Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2008 р. Справа № 35/162-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І., Плужник О.В.

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Махаєва О.О.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача вх. № 1880Х/3-7 на рішення господарського суду Харківської області від 07.07.08 по справі № 35/162-08

за позовом ТОВ "Юнітон", м. Запоріжжя

до СТГО "Південна залізниця", м. Харків

про стягнення 84718,58 грн. -

встановила:

У червні 2008 р. позивач –ТОВ „Юнітон”, м. Запоріжжя звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій, з урахуванням уточнень, просив суд стягнути з відповідача 39672,02 грн. основного боргу, 8784,31 грн. інфляційних, 844,47 грн. річних, 5819,56 грн. –пені, та судові витрати, посилаючись на те, що відповідач не в повному обсязі виконав взяті на себе зобов’язання щодо оплати отриманого від позивача товару в рамках укладеного між сторонами договору № Н/НХ-072405/НЮ від 02.08.07 р.

Рішенням господарського суду харківської області від 07.07.08 р. (суддя Швед Е.Ю.) по справі № 35/162-08 в частині стягнення основного боргу провадження по справі припинено; в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних, річних та пені відмовлено; стягнуто з відповідача на користь позивача 369 грн. держмита та 55,25 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване з тих підстав, що відповідачем на момент винесення рішення заборгованість за поставлений товар вже була сплачена в повному обсязі; що позивачем не надано суду доказів підписання сторонами акту прийому - передачі, як того вимагає спірний договір, в зв’язку з чим, позивачем не доведено порушення строків оплати отриманого товару та ін.

Позивач з рішенням господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних та річних не погоджується, вважає рішення в цій частині незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення в означеній частині скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення зазначених платежів з відповідача, а в іншій частині рішення господарського суду залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення безпідставно не взяв до уваги той факт, що відповідач отримав товар за видатковими накладними № ХР-0001851 від 20.12.07 р. та № ХР-0001873 від 27.12.07 р., при цьому в момент здійснення поставки його представнику були надані відповідні рахунки-фактури. При цьому позивач зазначає, що моментом отримання відповідачем товару, з урахуванням вимог п. 7.3 договору, є момент підписання зазначених накладних його представником та отримання рахунку-фактури, незалежно від того, чи підписувалися сторонами відповідні акти прийому-передачі та ін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що сторони всупереч вимогам п.п. 5.5, 7.3 договору не підписували акту прийому-передачі товару, в зв’язку з чим, в даному випадку неможливо встановити дату здійснення поставки товару і як наслідок –дату порушення відповідачем свого зобов’язання з оплати отриманого товару та ін.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, та надав до суду клопотання з проханням відкласти розгляд апеляційної скарги на інший день.

Однак вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки судами першої і апеляційної інстанцій відповідачу було надано достатньо часу для підтвердження його доводів та заперечень. Разом з тим, відповідно до статті 77 ГПК України, господарський суд відкладає справу в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, і тільки в разі якщо за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому обставин, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні колегія суддів не вбачає.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 02.08.07 р. між сторонами укладено договір № П/НХ-072405НЮ, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов’язався поставити і передати у зумовлені строки у власність покупця (відповідача) певну продукцію (товар), відповідно до специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід’ємною частиною договору, а покупець зобов’язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору.

Виконуючи умови вказаного договору та специфікації № 1 до нього позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 84 672,02 грн., що підтверджується накладними № ХР-0001851 від 20.12.07 р., № ХР-0001873 від 27.12.07 р. та довіреністю на уповноваженого відповідачем представника, які отримували даний товар (а.с. 18-20)

Згідно з п. 7.3. договору покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 15 банківських днів з дати поставки товару. Датою поставки товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару, пред’явлення постачальником рахунку-фактури, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

При цьому, п. 5.5 договору встановлено, що датою поставки товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару.

Відповідно до п. 12.3 договору, за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується позивачем, відповідач заборгованість за отриманий товар сплатив в повному обсязі, про що зокрема свідчить довідка від 04.07.08 р. та відповідна виписка з банку (а.с. 38-39).

Разом з тим, позивач при зверненні до суду наполягав на тому, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов’язання в частині оплати товару в обумовлений договором строк, про що, на думку позивача, зокрема свідчать вищевказані накладні, на підставі яких відбувалася передача товару, в зв’язку з чим, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України, та п. 12.3 договору зобов’язаний сплатити на користь позивача інфляційні, річні та пеню.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідачем на момент винесення рішення заборгованість за поставлений товар вже була сплачена в повному обсязі; що позивачем не надано суду доказів підписання сторонами акту прийому - передачі, як того вимагає спірний договір, в зв’язку з чим, позивачем не доведено порушення строків оплати отриманого товару та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 34, 36 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 626-629 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати певні обов'язкові реквізити, встановлені даною статтею закону.

При цьому, ст. 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором .

Як вже зазначалося вище, згідно з п. 7.3. договору покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 15 банківських днів з дати поставки товару. Датою поставки товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару, пред’явлення постачальником рахунку-фактури, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

При цьому, п. 5.5 договору встановлено, що датою поставки товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару.

Тобто в даному випадку обов’язковість підписання сторонами акту-прийому передачі товару встановлена умовами спірного договору, і без нього в даному випадку не можливо встановити узгоджену дату здійснення поставки позивачем товару, та таким чином, момент набуття відповідачем права власності на нього, а так само встановити строк в межах якого відповідач зобов’язаний здійснити оплату за отриманий товар.

Разом з тим, враховуючи, що відповідний акт прийому-передачі товару сторонами не підписувався, в даному випадку є підстави вважати, що сторони (передаючи та приймаючи товар та в подальшому оплату за нього) відступили від встановленого договором № П/НХ-072405НЮ від 02.08.2007 року порядку та строків оплати товару та не встановили нові, і відповідач такими чином не може вважатися таким, що прострочив виконання свого зобов’язання з оплати одержаного товару.

При цьому, не можуть бути прийняті судом до уваги доводи позивача про те, що датою отримання відповідачем товару є нібито дата підписання сторонами видаткових накладних, оскільки вказані накладні не є актами прийому-передачі товару, та з урахуванням відповідних умов договору та вимог чинного законодавства України без укладання та передачі відповідних документів в будь-якому випадку не можуть встановлювати узгоджений момент (дату) поставки товару відповідачу.

Враховуючи викладене, висновки господарського суду про те, що відповідач в даному випадку не може вважатися таким, що прострочив виконання свого зобов’язання з оплати товару є законними та обґрунтованими, в зв’язку з чим, відповідне рішення суду про відмову в задоволенні позову щодо стягнення з останнього пені, інфляційних та річних підлягає залишенню без змін.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 07.07.08 р. по справі № 35/162-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Повний текст постанови підписано 27.10.08 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.