ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2008 р.

№ 9/226

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

розглянувши касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2007р.

у справі № 9/226 Господарського суду Івано-Франківської області

за позовом Приватного підприємства “Біо-Захід”

до Прикарпатського державного підприємства “Спецгеологорозвідка”

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області

про визнання терміну дії договору поновленим на строк, раніше встановлений договором,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство “БІО-Захід” звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Прикарпатського державного підприємства “Спецгеологорозвідка” та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області про визнання таким, що є продовженим на строк від 01.07.2006р. до 30.06.2009р. договору оренди державного майна від 23.06.2003р. № 11, укладеного між Прикарпатським державним підприємством “Спецгеологорозвідка” та Приватним підприємством “БІО-Захід”.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006р. (суддя О.М.Фанда) позовні вимоги задоволено, визнано таким, що є продовженим на строк від 01.07.2006р. до 30.06.2009р. договір оренди державного майна від 23.06.2003р. № 11, що укладений між Прикарпатським державним підприємством “Спецгеологорозвідка” та Приватним підприємством “БІО-Захід”, стягнуто з Прикарпатського державного підприємства “Спецгеологорозвідка” на користь Приватного підприємства “БІО-Захід” витрати по сплаті держмита у розмірі 85,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006р., Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р. (судді: В.Л.Кузь, М.В.Юркевич, М.І.Городечна) апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області задоволено частково: рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006р. скасовано, провадження у справі припинено.

Не погодившись з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р., Приватне підприємство “БІО-Захід” подало касаційну скаргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2007р. касаційну скаргу Приватного підприємства “БІО-Захід” задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р. у справі №9/226 скасовано, а справу передано на розгляд по суті до Львівського апеляційного господарського суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2007р. (судді: Д.Новосад, О.Михалюк, Г.Мельник) рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006р. залишено без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2007р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, із приписів даної правової норми випливає, що Закон України "Про оренду державного та комунального майна" є спеціальним законом, що регулює правовідносини щодо оренди державного майна.

Господарським судом встановлено, що 23.06.2003р. між відповідачем –Прикарпатським державним підприємством "Спецгеологорозвідка" та позивачем укладено договір оренди, за яким відповідач передав в оренду позивачу приміщення загальною площею 622,33кв.м. у м. Івано-Франківськ, вул. Урожайна, 7-а, що закріплено за даним відповідачем. Зазначений договір укладено на строк з 01.07.2003р. до 30.06.2006р.

Правила щодо терміну договору оренди встановлені ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно ч. 2 якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що у разі відсутності протягом одного місяця заяви однієї із сторін договору щодо його припинення або зміну умов договір вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах.

Як вже було зазначено, термін дії договору закінчився 30.06.2006р.

Господарським судом встановлено, що після припинення договору оренди відповідач –Прикарпатське державне підприємство "Спецгеологорозвідка" протягом одного місяця не зверталося до позивача з заявою про припинення або зміну умов договору.

Проте, господарський суд попередніх інстанцій не дослідив обставин щодо наявності чи відсутності заяви позивача про припинення або зміну умов договору оренди, що свідчить про неповне з’ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даного господарського спору.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2007р. у справі № 9/226 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.