КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2008                                                                                           № 29/159

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:           Коршун Н.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з"явився

від відповідача -не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство "Прилуктваринмаш-Холдінг"

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.06.2008

у справі № 29/159

за позовом                               Приватне підприємство "Трансартель"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Прилуктваринмаш-Холдінг"

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  стягнення 33359,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача вартість недопоставленої продукції – 29 144,50 грн., суму втраченої вигоди – 3028,00 грн., пеню – 1367,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.06.2008р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача вартість недопоставленої продукції – 29 144,50 грн., пені – 1 367 грн. та судові витрати – 412,46 грн.

Відповідач не погодившись з рішенням звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 19.06.2008р. та відмовити у позові позивачу повністю. Стягнути з позивача державного мита – 167,69 грн..

На обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, рішення господарського суду міста Києва прийнято з неповним з’ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт зазначає, що позивач та відповідач не погоджували початок поставки згідно Договору, суд повинен був визнати неукладеним. Сторони не встановили розмір пені, а саме не вказано в договорі від якої суми заборгованості треба сплачувати пеню.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Рішення Господарського суду є обґрунтованим і законним, так як ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи, тому немає жодних підстав для його скасування.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

14.09.2007р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу бурякової меляси №01/14/09 ( а.с.7) за умовами якого останнє продає, а покупець (позивач у справі) купує бурякову мелясу (сировину) на умовах та по ціні визначеній договором.

В силу положень п. 2.1 Договору ціна за сировину встановлюється в розмірі 385 грн. з урахуванням ПДВ за одну тону та оплачується покупцем згідно виставленим рахункам на умовах 100% попередньої оплати. За умовами договору (п.3.1) продавець зобов'язується відпустити, а покупець оплатити та прийняти в трок до 01 листопада 2007р. 1000 тон меляси.

На виконання умов договору позивачем на користь відповідача з призначенням платежу "попередня оплата за патоку згідно договору № 01/14/09 від 14.09.2007р." було перераховано 385 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 199 від 17.09.2007р. на суму 192 500 грн., № 210 від 27.09.2007р. на суму 80 000 грн., № 235 від 16.10.2007р. на суму 112 500 грн. (належним чином засвідчені копії яких залучені до матеріалів справи).

Відповідно до видаткових накладних, за договором від 14.09.2007р. відповідачем було поставлено на користь позивача 924 300 тон сировини, що підтверджується видатковими накладними:

-          № РН-0000009 від 24.10.2007р. позивачем отримано 354, 700 тон сировини вартістю 136 559, 50 грн., (а.с. 9)

-          РН-0000010 від 31.10.2007р. позивачем отримано 370, 500 тон сировини вартістю 142 642, 50 грн., (а.с.10)

-          РН-0000011 від 05.11.2007р. позивачем отримано 199, 100 тон сировини вартістю 76 653, 50 грн..(а.с.11)

Загальна вартість поставленої на користь позивача сировини в межах договору від 14.09.2007р. складає 355 855, 50 грн., що відповідно свідчить про недопоставку 75 700 тон продукції на суму 29 144, 50 грн.. Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до

його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в

строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений

договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Враховуючи умови договору (п. 3.1) та перерахування коштів на рахунок відповідача в якості передплати, продавець зобов'язаний був відпустити 1 000 тон меляси в строк до 01 листопада 2007р..

Відповідно до ч. З ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочки боржника виконання зобов'язань втратило інтерес для кредитора, він має можливість відмовитись від прийняття виконання зобов'язань. Згідно положень ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Договір є обов'язковим для виконання сторонами в силу положень ст. 629 ЦК України.

Оскільки, поставку продукції відповідачем було припинено, та станом на 15.11.2007р. заборгованість за недопоставлену продукцію складала 29 144, 50 грн. (75, 700 тон патоки за ціною 385 грн. за тону) позивач звернувся до відповідача з листом № 01/15/11 від 05.11.2007р.(а.с.22), у якому викладено прохання повернути вказану суму перерахованих коштів. За твердженням позивача у зв'язку з відмовою відповідача отримати претензію, таку було надіслано поштою доказом чого є поштова квитанція з описом-вкладенням від 26.12.2007р. (копія залучена до матеріалів справи а.с.23).

Станом на час вирішення спору заборгованість відповідачем не сплачена, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо вимоги позивача про стягнення суми боргу в розмірі 29 144, 50 грн. визнаються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно п. 6.1 Договору від 14.09.2007р. за прострочення терміну відпуску або поставки сировини в строк продавець сплачує покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, яку зобов'язується сплачувати по закінченню кожного календарного місяця до моменту повної передачі товару. Дана умова має місце тоді, коли покупцем було здійснено проплату за товар, а продавець не здійснив відвантаження в строк.

Сума пені, що підлягає стягненню з відповідача розрахована позивачем за період прострочення станом на 15.02.2008р. за обліковою ставкою встановленою згідно листа НБУ від 17.05.2007р. № 14-011/1150-5118 - 8, 0 %та складає 1 367 грн..

Враховуючи порушення умов договору відповідачем, що полягають в

недопоставці оплаченого товару на суму 29 144, 50 грн., суд визнає обґрунтованими

вимоги позивача щодо сплати пені, яка передбачена договором у сумі заявленій

позивачем до стягнення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Розмір завданої шкоди (реальних втрат майна або упущеної вигоди) має бути підтверджений суб'єктом господарювання документально.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача суми втраченої вигоди в розмірі

3028 грн. позивач зазначав, що маючи впевненість у надійності партнерів,

25.09.2007р. та 22.09.2007р. були укладені договори купівлі-продажу бурякової

меляси відповідно з ПЗ СК «Вікторія» № 02/25/09 (а.с.12-13) та ТОВ «Поділля-Універс» за № 01/22/10 (а.с.15-16). За вказаними договорами позивач зобов'язувався в строк до 31 грудня 2007р. поставити кожному з вказаних покупців по 500 тон меляси.

Через невиконання відповідачем зобов'язань з поставки продукції в кількості 75,700 тон позивач не виконав свої зобов’язання за договором укладеним з ТОВ «Поділля-Універс». Втрачена економічна вигода складає 3 028 грн. (75, 700 тон х 40 грн. (вартість продукції за одну тону по договору № 01/22/10).

Неналежне виконання відповідачем договору від 14.09.2007р. жодним чином не є підставою вважати неможливим виконання позивачем узятих зобов'язань перед ПЗ СК «Вікторія» та ТОВ «Поділля-Універс», оскільки при укладенні договорів із вказаними підприємствами сторонами не погоджувалось, що предметом договору має бути саме продукція отримана від ЗАТ «Прилуктваринмаш», придбана позивачем в межах договору № №01/14/09 від 14.09.2007р. тощо.

До того ж наведені доводи позивача не можуть бути прийнятими судом, оскільки матеріали справи вказують на те, що кількість поставленої за договором №01/14/09 від 14.09.2007р. продукції, поставка якої підтверджується видатковими накладними № РН-0000009 від 24.10.2007р.(а.с.9), РН-0000010 від 31.10.2007р.(а.с.10), РН-0000011 від 05.11.2007р.(а.с.11) є цілком достатньою для належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо продажу 500 тон меляси на користь ТОВ «Поділля-Універс». Так, виконання позивачем зобов'язань за договором № 02/25/09 укладеним з ПЗ СК «Вікторія-Т» підтверджується накладною № 34 від 17.10.2007р.(а.с.34) згідно якої підтверджено отримання останнім 500 тон меляси.

Таким чином станом на 18.10.2007р. позивачем були виконані зобов’язання за вказаним договором у повному обсязі, та залишились невиконаними зобов’язання по договору, що укладений з ТОВ «Поділля-Універс» на поставку меляси в кількості 500 тон.

Згідно листа № 01/15/11 від 15.11.2007р., що складений самим позивачем та адресований відповідачу з вимогою про повернення коштів на суму непоставленої продукції позивач зазначав про кількість відвантаженої відповідачем в межах договору від 14.09.2007р. продукції, зокрема строком після 18.10.2007р. відповідачем було відвантажено на користь позивача 834, 200 тон сировини (а.с.62). Поставлена відповідачем продукція у кількості 834, 200 тон у повній мірі дозволяла належним чином виконати умови договору № 01/22/10. укладеного з ТОВ "Поділля-Універс" та поставити останньому 500 тон сировини.

Позивачем не надано належних доказів які б вказували на наявність у позивача заборгованості за укладеним з ТОВ «Поділля-Універс» договором № 01/22/10, щодо кількості недопоставленої продукції, невиконання зобов'язань, повернення отриманої передплати або ж сплати лише частини продукції що відвантажена.

Матеріали справи не містять доказів реальності понесених позивачем витрат, упущеної вигоди. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Витрати по оплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що оспорюване рішення відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав до його скасування, або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ЗАТ „Прилуктваринмаш-Холдінг” залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2008 р. по справі №29/159 залишити без змін.

3. Матеріали справи №29/159 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коршун Н.М.