СУД
Постанова

Іменем України

22
серпня 2008 року

Справа
№ 2-2/2439-2008

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю
представників сторін:

позивача:          Пефті Станіслава Валерійовича, довіреність № 1 від
01.01.08;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №  4 від 07.02.08;

третьої
особи: Дяченко
Тетяни Володимирівни, довіреність № 005-Д від 03.01.08;

розглянувши
апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1на
рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від
15-26.05.2008 у справі № 2-2/2439-2008

за
позовом           товариства з обмеженою відповідальністю
"Кримстройторг" (пров. Елеваторний, 10-а,Сімферополь,95051); (95026,
м. Сімферополь, вул. Гагаріна, 14-а)

до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1(АДРЕСА_1); (АДРЕСА_2)

3-тя
особа  відкрите акціонерне товариство
"Крименерго"  (вул. Київська,
74/6, м.Сімферополь,95034)

про
визнання договору продовженим та стягнення 264096,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 15-26.05.2008 у справі №
2-2/2439-2008 позов задоволено.

Визнано
дії СПД ОСОБА_1з припинення передачі електроенергії на виробничу базу ТОВ
"Кримстройторг"  за адресою: -
провулок Елеваторний 10а в м. Сімферополі протиправними.

Зобов'язано
СПД ОСОБА_1забезпечувати  технічну  можливість
для  передачі  електроенергії  на виробничу базу позивача - ТОВ
"Кримстройторг" за адресою: - провулок Елеваторний 10а в м.
Сімферополі в межах 100 ква (квт) потужності на 2 класіу напруги (ступінь
напруги   0,38)   в
кількості, визначеній відповідно до договору   про
постачання електроенергії, шляхом формування електричної схеми
відповідної пропускної спроможності, забезпечувати на межі балансової
приналежності електромереж підтримку параметрів якості електроенергії і
узгодженого рівня надійності
електропостачання відповідно до категорії токопріємников ТОВ
"Кримстройторг" відповідно до правил пристрою електроустановок.

Зобов'язано
СПД ОСОБА_1відновити передачу електроенергії на виробничу базу ТОВ
"Кримстройторг", розташовану в м. Сімферополі по пров. Елеваторний
10а.

У
частині визнання продовженим договору про сумісне використання мереж основного
споживача від 17.10.2005, укладеного між СПД ОСОБА_1 і ТОВ
"Кримстройторг" провадження по справі припинено.

У
частині стягнення збитку у сумі 264096,50 грн. позов залишено без розгляду.

Стягнуто
з СПД ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кримстройторг" 85,00 грн. державного
мита, 59,00 грн. витрат по оплаті інформаційно-технічних послуг судового
процесу.

Суд
першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір про сумісне
використання технологічних мереж основного споживача від 17.10.2005 продовжив
свою дію до 31.12.2008, оскільки відповідач не представив суду доказів напряму
позивачеві за місяць до закінчення дії договору заяви про відмову від договору.

Отже,
рішення мотивовано загальною нормою господарського та цивільного права, яка
регулює договірні зобов'язальні правовідносини сторін (стаття 526 Цивільного
кодексу України).

Провадження
у справі щодо вимог позивача про визнання договору від 17.10.2005 продовженим
суд припинив, оскільки ці вимоги не можуть бути самостійним предметом позову.

Позов
в частині вимоги про стягнення з відповідача збитку в сумі 264096,50 грн. суд
залишив без розгляду з тієї підстави, що позивач не надав витребуваних судом
необхідних документів.

Не
погодившись з цим судовим актом відповідач звернувся до Севастопольського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна
скарга мотивована тим, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Так,
відповідач посилається на те, що 23.11.2007, за місяць до закінчення строку дії
договору, фізична особа - підприємець ОСОБА_1направив на адресу товариства з
обмеженою відповідальністю "Кримстройторг" лист-повідомлення, яким
повідомив, що відмовляється від подальшої дії договору  № 1 від 17.10.2005 з 01.01.2008 позивачеві
буде припинено подачу електроенергії. При цьому, заявник апеляційної скарги
зазначає, що це повідомлення 24.11.2007 було надіслане позивачеві переказним
листом, яке, згідно поштовому повідомленню, було одержане 26.11.2007
представником товариства з обмеженою відповідальністю "Кримстройторг"
Гурською, за довіреністю. В обґрунтування даних доводів відповідач додав до
апеляційної скарги копію відповідних повідомлень. Отже, головним доводом
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1є факт припинення дії договору 31.12.2007. Таким чином,
відповідач вважає, що у нього не має будь-яких зобов'язань перед позивачем.

Неможливість
надання доказів про припинення договору у суд першої інстанції відповідач
пояснює неналежним сповіщенням його про час та місце слухання справи, оскільки
всі процесуальні документи та позовна заява надсилалися на адресу, де суб'єкт
підприємницької діяльності  ОСОБА_1не
мешкає.

Також,
заявник апеляційної скарги посилається на порушення судом статті 3
Господарського процесуального кодексу України, тому що місцевий суд прийняв до
розгляду позовну заяву викладену на російський мові.

Представник
позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився,
вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним та
обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

Розпорядженням
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
20.08.2008 суддю Голика В.С. замінено на суддю Гоголя Ю.М.

20
серпня 2008 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 22 серпня 2008
року.

Повторно
розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю
"Кримстройторг" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був
укладений договір від 17.10.2005 „Про сумісне використання технологічних мереж
основного споживача”.

Згідно
пунктам 1.1., 1.2. договору відповідач зобов'язаний забезпечувати передачу
електричної енергії в межах 100 квт., дозволених позивачеві до використання
після укладення позивачем договору про постачання електричної енергії з
постачальником електричної енергії, а відповідач зобов'язаний своєчасно оплачувати
за використання електричної мережі і отримані послуги, зокрема послуги з
компенсації перетікань реактивної електричної енергії.

У
пункті 10.4. договору сторони передбачили, що договір укладається строком до
31.12.2005 і вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від
договору або його перегляд, договір може бути розірваний і в інший строк за
ініціативою будь-якої із сторін в порядку, визначеному законодавством України.

Суд
першої інстанції виходив з того, що відповідачем не представлені до суду докази
напряму позивачеві за місяць до закінчення дії договору, як це передбачено
умовами договору, заяви про відмову від договору.

Згідно
статті 101 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник обґрунтував
неможливість  їх  подання
суду  першої  інстанції
з причин, що не залежали від нього.

При
таких обставинах суд апеляційної інстанції звертає увагу на адресу, на яку фактично
були надіслані процесуальні документи місцевого суду.

Так,
матеріали справи свідчать про те, що ухвали суду про порушення провадження у
справі та про відкладення слухання справи від 22.02.2008 та 01.04.2008
відповідно (том 1, а. с. 1, 62) скеровувались на адресу відповідача: АДРЕСА_1,
про що і не заперечує заявник апеляційної скарги. При цьому, посилання
відповідача на те, що ця адреса відсутня у будь-якому документі, що знаходиться
у матеріалах справи є хибною. Судова колегія звертає увагу на Договір
купівлі-продажу нежитлового приміщення, який є у матеріалах справи (том 1, а.
с. 85), в якому значиться, що ОСОБА_1зареєстрований в м. Сімферополі, вул.
Курчатова, 5, кв. 44.

Крім
того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (том 1, а. с. 90) місце проживання ОСОБА_1: АДРЕСА_1. Цей
витяг був наданий з державного реєстру на запит товариства з обмеженою
відповідальністю "Кримстройторг" від 08.04.2008.

З
цього приводу, колегія суддів звертає увагу на Інформаційний лист Вищого
господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 „Про деякі питання
практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році”,
згідно якого до повноважень господарських судів не віднесено установлення
фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб
-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Більш
того, апеляційна інстанція також враховує наданий позивачем доказ знаходження
відповідача саме за адресою: АДРЕСА_1. Так, згідно запиту адвоката ОСОБА_3 від
25.07.2008 за № 24/13, адресно-довідкове бюро ГУ МВС України в Криму надало
відповідь, що адреса відповідача та же, поро що є відповідна відмітка бюро від
25.07.2008 у нижньому куті цього листа-запиту.

Також,
у матеріалах справи є копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, де зазначений саме та адреса, на яку скеровувалися
всі процесуальні та інші документи (позовна заява тощо).

Окрім
того, позивач надав судовій колегії копію повідомлення про вручення поштового
відправлення (рекомендоване), з якого вбачається, що відповідач особисто
отримав 22.02.2008 вхідну кореспонденцію, яка була надіслана за вказаною
адресою.

Отже,
з урахування вищенаведеного, враховуючи приписи статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, судова колегія не може прийняти додаткові
докази, які надані відповідачем під час апеляційного провадження.

Відповідно
до статей 525, 526 Цивільного кодексу України та положень  статті 193 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог
діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або
зміна його умов не допускається,  якщо
інше не встановлено договором чи законом.

Стаття
509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його
виникнення.  Зобов'язанням є  правовідношення,  в
якому  одна  сторона (боржник)   зобов'язана
вчинити   на   користь
другої  сторони (кредитора) певну
дію (передати  майно,  виконати
роботу,  надати послугу,  сплатити
гроші  тощо) або утриматися від
певної дії,  а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідачем
не доведено суду розірвання договору у встановленому законом порядку.

Таким
чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що договір про
сумісне використання технологічних мереж основного споживача від 17.10.2005 діє
до 31.12.2008.

Відповідач
не представив до суду доказів припинення його зобов'язань перед позивачем за
договором про сумісне використання технологічних мереж основного споживача від
17.10.2005,   зокрема   по
забезпеченню  технічної  можливості
для   передачі   позивачеві електроенергії, підтримки
параметрів якості електроенергії, узгодженого рівня надійності
електропостачання відповідно до категорії токопріємников позивача.

Порядок
припинення електропостачання сторонами передбачений в розділі 6 договору від
17.10.2005. Відповідачем не представлені до суду докази наявності у нього
підстав, передбачених договором для припинення електропостачання, зокрема не
представлені докази закінчення строку дії договору від 17.10.2005.

Стаття
16 Цивільного кодексу України встановлює способи захисту судом цивільних прав
та інтересів, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в том числі: припинення
дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Дії
відповідача суперечать умовам договору від 17.10.2005, суперечать вимогам
вищезгаданих норм цивільного кодексу України і як наслідок з'явилися причиною
припинення передачі позивачу електричної енергії.

Вимоги
позивача про визнання дій СПД ОСОБА_1. протиправними відповідають способу
захисту, передбаченого ст.Лб ЦК України і фактично є вимогами про припинення
протиправних дій відповідача по припиненню передачі електроенергії позивачеві.

Вимога
позивача про зобов'язання відповідача забезпечувати технічну можливість для
передачі позивачу електроенергії в межах 100 ква(квт) потужності на 2 класу
напруги (ступінь напруги 0,38) в кількості, визначеної відповідно до договору
про постачання електроенергії, шляхом формування електричної схеми відповідної
пропускної спроможності, забезпечувати на межі балансової приналежності
електромереж підтримку параметрів якості електроенергії і узгодженого рівня
надійності електропостачання відповідно до категорії токопріємников позивача
відповідно до правил пристрою електроустановок, про зобов'язання відновити
передачу електроенергії на виробничу базу позивача, розташовану в м.
Сімферополі по пров. Елеваторний 10а відповідають способу захисту, передбаченому
статті 16 Цивільного кодексу України і фактично є вимогами відновлення
положення, що існує до порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором
від 17.10.2005.

Таким
чином, постачання електроенергії товариству з обмеженою відповідальність
„Кримстройторг” підлягає відновленню.

Суд
першої інстанції вірно припинив провадження у справі в частині вимог позивача
про визнання договору від 17.10.2005 продовженим, оскільки таке питання не може
бути самостійним предметом позову.

Позовні
вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Кримстройторг" в
частині вимоги про стягнення з відповідача збитку в сумі 264096,50 грн.
обґрунтовано залишені місцевим господарським судом без розгляду, тому що
позивач не надав витребуваних судом необхідних документів.

Стосовно
посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд неправомірно прийняв
позовну заяву викладену російською мовою, колегія суддів вважає необхідним
зазначити наступне.

Статтею
18 Закону України “Про мови в Української РСР” від 28.10.1989 № 8312-XI передбачено,
що судочинство в Українській РСР здійснюється українською мовою. У випадках,
передбачених у  частині  другій статті 3 цього Закону, судочинство
може здійснюватись   національною  мовою більшості населення  тієї
чи  іншої  місцевості,
а  у  випадках, передбачених  у
частині третій цієї ж статті, - мовою, прийнятною для населення даної
місцевості. При розгляді в судах кримінальних і цивільних  справ
особам, які  беруть  участь
у  справі  і  не
володіють мовою судочинства, забезпечується право ознайомлення з матеріалами
справи,  участь  у судових
діях  через  перекладача,
право  виступати в суді рідною
мовою.  Слідчі  і
судові  документи  вручаються
особам,  які  беруть участь
у  справі,  на
їхню  вимогу, в перекладі рідною
мовою або іншою мовою, якою вони володіють.

Згідно
нормам статті 3 зазначеного закону, Українська
РСР  створює  необхідні
умови  для  розвитку і використання мов інших
національностей в республіці. В роботі державних, партійних, громадських
органів, підприємств,  установ  і
організацій,   розташованих   у
місцях проживання   більшості
громадян  інших  національностей (міста, райони, сільські і
селищні Ради, сільські населені пункти, їх сукупність), можуть  використовуватись поряд з українською і їхні
національні мови.

У
разі, коли громадяни іншої національності, що становлять більшість населення
зазначених
адміністративно-територіальних одиниць,
населених пунктів, не володіють в належному обсязі національною мовою
або коли в межах цих адміністративно-територіальних одиниць, населених пунктів
компактно проживає  кілька  національностей,  жодна
з  яких  не становить більшості населення даної
місцевості, в роботі  названих органів і
організацій може використовуватись українська мова або мова, прийнята для
всього населення.

Статтею
9 Європейської Хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від
15.05.2003 № 802-IV) встановлено, що сторони зобов'язуються не заперечувати
дійсність юридичних документів,
складених в межах держави, виключно на тій підставі, що вони сформульовані
регіональною мовою або мовою меншини.

При
цьому, згідно статтям 9, 10 Конституції України, чинні міжнародні договори,
згода на  обов'язковість яких надана
Верховною  Радою України, є частиною
національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які
суперечать  Конституції України,
можливе  лише  після
внесення  відповідних   змін
до Конституції України.

Державною
мовою в Україні  є  українська
мова. Держава  забезпечує  всебічний розвиток і функціонування
української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України.

В
Україні гарантується  вільний  розвиток,
використання  і захист російської,
інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного
спілкування. Застосування мов в Україні гарантується  Конституцією України та визначається законом.

Рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 15-26.05.2008 у даній справі
викладено на український мові. На державній мові також викладені всі
процесуальні документу у справі.

Таким
чином, вбачається відсутність доказів порушення судом норм процесуального
права.

Доводи
відповідача про те, що були порушені права третьої особи, оскільки їй не були
надіслані копії позовної заяви та доданих до неї документів відхиляються
колегією суддів з наступних підстав.

Так,
частина 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України, встановлює,
що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані  при
поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих  до  неї
документів, якщо цих документів у сторін немає.

Слід
зазначити, що третя особа не є стороною у справі.

Пункт
2 статті 57 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що до
позовної заяви додаються докази відправлення відповідачеві копії позовної заяви
і  доданих до неї документів.

Отже,
позивачем не був порушений порядок подачі позовної заяви і у місцевого
господарського суду були правомірні підстави для прийняття позовної заяви до
розгляду і порушення  провадження у
справі.

З
урахуванням викладеного, судова колегія
вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є
законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись
статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1залишити без задоволення.

2.
Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 15-26.05.2008 у
справі № 2-2/2439-2008 залишити без змін.

Головуючий
суддя

Судді