ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.12.08 р.                     Справа № 39/97пд

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді ДжартиВ.В., суддів Новікової Р.Г., Сгари Е.В.

при секретарі судового засідання Бєліковій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс” м Донецьк

до відповідачів:

1- Дочірнього підприємства “Приморське автотранспортне підприємство 11483” Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс м. Маріуполь

2- Товариства з обмеженою відповідальністю “Магма” м. Маріуполь

про: визнання угоди недійсною та витребування з незаконного володіння ТОВ „Магма” на користь ВАТ „Донецькавтотранс” нежитлові приміщення загальною площею 335,5кв.м. у адміністративно-побутовому корпусі Приморського автотранспортного підприємства, за адресою м. Мариуполь, вул. Краснофлотська 165.

За участю представників сторін:

від позивача - Бєломєстнов О.Ю., за довіреністю

від відповідача-1 - Акінтінова І.М., за довіреністю

від відповідача-2 – не з”явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “Донецькавтотранс” м Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів, Дочірнього підприємства “Приморське автотранспортне підприємство 11483” Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс м. Маріуполь м. Маріуполь та Товариства з обмеженою відповідальністю “Магма” м. Маріуполь, про визнання договору оренди нежитлових приміщень № 80 від 30.08.2007 р. загальною площею 335,5 кв.м., у адміністративно-побутовому корпусі Приморського автотранспортного підприємства, який розташовано за адресою Донецька область, м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 165, укладеного між Дочірнім підприємством “Приморське автотранспортне підприємство 11483” () та Товариством з обмеженою відповідальністю “Магма” () недійсним та витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “Магма” () на користь Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс” м Донецьк нежитлові приміщення загальною площею 335,5 кв.м., у адміністративно-побутовому корпусі Приморського автотранспортного підприємства, який розташовано за адресою Донецька область, м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 165.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір оренди нежитлових приміщень № 80 від 30.08.2007 р., свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.12.2005 р., витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11389759 від 31.07.2006 р., свідоцтво про право власності від 24.09.2001 р., свідоцтво про власність від 21.05.1997 р., наказ Донецького регіонального відділення Фонду державного майна України № 3944 від 10.08.1995 р., акт приймання-передачі від 25.05.1998 р.

Відповідач-1 надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечив, пояснив, що майно, яке було предметом оспорюваного договору оренди передане йому засновником в якості внеску до статутного фонду підприємства на праві оперативного управління та повного господарського ведення, з посиланням на п. 4.4 Статуту, ст. 136 ЦК України вважав, що мав всі підстави передавати спірне майно в оренду ТОВ “Магма”.

Відповідач-2 надав відзив на позов, підтримав позицію відповідача-1, щодо правомочності ДП “Приморське АТП 11483” ВАТ “Донецькавтотранс” на укладання спірного договору оренди; щодо доводів позивача в частині недотримання нотаріальної форми договору, зазначив, що орендодавець, ДП “Приморське АТП 11483” ВАТ “Донецькавтотранс”, як сторона по договору, ухиляється від його нотаріального посвідчення, через що, ТОВ “Магма” було змушено звернутися до суду з позовом про визнання договору оренди нежитлових приміщень № 80 від 30.08.2007 р. дійсним на підставі ст. 220 ЦК України, у зв’язку з чим заявив клопотання, просив провадження у справі зупинити до вирішення спору у справі № 9/125пд.

Заявою від 04.08.2008 р. позивач змінив підстави позову, договір оренди нежитлових приміщень № 80 від 30.08.2007 р. вважав неукладеним, у зв’язку з чим зменшив розмір позовних вимог та просив суд витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю “Магма” () на користь Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс” м Донецьк нежитлові приміщення загальною площею 335,5 кв.м. у адміністративно-побутовому корпусі Приморського автотранспортного підприємства, який розташовано за адресою Донецька область, м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 165.

Приймаючи до уваги наведене та той факт, що позивач змінив і предмет, і підстави позову, суд відмовляє в задоволенні клопотання про зміну підстав позову, з огляду на наступне:

За змістом ст. 22 ГПК, зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива.

Крім того, п. 3.7 Роз’яснення Вищого господарського суду України № 02-5/289 від 18.09.1997 р. передбачено, що зміна предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до відповідача, а зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна предмету і підстав позову не допускається.

Отже, у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, господарський суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Приймаючи до уваги викладене, суд розглядає первісні вимоги позивача.

У відповідності до п. 4 Роз’яснень ВАСУ від 12.03.99р. № 02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” вказано, позивачем у справах про визнання недійсним договору, крім контрагентів за договором, прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, чиї права та охоронювальні інтереси законом порушує ця угода.

Приймаючи до уваги, що позивач посилається на те, що укладання спірної угоди порушує його права, як власника майна переданого в оренду за спірним договором, суд вважає ВАТ “Донецькавтотранс” м Донець – належним позивачем.

18.11.2008 р. надійшло клопотання від ТОВ „Магма”, яким просить припинити провадження по справі у зв’язку із відсутністю предмету спору, оскільки спірне майно буде передано добровільно Дочірньому підприємству позивача.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Донецької області від 28.07.2008 р. справу призначено до колегіального розгляду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив:

10.08.1995р. наказом Донецького регіонального відділення Фонду державного майна України №3944 державне підприємство „Донецькавтотранс” було перетворене у Відкрите акціонерне товариство „Донецькавтотранс”.

21.05.1997р. начальником Донецького регіонального відділення Фонду державного майна України видано свідоцтво про власність ВАТ „Донецькавтотранс”.

13.03.1997р. розпорядженням Виконавчого комітету Донецької міської ради народних депутатів № 312р зареєстровано Статут ВАТ „Донецькавтотранс”, відповідно до п.1.1. якого Позивач утворений внаслідок перетворення державного підприємства „Донецькавтотранс”.

В процесі приватизації державного майна до статутного фонду ВАТ „Донецькавтотранс” Донецьким регіональним відділенням Фонду державного майна України були передані об’єкти нерухомості, в тому числі й спірне майно, про що 25.05.1998р. був складаний акт передачі державного майна до статутного фонду.

26.02.2001р. на підставі рішень загальних зборів акціонерів від 16.04.1999р. та постанови правління від 22.02.2001р. головою правління прийнятий наказ № 7 про створення дочірніх підприємств (у тому числі –Відповідача) на базі відповідних структурних підрозділів з правонаступництвом таких підприємств за цими підрозділами, передачу до статутних фондів дочірніх підприємств майна до статутних фондів та призначення директорів підприємств.

29.03.2001р. розпорядженням Маріупольського міського голови № 393р було зареєстровано статут Відповідача, згідно п.п.1.1., 1.2. Дочірнього підприємства “Приморське автотранспортне підприємство 11483” створено у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ „Донецькавтотранс” від 16.04.1999р. та є правонаступником структурного підрозділу Донецького АТП 11483.

Як встановлено п. 4.4. Статуту Відповідача, майно підприємства, передане засновником (Позивачем), є власністю засновника і закріплено за підприємством на праві оперативного управління і повного господарського відання. Продаж основних фондів підприємства чи безвідплатна передача майна підприємства здійснюється з дозволу засновника.

30.08.2007 р., відповідачем-1, Дочірнім підприємством “Приморське автотранспортне підприємство 11483” Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс м. Маріуполь, та відповідачем-2, Товариством з обмеженою відповідальністю “Магма” м. Маріуполь, укладено договір оренди нежитлових приміщень № 80, який за своїм змістом та правовою природою є договором найму будівлі або іншої капітальної споруди (її окремої частки) та підпадає під правове регулювання норм статей 793-797 ЦК України, 283-291 ГК України, Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Згідно даного Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у платне володіння та користування строком на 120 місяців приміщення в адміністративно-побутовому корпусі Приморського автотранспортного підприємства, загальною площею 335,5 кв.м., що розташоване за адресою м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 165.

На виконання умов Договору Орендар згідно акту приймання-передачі від 31.08.2007 р., підписаного представниками сторін без зауважень і заперечень, та скріплений печатками обох підприємств, передав, а Орендодавець прийняв визначене п. 1.1 Договору майно - приміщення в адміністративно-побутовому корпусі Приморського автотранспортного підприємства, загальною площею 335,5 кв.м., що розташоване за адресою м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 165.

У зв’язку з викладеним, Позивач звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Дочірнього підприємства “Приморське автотранспортне підприємство 11483” Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс м. Маріуполь та Товариства з обмеженою відповідальністю “Магма” м. Маріуполь із розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача до Відповідачів такими, що підлягають задоволенню у повному обсягу, враховуючи наступне:

Щодо вимоги позивача про визнання договору недійсним, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Цивільний кодекс України (ст. 215) формулює детальні та достатньо визначені положення про підстави недійсності правочинів та про види недійсних правочинів (нікчемні).

Необхідними загальними умовами для визнання чинності правочину, в силу ст. 203 Цивільного кодексу України є, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам закону, іншим актам цивільного законодавства, та моральним засадам суспільства; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін за правочином; відповідність волевиявлення учасників правочину їх внутрішній волі; намір сторін на настання реальних правових наслідків, що обумовлений правочином.

Відповідно ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

В разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріально посвідчення договору, такий договір є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлена законом.

Відповідачем-2 були надані доказі, які, як від вважає, підтверджують факт відхилення відповідача - 1 від нотаріального посвідчення спірного договору.

Суд, оглянувши, вищезазначені документи, вважає їх такими, що не можуть підтвердити факту ухиляння відповідачем - 1 від нотаріального посвідчення. Вони лише підтверджують те, що між сторонами договору за спірним договором відбувалось листування щодо нотаріального посвідчення.

Роз’ясненням Вищого господарського суду України № 02-5/111 від 12.03.1999 р., а саме п.17 встановлено, що недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами досягнуто згоди з усіх істотних вимог.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до встановленої ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України презумпції свободи договору, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін i погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту ст. 628 ЦК України, ст. 180 ГК України істотними є умови щодо предмету, ціни та терміну дії договору.

Дослідивши зміст представленого Договору, суд дійшов висновку, що сторонами погоджені усі істотні умови, характерні для договорів оренди будівлі або іншої капітальної споруди, як різновиду договору найму (оренди).

Як зазначалося вище, за своєю правовою природою договір оренди нежитлових приміщень № 80 є договором найму будівлі або іншої капітальної споруди.

Правове регулювання відносин з приводу оренди майна закріплене положеннями норм статей 793-797 ЦК України та загальні норми оренди Господарського Кодексу України.

До відносин оренди, згідно п. 6 ст. 283 ГК України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Із норм ст.ст. 793, 794 ЦК України вбачається, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (її окремої частки) строком на 3 роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Крім того, реєстрація нерухомого майна як окремого об'єкту права власності здійснюється в порядку, встановленому Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обмежень”.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону вбачається обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що кореспондується із приписами ст. 182 ЦК України. Поряд із цим, ч. 6 ст. З Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, покладає можливість вчинення правочинів, відносно нерухомого майна, у залежность від наявності державної реєстрації права власності на таке майно.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (абзац другий частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Відносно вимог Позивача про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 387 Цивільного кодексу України необхідною умовою застосування відповідного способу судового захисту є факт набуття майна особою (відповідачем) незаконно, без відповідної правової підстави.

Враховуючи спосіб набуття спірного майна Дочірнього підприємства „Приморське втотранспортне підприємство 11483” – внесення Позивачем під час створення до статутного фонду на праві повного господарського відання і оперативного управління (п.п. 4.1., 4.4. Статуту Відповідача) – оцінка законності набуття має здійснюватися судом в контексті приписів законодавства, що регламентують порядок створення дочірніх підприємств акціонерних товариств.

Виходячи із змісту ч.1 ст. 5 Закону України „Про підприємства в Українї” та ч. 3 ст. 6 Закону України „Про власність” (діяли на момент створення Відповідача), загальною підставою для створення підприємства- є рішення власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, підприємства засновника.

Відповідно до п. е) ч. 5 ст. 41 Закону України „Про господарські товариства”, створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень віднесено до компетенції загальних зборів акціонерів, що у світлі наведених вище положень Законів України „Про підприємства в Україні” та „Про власність” персоніфікує орган засновника-акціонерного товариства, управнений приймати рішення про створення дочірнього підприємства.

При цьому, загальний порядок створення підприємства, яке (створення) відповідно до ст. 6 Закону України „Про підприємства в Україні” вважається завершеним з дня державної реєстрації, встановлювався Законом України „Про підприємництво”. З огляду на те, що згідно ст. 8 Закону України „Про підприємництво” державна реєстрація потребує, серед іншого, і наявності документів про сплату засновником внеску до статутного фонду створюваного підприємства, суд дійшов висновку, що визначення та передача такого майна є складовими частинами процедури створення дочірнього підприємства.

Втім, як встановлено судом, загальними безпосередньо зборами акціонерів, що відбулися 16.04.1999р., на які міститься посилання у Статуті Відповідача, не приймалося рішення ані про ліквідацію структурного підрозділу, на базі якого було утворено Відповідача-1, ані про створення Відповідача-1, у тому числі –і про передачу до його статутного фонду спірного майна у якості складової частини внеску.

Таке рішення було сформульовано лише в постанові правління Позивача від 22.02.2001р. та виданого на його підставі наказу голови правління №7 від 26.02.2001р. Виходячи із змісту п. 8.4.2. Статуту Позивача в редакції, діючий на момент прийняття зазначених рішень, питання щодо створення, реорганізації та ліквідації дочірніх підприємств, філій та представництв було віднесено до компетенції правління Позивача.

Між тим, з моменту набрання чинності Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про господарські товариства” від 23.12.1997р. № 769/97-ВР (28.01.1998р.) і до цього часу, повноваження із створення, реорганізації та ліквідації дочірніх підприємства, філій та представництв віднесено до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, які не можуть бути передані іншим органам товариства.

Суд звертає увагу, що згідно із п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 23.12.1997р. № 769/97-ВР господарські товариства мали у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести установчі документи у відповідність із цим Законом.

Таким чином, з моменту набуття чинності Законом України від 23.12.1997р. № 769/97-ВР, правління Позивача не могло здійснювати повноваження із створення, реорганізації та ліквідації філій, представництв і дочірніх підприємств.

Невідповідність п. 8.4.2. Статуту Позивача в редакції, діючий на момент прийняття правлінням рішення, про створення Відповідача-1, на базі відповідного структурного підрозділу, імперативним приписам Закону унеможливлює застосування судом відповідних положень Статуту Позивача у світлі принципу законності, встановленого п. 1 ч. 3 ст. 129 Конституції України, та положень ст. 4 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного та приписів ст. 29 ЦК УРСР, які визначають здійснення дієздатності юридичною особою через органи, що діють в межах прав, наданих законом, та з огляду на відсутність рішення компетентного органу – загальних зборів акціонерів Позивача –про створення Відповідача1, суд має всі підстави, для висновку про незаконність набуття Відповідачем-1, в силу свого створення, спірного майна.

За таких обставин, Позивач управнений відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України вимагати витребування цього майна у Відповідача-2.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

28.07.08р відповідач-2 заявив клопотання про зупинення провадження по справі, у зв’язку з тим, що господарським судом Донецької області паралельно розглядається справа за № 9/125пд, що підтвердив копією ухвали про порушення провадження по справі, предметом якої є визнання договору № 80 від 30.08.2007 р. про оренду нежитлових приміщень дійсним.

Суд відхиляє вищезазначене клопотання, оскільки предмет доказування розглядуваній справі не пов’язаний з предметом доказування по справі № 9/125пд

18.11.2008 р. надійшло клопотання від ТОВ „Магма”, яким просить припинити провадження по справі у зв’язку із відсутністю предмету спору, оскільки спірне майно буде передано добровільно Дочірньому підприємству позивача.

Відповідно до протоколу судового засідання від 04.12.2008 р. на запитання головуючого судді, яке було адресовано відповідачу-1 чи підписали вони з відповідачем-2 акт приймання-передачі майна, відповідач-1 відповів „ні”.

Виходячи з наступного, суд не задовольняє клопотання відповідача-2 про припинення провадження у справі, оскільки спірне майно на момент розгляду справи не було передано Дочірньому підприємству “Приморське автотранспортне підприємство 11483” Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс м. Маріуполь.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають віднесенню на Відповідачів у рівних долях.

На підставі ст.ст. 204,238, 215,216,331,626,628,638 793,794-797 ЦК України, ст.ст. 180,283-291 ГК та керуючись ст.ст. 4-2,4-3, 22, 33, 36, 43, 49, 59, 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс” м Донецьк до відповідача-1: Дочірнього підприємства “Приморське автотранспортне підприємство 11483” Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс м. Маріуполь та відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Магма” м. Маріуполь про визнання угоди недійсною задовольнити.

Визнати договір оренди нежитлових приміщень № 80 від 30.08.2007 р. загальною площею 335,5 кв.м. у адміністративно-побутовому корпусі Приморського автотранспортного підприємства, який розташовано за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 165, укладений між Дочірнім підприємством “Приморське автотранспортне підприємство 11483” м. Маріуполь () та Товариством з обмеженою відповідальністю “Магма” м. Маріуполь () недійсним.

Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Магма” () повернути Відкритому акціонерному товариству “Донецькавтотранс” м Донецьк нежитлові приміщення загальною площею 335,5 кв.м., у адміністративно-побутовому корпусі Приморського автотранспортного підприємства, який розташовано за адресою Донецька область, м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 165.

Стягнути з Дочірнього підприємства “Приморське автотранспортне підприємство 11483” Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс (87500, м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 165, п/р 6780 у філії Жовтневого відділення ПІБ м. Маріуполь, МФО 334475, ) на користь Відкритого акціонерного товариства “Донецькавтотранс” (83000, м. Донецьк, пр. Ілліча, 3, п/р № 0276 у філії Кальміуського відділення Промінвестбанку м. Донецьк, МФО 335322, ) витрати за державним митом у сумі 102 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59 грн. 00коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Магма” м. Маріуполь (87500, м. Маріуполь, вул. Карпинського, 54, п/р № 9011 у Маріупольському ФЗАТ КБ „Приватбанк” в м. Маріуполі, МФО 335429, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Донецькавтотранс” м. Донецьк (83000, м. Донецьк, пр. Ілліча, 3, п/р № 0276 у філії Кальміуського відділення Промінвестбанку м. Донецьк, МФО 335322, ) 102 грн. 00 коп. - державне мито та 59 грн. 00 коп. плати за інформаційно - технічне обслуговування судового процесу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Джарти В.В.