СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.08                                                                                 Справа № 16/15.

Суддя Батюк Г.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Донбаспромпоставка”, м. Луганськ

до Акціонерного товариства “Індустріально –експортний банк”, в особі філії “Луганська дирекція ”АТ Індекс-банк”, м. Луганськ

про стягнення 3350 грн. 00 коп.

у присутності представників :

від позивача –Гамза О.П., дов.№ 157 від 27.12.07;

від відповідача –Клименко І.М., дов.№373 від 01.02.08.

Суть спору: заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00коп., всього на загальну суму 3350 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 21.02.08 по справі № 16/15, згідно ст. 77 ГПК України, була оголошена перерва до 11.03.08.

Рішення господарського суду Луганської області виноситься 11.03.08.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 21.02.08 № 83-11/214, зданого у засіданні суду від 04.02.08, у поясненнях від 20.02.08 № 83-11/359 та у запереченнях на пояснення позивача від 11.03.08 № 83-11/517 вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що відповідачем не порушувались прийняті на себе зобов’язання за договором про надання овердрафту від 07.03.07 № 215-0; згідно п. 2.3. договору відповідач має право припинити кредитування клієнта ( позивача у справі) і не проводити оплату платіжних документів клієнта понад залишку коштів на його поточному рахунку, та з інших підстав, викладених у відзиві та запереченнях .

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд

встановив:

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем (далі-Клієнт) та відповідачем ( далі- Банк) був укладений договір про надання овердрафту № 215-0 від 07.03.07, згідно якого Банк надає Клієнту короткостроковий кредит у вигляді відновлюваного овердрафту (далі- кредит) для проведення його платежів, у тому числі для погашення процентів за цим договором, понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта № 6001 в АТ «Індекс-Банк»( далі- поточний рахунок), за рахунок кредиту в межах встановленого ліміту овердрафту, при відсутності обов’язкових до сплати Клієнтом платіжних документів про примусове списання ( стягнення, відповідно до чинного законодавства України та вимог нормативно-правових актів НБУ про порядок проведення розрахунків. На момент підписання цього договору ліміт складає 130000 гривень.(п.1.1 договору).

Позивач зазначив, що 06.12.07 у нього не було можливості здійснювати розрахункові операції по рахунку через його блокування відповідачем, і з цього приводу ніякого письмового повідомлення йому не надходило. У усній телефонній бесіді із працівниками кредитного відділу банку, його повідомили про блокування рахунку через перевищення ними 05.12.07 знову встановленого ліміту на грудень 2007року.

Позивач також зазначив, що згідно договору про надання овердрафту № 215-0 від 07.03.07 відповідач надає позивачу кредит у вигляді відновлюваного овердрафта. Позивач вказує на те, що кредит, наданий відповідачем, забезпечується всім майном і коштами позивача. Згідно п.3.2. договору №215-о від 07.03.07 по забезпеченню даного договору між позивачем та відповідачем був укладений договір застави від 07.03.07,згідно якого заставна вартість автомобілів залишається без змін і становить 207485 грн.00 коп., що значно перевищує суму самого кредиту за вищевказаним договором.

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про усунення перешкоди № 117 від 06.12.07 у вигляді необґрунтованого блокування рахунку, яка заважає позивачеві нормально здійснювати його фінансову діяльність.

Позивач зазначив, що позивач здав відповідачу для оплати платіжні доручення №1534 від 07.12.07 на суму 250 грн.00 коп. та №2101 від 07.12.07 на суму 12000 грн.00 коп., вказані платіжні доручення відповідачем були прийняті тим же числом, що підтверджується відповідною відміткою банку (відповідача у справі), однак оплати за вказаними платіжними дорученнями відповідачем проведено не було.

Позивач вказує на те, що порушення відповідачем умов п. п. 2.1. 4 договору надання овердрафту № 215-0 від 07.03.07 привело до того, що робота позивача фактично виявилася паралізованою із-за неможливості проведення поточних розрахунків із клієнтами, тим самим була нанесена тяжка шкода, як в економіці так і репутації його підприємства, що привело до неможливості підприємства позивача належним чином виконати ряд узятих на себе зобов'язань.

Так, згідно договору поставки нафтопродуктів №17 від 05.12.07, укладеного між ТОВ «Донбаспромпоставка»( позивачем у справі) і ПП «Родоніт-2007»позивач повинен був провести оплату за паливно-мастильні матеріали ( далі- ПММ) в сумі 12000грн.00 коп. у строк до 07.12.07, але вказана операція позивачем проведена не була, оскільки неправомірні дії відповідача позбавили позивача можливості провести оплату по безготівковому розрахунку через установу банку відповідача, що у свою чергу призвело до зриву строку поставки ПММ від ТОВ «Донбаспромпоставка»на адресу ТОВ «Металоран», згідно договору поставки № 05/12-07 від 05.12.07 укладеного між ТОВ «Донбаспромпоставка»( позивачем у справі) та ТОВ «Металоран» на загальну суму 14500 грн.00 коп.(а.с.15,18).

Позивач вважає, що вищевказаними діями відповідача, він не мав змоги реалізувати вигідну для підприємства угоду по купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів: ПММ не були передані позивачеві, тим самим він не мав змоги використати ПММ у своєму торговому обороті та у результаті цього не одержав певної частини запланованого прибутку, а саме - 2500 гривень (14500,00грн. - 12000,00 грн. = 2500,00 грн.). Крім того, ТОВ «Металоран»і ПП «Родоніт-2007»на адресу підприємства позивача були направлені листи (а.с.16-17), якими повідомлено, що зазначені підприємства розривають раніше укладені з підприємством позивача вищевказані договори поставок, тому що вважають ТОВ «Донбаспромпоставка»несерйозним і неблагонадійним партнером. Також, ТОВ «Металоран»за порушення умов договору поставки № 05/12-07 від 05.12.07 позивачу виставлені штрафні санкції в розмірі 500,00 грн., а ПП «Родоніт-2007»- штраф у сумі 350,00 грн., позивачем проведені оплати зазначених штрафів (а.с.19)

Позивач зазначив, що згідно кредитного договору №215-о від 07.03.07 позивач зміг обмежуватися в кредиті лише у порядку передбаченому п. 2.3. 2. зазначеного договору. Отже, до одержання письмового повідомлення керівництво ТОВ«Донбасспромпоставка»( позивача у справі) правомірно розраховувало на те, що необхідна сума буде перерахована постачальнику ПММ, а не зможе провадити перераховування лише після перегляду ліміту і укладання додаткової угоди з відповідачем, тому вищевказане спричинило для підприємства позивача реальні збитки.

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 3350 грн. 00 коп., у вигляді: упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00коп., відповідно до вимог п.1 ст. 225 Господарського кодексу України.

Відповідач відзивом на позовну заяву позовні вимоги відхилив, з підстав, викладених у відзиві.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача понесених збитки у вигляді упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00 коп., всього на загальну суму 3350 грн. 00 коп.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору.

Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України, оцінив докази позивача, якими він підтверджує факт спричинення йому, збитків, відповідачем, на заявлену до стягнення збитків на загальну суму у розмірі 3350 грн. 00 коп. і дійшов висновку, що обставини, вказані у позовній заяві та нормативне обґрунтування позовних вимог не підтверджені допустимими та належними доказами, оскільки з доданих позивачем документів в підтвердження понесених збитків на заявлену суму неможливо зробити висновок про те, що позивачу спричинено саме збитки і саме у розмірі 3350 грн. 00 коп., у тому числі: упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00 коп.

Відповідно до п.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до п. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміють, зокрема, витрати зроблені управненою стороною .

Відповідно до п.1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відшкодування збитків, завданих порушенням зобов’язання, є окремим випадком застосування загального принципу цивільного права ( ч.1 ст.22 ЦК України), за яким особа , якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тому кредитор ( позивач у справі) має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, але й сам факт порушення боржника його обов’язку та причинний зв’язок між цим порушенням і шкодою.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об’єктивна сторона, яку утворюють: наявність збитків у майновій сфері кредитора; протиправні дії, які виражені у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов’язання; причинний зв’язок між протиправними діями боржника та збитками.

При цьому важливим елементом об’єктивної сторони правопорушення є причинний зв’язок між збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов’язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки –наслідком протиправної дії.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем (далі-Клієнт) та відповідачем (далі- Банк) був укладений договір про надання овердрафту № 215-0 від 07.03.07, згідно якого Банк надає Клієнту короткостроковий кредит у вигляді відновлюваного овердрафту для проведення його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта (п.1.1 договору), при цьому ліміт овердрафту розраховується відповідно до затвердженої в Банку методики на підставі аналізу даних про рух коштів по поточному рахунку, балансу Клієнта і звіту про фінансові результати за останні три звітні дати, кредитної історії та інших показників відповідно до нормативно-правових актів НБУ та внутрішньобанківських положень, розрахунок та перегляд ліміту проводиться Банком щомісяця, на протязі перших шести робочих днів (п.1.2 договору). (а.с.7-9).

Відповідно до п. 2.3.3 договору, Банк ( відповідач у справі) має право припинити кредитування Клієнта (позивача у справі) за цим договором і не проводити оплату платіжних документів Клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку у випадках, а саме, у разі погіршення фінансового стану Клієнта, згідно методики оцінки фінансового стану позичальника в АТ «Індекс--Банк»та інші.

Так, 05.12.07 на засіданні кредитної комісії філії «Луганська дирекція «АТ»Індекс-Банк»АТ»ІНДЕКС-БАНК»розглядалося питання щодо перегляду лімітів овердрафту клієнтам філії, в тому числі ТОВ «Донбаспромпоставка», по якому, у зв'язку з погіршенням фінансового стану клієнта на підставі п.2.3.3. договору, було прийнято рішення припинити кредитування ТОВ «Донбаспромпоставка»(позивача у справі) до поліпшення фінансового стану підприємства, що підтверджено витягом з протоколу № 1336 від 05.12.07(а.с.26).

Представник відповідача надав пояснення, що вказане рішення приймалося на підставі розрахунку (а.с.27), який виконаний відповідальною особою філії на підставі Положення про методику оцінки фінансового стану позичальника (витяг з Положення (а.с.28-30), згідно розділу 1 «Методика оцінки фінансового стану позичальника-юридичної особи»якого при здійсненні оцінки фінансового стану клієнта розглядаються декілька груп факторів, у тому числі обороти по рахунках. Згідно зазначеного розрахунку, розрахунковий ліміт ТОВ «Донбаспромпоставка»(позивача у справі) на грудень 2007року складав 17 475 грн., але приймаючи до уваги дуже різке (майже у 8 разів) зниження оборотів підприємства за листопад 2007р. в порівнянні з жовтнем 2007р. було прийнято рішення припинити кредитування клієнта до поліпшення фінансового стану, про що ТОВ «Донбаспромпоставка»було письмово повідомлено листом від 05.12.07 № 83-07/2625-1(а.с.31,32), але вищевказаним договором письмове повідомлення про припинення кредитування позивача не передбачено.

Посилання позивача на забезпеченість кредиту відповідно до договору застави від 07.03.07 не приймається судом до уваги, оскільки вказаний договір не має відношення до предмету спору, тому як кредитування припинено у зв'язку з погіршенням фінансового стану Клієнта( позивача у справі). Відповідно до розділу 1 «Методика оцінки фінансового стану позичальника-юридичної особи»якого при здійсненні оцінки фінансового стану клієнта розглядаються декілька груп факторів( показники фінансового стану, обороти по рахунках, кредитна історія, об'єктивні фактори діяльності клієнта, додаткові фактори), до яких застава не відноситься.

Як вбачається, позивач здійснює свою господарську діяльність з метою отримання прибутку, що є підприємництвом (ч.2 ст.3 Господарського кодексу України).

Статтею 44 ГК України, передбачені принципи підприємницької діяльності, де одним з принципів підприємництва є комерційний розрахунок та особистий комерційний ризик, тобто позивач при укладанні 05.12.07 договорів з ПП «Родоніт-2007» та ТОВ «Металоран»не міг розраховувати лише на кредитні кошти Банку(відповідача у справі), оскільки знав про різке зниження своїх оборотів по поточному рахунку, що негативно впливає на оцінку фінансового стану підприємства, що тягне за собою можливе припинення кредитування Банком (відповідачем у справі) за договором про надання овердрафту № 215-0 від 07.03.07.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не порушувалися взяті на себе зобов’язання за договором про надання овердрафту № 215-0 від 07.03.07.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Суд вважає, оскільки відповідач виконував господарське зобов'язання, прийняте за договором про надання овердрафту № 215-0 від 07.03.07 відповідно до його умов, тобто не допускав правопорушення, та не порушував цивільних прав позивача, тому у нього відсутні правові підстави для стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00коп., всього на загальну суму 3350 грн. 00 коп.

Відшкодування збитків є формою компенсації спричиненої шкоди, при цьому діюче законодавство виходить з принципу вини контрагента, яка відсутня в даному випадку, оскільки відповідачем при припиненні кредитування позивача не порушувалися прийняті на себе за вищевказаним договором зобов'язання.

Оскільки, відповідач виконував господарське зобов’язання, прийняте за договором про надання овердрафту № 215-0 від 07.03.07 відповідно до його умов, тобто не допускаючи правопорушення, та не порушуючи цивільних прав позивача, тому відсутні правові підстави для стягнення збитків.

Як вбачається, позивач в позові посилається на вимоги п.1 ст. 225 Господарського кодексу України, відповідно до якої, збитки відшкодовуються особою, яка допустила господарське правопорушення, але пред'явленні позивачем до стягнення суми штрафних санкцій, сплачених іншим суб'єктам, та суми втраченої вигоди підлягають відшкодуванню за умови порушення зобов'язання.

Відповідач надав пояснення, що він згідно умов договору про надання овердрафту від 07.03.07 №215-о припинив кредитування позивача, а не змінював ліміт кредитування, оскільки, погодження такого припинення з клієнтом не передбачено вказаним договором.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не порушувалися прийняті на себе зобов'язання за договором про надання овердрафту від 07.03.07 №215-о, у зв'язку з чим відсутня вина відповідача у спричиненні збитків.

Також, згідно п. 2.З.З. договору, Банк (відповідач у справі) має право припинити кредитування клієнта і не проводити оплату платіжних документів клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку. Порядок повернення платіжних документів договором не передбачено, оскільки розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснюється на підставі договору банківського рахунку, що не стосується ні підстав ні предмету позову, який розглядається у даній справі.

Посилання позивача на порушення відповідачем порядку оплати платіжних доручень від 07.12.07 №1534 на суму 250 грн. 00 коп. та № 2101 від 07.12.07 на суму 12000 грн. 00 коп. не приймаються до уваги, оскільки підставою позову є договір про надання овердрафту від 07.03.07 №215-о, умовами якого порядок оплати платіжних доручень не передбачено.

Відповідачем в судовому засіданні 11.03.08 надано копію договору банківського рахунку від 01.02.06 № 05/206, укладеного між сторонами у справі, згідно якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок № 6001 в національній валюті та/або в іноземній валюті, так, умовами якого передбачено розрахунково - касове обслуговування Банком ( відповідач у справі) Клієнта (позивач у справі), у тому числі порядок оплати та повернення розрахункових документів без виконання.

Відповідно до п. 2.3.3 вказаного договору, Банк (відповідач у справі) бере на себе зобов’язання: своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»та нормативно - правових актів Національного банку України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку Клієнта ( позивача у справі) на момент подання розрахункових документів до банку, повернути розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Як свідчать матеріали справи, рахунок позивача не блокувався, зміни до договору про надання овердрафту від 07.03.07 №215-о не вносилися, а згідно п. 2.3.3. Договору Банк має право припинити кредитування клієнта, не проводити оплату платіжних документів клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку, що і було виконано.

Порядок повернення платіжних документів Договором не передбачено, оскільки розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснюється на підставі договору банківського рахунку, що не стосується ні підстав ні предмету позову, який розглядається у даній справі. Крім того, згідно п. 2.3.3 договору банківського рахунку № 05/206 від 01.02.2006р.(надалі-Договір банківського рахунку), укладеного між сторонами у справі, Банк ( відповідач у справі) прийняв на себе зобов'язання у разі відсутності або недостатності коштів на рахунку Клієнта на момент подання розрахункових документів до Банку, повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення, що і було виконано відповідачем відповідно пл. доручення від 07.12.2007р. № 2101.Застереження позивача щодо наявності коштів на рахунку на момент повернення вищезазначеного пл. доручення не відповідає дійсності, оскільки всі грошові надходження на рахунок позивача зараховувалися в рахунок погашення боргу за договором.

З огляду на приписи вказаних норм права, відсутні підстави вважати збитками, понесеними позивачем з вини відповідача, позовні вимоги щодо понесених збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00коп., всього на загальну суму 3350 грн. 00 коп., оскільки у позивача відсутні докази того, що він зробив ці витрати у результаті порушення його прав відповідачем по справі.

Крім того, грошові кошти, які сплатив позивач по справі за невиконання договору поставки нафтопродуктів №17 від 05.12.07, укладеного між ТОВ «Донбаспромпоставка»(позивачем у справі) і ПП «Родоніт-2007»та за зрив строку поставки ПММ, згідно договору поставки № 05/12-07 від 05.12.07 укладеного між ТОВ «Донбаспромпоставка»( позивачем у справі) та ТОВ «Металоран», судом не беруться до уваги, оскільки вищезазначені договори не стосуються предмету позову та не підлягають розгляду у даному позовному провадженні. Щодо спростування вищевказаних обставин, докази у позивача відсутні.

Позовні вимоги в частині понесених збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00коп., всього на загальну суму 3350 грн. 00 коп., не підлягають задоволенню у зв’язку з недоведеністю їх позивачем.

За таких підстав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позивачем до стягнення з відповідача понесених збитки у вигляді упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00 коп., спричинених відповідачем, у зв’язку з недотриманням позивачем встановленого законом порядку визначення збитків та розміру збитків і у зв’язку з відсутністю надання суду нормативно та документально обґрунтованих доказів щодо понесених збитків з вини відповідача .

Як вбачається, позивачем не надано обґрунтованих доказів, які підтверджують викладені в позовній заяві обставини.

Так, у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналогічні приписи містяться у статті 225 Господарського кодексу України. Згідно з пунктом 1 якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, позивачем не враховано, що виходячи із змісту статті 225 Господарського кодексу України, збитками, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення є, зокрема, вартість неодержаного прибутку(втрачена вигода), розмір яких повинен бути реальним та доведеним кредитором відповідно до вимог частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд вважає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. Така позиція співпадає з позицією Вищого Господарського Суду України, наведеною зокрема у постанові від 11.12.07 по справі № 1/148.

Суд вважає, вимоги позову про стягнення з відповідача понесених збитки у вигляді упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00 коп., слід визнати необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Як свідчать матеріали справи, позивачем не надано безспірних доказів, що відповідач повинен відшкодувати понесені збитки у вигляді упущеної вигоди у сумі 2500 грн. та понесених матеріальних збитків у сумі 850 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що позивач не надав суду безспірних доказів своїх позовних вимог тому, у задоволенні позову слід відмовити.

У судовому засіданні 11.03.08 за згодою представників сторін судового процесу була оголошена тільки вступна та резолютивна частина рішення.

Позивачем надміру сплачене державне мито в сумі 01 грн. 50 коп. квитанцією № 913658 від 21.12.07, яке підлягає поверненню на підставі ст.8 Декрету України “Про державне мито”.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по державному миту та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,623 ЦК України, ст.224,ч.1ст.225 ГК України, ст.ст. 33,34,44,49,77,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Донбаспромпоставка”, м.Луганськ, вул. Фабрична, 1, надміру сплачене державне мито в сумі 01 грн. 50 коп. квитанцією № 913658 від 21.12.07, що знаходиться в матеріалах справи.

Дане рішення, завірене печаткою, є підставою для повернення державного мита.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення –17.03.08.

Суддя Г.М.Батюк