ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.11.08 р.                     Справа № 32/129

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді О.М. Сковородіної

при секретарі судового засідання: Фесечко Ю.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Саітов М.К. довіреність від 25.06.08р.

від відповідача: Костенко В.О. довіреність від 10.01.08р.

у справі за позовом: Приватного підприємства ФІРМА “Вуглепромсервіс”

м. Красноармійськ

до відповідача: Державного підприємства “Красноармійськвугілля” м. Димитров

про стягнення заборгованості в сумі 191 984, 42 грн.

Позивач, Приватне підприємство ФІРМА “Вуглепромсервіс” м. Красноармійськ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Красноармійськвугілля” м. Димитров про стягнення заборгованості в сумі 191 984, 42 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач, який є правонаступником Державного відкритого акціонерного товариства шахта імені О.Г. Стаханова, належним чином не виконав умови договору № 14/98 від 06.04.1998р., внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 191 984, 42 грн.

24.09.08р. господарським судом отримані уточнення до позовної заяви, в яких позивач уточнює підстави звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 191984,42грн. Зазначені уточнення оцінюються судом як зміна предмету позову, оскільки за їх змістом Приватне підприємство ФІРМА “Вуглепромсервіс” посилалось на норми матеріального права (ст. 216 ГК України, ст.ст. 610 – 612 ЦК України), які регулюють, в тому числі, правові наслідки порушення зобов’язань в частині стягнення збитків, та розглядаються судом як остаточні.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказував на те, що: 1) позивачем не подавалась заява до комітету кредиторів про включення останнього до списку кредиторів ДВАТ шахта імені О.Г. Стаханова, що підтверджується ухвалою Арбітражного суду Донецької області за справою про банкрутство № 1/3-18б від 06.06.2000р., та 2) позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з такою вимогою до суду, оскільки відповідно до приписів ст. 71 ЦК УРСР (яка діяла на час укладання договору) він складав три роки. Крім того зазначив, що кредиторська заборгованість перед позивачем у розмірі 191984,42грн. списана з балансу ОП „Шахта „Стаханова” ДП „Красноармійськвугілля” у зв’язку зі спливом строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив, що між позивачем та Державним відкритим акціонерним товариством шахта імені О.Г. Стаханова 06.04.1998р. був укладений договір № 14/98, відповідно до якого постачальник (позивач у справі) зобов’язується поставляти ДВАТ шахта імені О.Г. Стаханова продукцію матеріально – технічного призначення у відповідності з доданою специфікацією, узгодженої сторонами, а останній зобов’язується прийняти продукцію та розрахуватись за неї (п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору розрахунок здійснюється шляхом відвантаження вугільного концентрату марки Г 0-100 на суму поставленої продукції.

На виконання умов зазначеного договору позивачем на адресу ДВАТ шахта імені О.Г. Стаханова за період з травня по листопад 1998р. було поставлено продукції на суму 203781,60 грн. Факт отримання поставленого товару шахтою підтверджується довіреностями на отримання товаро – матеріальних цінностей, виданої Бесарабовій Л.М., та накладними (арк. справи 16-28).

Як зазначає позивач, ДВАТ шахта імені О.Г. Стаханова було здійснено часткове розрахування за поставлену продукцію, і станом на теперішній час сума боргу складає 191 984, 42 грн. Також зазначав, що наявність боргу підтверджується актами звірки між сторонами.

В подальшому, правонаступником ДВАТ шахта імені О.Г. Стаханова, в тому числі й як сторони за договором, стало Державне підприємство „Красноармійськвугілля” – відповідач у справі (п. 3.3. статуту останнього).

Під час ліквідації ДВАТ шахта імені О.Г. Стаханова позивач не був включений до списку кредиторів, що підтверджується ухвалою Арбітражного суду Донецької області за справою про банкрутство № 1/3-18б від 06.06.2000р. (арк. справи 74)

Крім того, представник позивача у своїх поясненнях зазначив, що надати докази звернення з вимогою визнання Приватного підприємства ФІРМА “Вуглепромсервіс” кредитором шахти не має можливості.

Позивачем на адресу відповідача неодноразово надсилались претензії про перерахування суми заборгованості на рахунок ПП ФІРМА “Вуглепромсервіс”.

Оцінюючи вимоги позивача, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

У статті 151 ЦК УРСР (який діяв на час укладання договору) зазначено, що зобов'язання виникають з договору. В силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дійсно, у відповідача виникло зобов’язання щодо розрахунку з позивачем за поставлену продукцію внаслідок укладання договору № 14/98 від 06.04.1998р. Тим більше, як вбачається з матеріалів справи відповідачем частково було виконано таке зобов’язання.

Статтею 161 ЦК УРСР передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

У п. 4.3. договору зазначено, що відвантаження вугілля на суму поставленої кожної партії продукції здійснюється по факту її надходження на шахту. Обов’язок відповідача виконувати зобов’язання за договором виникав одразу після постачання продукції позивачем.

ПП ФІРМА “Вуглепромсервіс” свої зобов’язання щодо постачання товару виконало, а відповідач – лише частково розрахувався за поставлений товар.

У ст. 203 ЦК УРСР зазначено, що в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Тобто, у позивача з дня наступного після постачання продукції та несплати її (шляхом зустрічної поставки) відповідачем виникло право на відшкодування збитків.

Статтею 71 ЦК УРСР передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Як слід – строк позовної давності за даною вимогою (щодо стягнення збитків) сплинув у 2001 році.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що вчинення відповідних дій відповідачем, як-то підписання актів звірки розрахунків, є підставою для переривання строків позовної давності, оскільки у п. 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Як вже зазначалось, строк позовної давності сплинув у 2001 році, і тому правила ЦК України щодо переривання строків позовної давності не застосовуються в даному випадку.

Відповідно до вимог ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Проте, клопотання про відновлення строків позовної давності позивачем не заявлялось, причини пропуску таких строків – не доводились.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 191 984, 42 грн. за невиконання відповідачем умов договору не підлягає задоволенню у зв’язку з пропуском строків позовної давності.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст. ст. 71, 75, 151, 161, 203 ЦК УРСР, прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства ФІРМА “Вуглепромсервіс” м. Красноармійськ до Державного підприємства “Красноармійськвугілля” м. Димитров про стягнення збитків в сумі 191 984, 42 грн.

Повний текст рішення підписаний 10.11.08р.

Рішення набирає законної сили 21.11.2008р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Суддя Сковородіна О.М.