Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________________________________________
________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" січня 2008 р.

Справа № 11/81-НА

Господарський суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Маріщенко Л.О.

при секретарі Коваль В.А.

за участю представників сторін:

від позивача Самітова А.Ш. - дов. від 28.11.2007р.

від відповідача Поліщук М.В. - дор. від 14.01.2008р. за №118 Соколовська Р.Ф. - дор. від 14.01.2008р. №116

Саух І.П. - дор. від 14.01.2008р. за №117

Забусик М.М. - дор. від 22.01.2007р. за №171

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "Еней" (смт. Романів)

до Державної податкової інспекції у Романівському районі (смт. Романів)

про скасування податкових повідомлень-рішень

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 14.30.

Позивачем подано позов про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень №/0 від 10.04.2007р. та №/0 від 10.04.2007р. прийнятих відповідачем. (а.с.2-6)

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав заявлених в позовній заяві.

Представником відповідача надано відзив, відповідно до якого позовні вимоги заперечує в повному обсязі як заявлені безпідставно. (а.с.61-63)

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем була проведена виїзна планова документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005р. по 31.12.2006р.

За результатами даної перевірки був складений Акт від 02.04.2007р. за №10-231/30077313 (а.с.13-55), відповідно до якого позивачем порушено п.4.1 ст.4, пп.7.3.1, ст.7, п.11.21 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість", пп.12.1.1 ст.12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

На підставі даного Акту відповідачем було складено податкові повідомлення-рішення від 10.04.2007р. за №/0 на суму 53125,00 грн. та №/0 на суму 74726,00 грн. (а.с.87-88)

Позивач просить визнати дані податкові повідомлення-рішення з наступних підстав.

Щодо правильності повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість позивач вказує, що при одержанні авансу, отримані суми необхідно розподіляти пропорційно відсотку закупки молока та молочної продукції у сільськогосподарських товаровиробників та посередників, та відображати у декларації переробного підприємства для перерахування дотацій сільськогосподарським товаровиробникам та декларації бюджету відповідно до розрахункової пропорцій.

В позовній заяві позивач посилається на пп.11.21 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" та п.6, п.7 Порядку "Про нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплат дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі" та зазначає, що оскільки вищенаведеними нормами не визначений конкретний порядок регулювання питання розрахунку дотацій від одержаних авансів за реалізацію молочної продукції, то як зазначено в п.6 Порядку суми податкових зобов'язань та податкового кредиту потрібно визначати відповідно до вимог Закону, - за правилом "першої події".

На думку позивача, положення п.11.21 Закону України "Про податок на додану вартість" визначають лише окремий механізм використання переробними підприємствами сум податку на додану вартість, та прямо не встановлюють якогось окремого порядку визначення дати виникнення податкових зобов'язань.

Позивач стверджує, що повернувши контрагентам грошові кошти, у встановленому законодавством порядку здійснив коригування показників до податкових накладних.

Стосовно донарахованих податкових зобов'язань з податку на прибуток позивач зазначає, що відповідачем не були враховані спеціальні норми вексельного законодавства та законодавства про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Крім того, позивач вказує на процесуальні порушення з боку відповідача при проведенні планової виїзної перевірки. Зазначив, що Акт не був підписаний належним чином одним з членів комісії, що проводила перевірку, не міститься належних посилань на норми законодавства, податкові повідомлення-рішення місять посилання на штрафні санкції, розмір нарахування яких не визначено в жодному акті складеному в ході перевірки.

Оцінивши в сукупності матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2001р. та 21.01.2002р. позивач отримав від СТОВ "Надія-Плюс" два простих векселі за №59 на суму 121506,36 грн. та №60 на суму 104507,29 грн.

В зв'язку з ліквідацією СТОВ "Надія-Плюс" позивач відніс до валових витрат суми за вказаними векселями.

На думку відповідача, це не відповідає чинному законодавству, а саме позивачем віднесено до складу валових витрат заборгованість не за відвантажені товари, а за векселями, що не підлягає під п.12.1 ст.12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств.

Крім того, Відповідач зазначає, що згідно ст.4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" у разі видачі векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором.

Однак, господарський суд не погоджується з таким висновком відповідача з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду від 15.09.2005р. по справі №5/5"Б" було затверджено ліквідаційний баланс Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-плюс", ліквідовано юридичну особу - банкрута та припинено провадження у справі.

Відповідно до даної ухвали через відсутність майнових активів у банкрута ліквідатор позбавлений можливості задовольнити майнові вимоги Дочірнього підприємства "Еней" у сумі 873316,86 грн.

Дана сума, згідно до заяви про визнання кредиторських вимог складалася з фінансових інвестицій, які були внесені для збільшення уставного фонду в сумі 613865,00 грн., а також борг за продукцію та послуги в сумі 104507,29 грн. на яку був виписаний простий вексель №60, борг за корови в сумі 121506,36 грн. на яку був виписаний простий вексель №59 грн., а також відпущено паливно-мастильні матеріали на суму 33438,21 грн. згідно видаткових накладних №1712а, 1740, 1748, 1857, 1877, 1544, 1642, 1660, 2755, 1375, 1307, 1201, 820.

Відповідно до пп.1.25 ст.1 даного Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" безнадійна заборгованість - заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності);

Згідно узагальнюючого податкового роз'яснення щодо застосування пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 11.07.2003 за N 346 під терміном "сумнівна заборгованість" слід розуміти заборгованість за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) або заборгованість по сплаті процентів (комісійних), по якій існує невпевненість щодо її погашення боржником і яка відрізняється від безнадійної заборгованості.

Сума заборгованості за два векселі від 02.11.2001р. та 21.01.2002р. була визнана судом у справі про банкрутство СТОВ "Надія-Плюс". Судом, також встановлено, що ліквідатор позбавлений можливості задовольнити дані майнові вимоги, тому немає жодних підстав не вважати таку заборгованість безнадійною.

Відповідно до п.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

пп.12.1.1 ст.12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначає порядок врегулювання сумнівної, безнадійної заборгованості.

Платник податку - продавець товарів (робіт, послуг) має право збільшити суму валових витрат звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у поточному або попередніх звітному податкових періодах у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсацій їх вартості). Таке право на збільшення суми валових витрат виникає, якщо протягом такого звітного періоду платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна.

За таких обставин, господарський суд погоджується з позивачем в частині віднесення даної безнадійної заборгованості до валових витрат, відповідно до п.12.1 ст.12 Закону.

Стосовно податкового повідомлення-рішення №/0 від 10.04.2007р. слід зазначити, що позивачем не було включено до складу податкових зобов'язань загальної декларації з ПДВ суми попередніх оплат, які надійшли від контрагентів за молочну продукцію на загальну суму 106250,00 грн., а включено до складу податкових зобов'язань спеціальної декларації з ПДВ.

Відповідно до п.11.21 ст.11 Закону до 1 січня 2008 року сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва.

Однак, відповідач вказує, що норма п.11.21 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" не передбачає оподаткування даним податком за правилом "першої події". На думку відповідача, лише реалізація товару є необхідною умовою правомірності застосування пільги відповідно до даного підпункту Закону.

В контексті Закону України "Про податок на додану вартість" реалізація визначається в п.1.4 поставка товарів, як будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, поставка продукції може вважатися такою, що відбулася навіть без повної або часткової оплати, оскільки не залежить від строків надання компенсації.

З матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2005 року позивачу від контрагентів, згідно виставлених рахунків була надана попередня оплата молочної продукції на суму 580000,00 грн.

В зв'язку з поверненням контрагентам суми попередніх оплат, позивач відобразив відповідні зміни податкових зобов'язань у реєстрі отриманих й виданих податкових накладних з від'ємним значенням.

Відповідно до п.6 Порядку "Про нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за поставлені ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі" затвердженого Постановою КМУ від 12 травня 1999 р. N 805, за результатами окремого обліку готової продукції, виготовленої з поставлених сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м'яса в живій вазі, переробні підприємства відповідно до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" визначають суми податкових зобов'язань та податкового кредиту, які виникають у зв'язку з переробкою та поставкою такої продукції, і складають окрему податкову декларацію, яка разом з декларацією щодо іншої діяльності подається до органу державної податкової служби за місцем реєстрації переробного підприємства як платника податку на додану вартість у порядку і в строки, встановлені зазначеним Законом, з урахуванням вимог нормативно-правових актів Державної податкової адміністрації. Визначена до сплати за окремою податковою декларацією сума податку на додану вартість перераховується переробним підприємством на його не бюджетний рахунок у строки, встановлені для сплати податку на додану вартість, з урахуванням коштів, перерахованих відповідно до пункту 5 цього Порядку. Переробне підприємство разом з окремою податковою декларацією за кожний звітний (податковий) період подає як підтвердження сплати сум податку реєстр платіжних доручень на фактично зараховані на не бюджетний рахунок кошти і виписку територіальних органів Державного казначейства з не бюджетного рахунка.

п.12 Порядку визначено, що на підставі даних бухгалтерського обліку сільськогосподарські товаровиробники щомісяця складають окрему податкову декларацію з податку на додану вартість поставлених ними молока, худоби, птиці, вовни, а також молочної продукції та м'ясопродуктів, вироблених у власних переробних цехах. Разом з декларацією з податку на додану вартість за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум податку на додану вартість за попередній звітний період, форма та зміст якої визначається Державною податковою адміністрацією за погодженням з Мінагрополітики.

Залишок податкових зобов'язань відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість з поставленої зазначеної продукції, тобто різниця між податком на додану вартість, що надходить від покупців, та податком на додану вартість, сплаченим постачальникам, перераховується підприємством з поточного на окремий рахунок.

Залишок податкового кредиту покривається податковими зобов'язаннями наступних податкових періодів.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд погоджується з позивачем в частині відображення одержаних авансів в спеціальній декларації.

У відповідності до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.04.2007р. за №/0 та №/0 Державної податкової інспекції у Романівському районі Житомирської області.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства "Еней", Житомирська область, смт.Романів, вул.Менделеєва, 8, код 3007713, - 3,40 грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня викладення постанови в повному обсязі та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Маріщенко Л.О.

дата складання 29.01.08 р.

Друк:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу