини не дають підстав дійти достатньо обґрунтованого
припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Судові витрати у справі відносяться
на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44,
49, 66, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,
-

ВИРІШИВ:

В позові -відмовити.

Судові витрати віднести на
позивача.

Суддя
Л.А.Коваль

Дата
підписання рішення,

оформленого
відповідно до вимог ст. 84 ГПК України, - 03.10.2008р.