ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

29.01.08                                                                                           Справа № П-5/37

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянув апеляційне подання військового прокурора Івано-Франківського гарнізону №2151 від 16.08.07р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 7.08.2007р.

у справі №П-5/37

за позовом військового прокурора Івано-Франківського ганізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району

до відповідача 1 Виробничого підприємства «Мисливець», м. Львів

до відповідача 2 Центрального спортивного клубу міліції «Галичина», м. Івано-Франківськ

про визнання нечинним договору купівлі-продажу

За участю:

Від прокуратури: Кормило Р.О.

Від позивача: Кузів Л.В.

Від відповідача 1: Куцонець

Від відповідача 2: не з’явився;

В ході судового засідання представникам сторін та прокурору права та обов’язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз’яснено, заперечень щодо складу суду не поступало.

Встановив: рішенням господарського суду Івано-Франківської області (суддя Цюх Г.З.) від 7.08.2007 року по справі №П-5/37 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Прокурор з постановленим рішенням не погоджується, вніс апеляційне подання, в якому просить рішення місцевого господарського суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, з огляду на те, що судом безпідставно не взято до уваги, той факт, що даний договір, укладений без узгодження з Міністерством оборони, згода котрого є обов’язковою оскільки, Міністерство оборони є органом управління майном підприємств та організацій колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил України, а тому продаж будь-якого майна товариством міг мати місце тільки з відома та дозволу Міністерства оборони України. Покликається, що ВП «Мисливець»не було власником проданого майна. Зазначає, що земельна ділянка, на якій знаходяться об’єкти договору купівлі-продажу перебуває в постійному користуванні Івано-Франківської КЕЧ, що підтверджується державним Актом №023291 (1997р.). Вказує на те, що спірна угода не була нотаріально посвідчена, так як цього вимагала ст. 227 ЦК УРСР (1963р), що тягне за собою її недійсність.

Відповідач 1 у відзиві зазначає, що предметом договору купілі-продажу була не земельна ділянка, а інженерні споруди, що належали йому на праві повного господарського відання. Покликається, що спірний договір укладений між сторонами у 2002 році, тобто коли був чинний ЦК УРСР (1963р.). Зазначає, що при поданні позовної заяви прокурором пропущено строк позовної давності, оскільки перебіг строку розпочався з моменту укладення договору купівлі-продажу.

Позивач пояснень з приводу апеляційного подання суду не подав, при цьому представник в судовому засіданні доводи прокурора підтримав, просив рішення скасувати, позов задоволити.

Відповідач 2 в судове засідання не з’явився, причин неявки не повідомив, відзиву на апеляційне подання не подав, належним чином повідомлявся про час слухання справи, тому колегія вважає за можливе і доцільне розглянути справу у його відсутності.

Справа слуханням відкладалася з 23.10.07р. на 20.11.07р. на 4.12.07р. на 24.12.07р. та на 29.01.08р.

Розглянувши апеляційне подання, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.07 року слід залишити без змін, а апеляційне подання без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного:

Перевіряючи доводи апеляційного подання встановлено, що ВП «Мисливець»створено згідно ухвали Президії ради Західного регіону товариства військових мисливців та рибалок України. ВП «Мисливець»діє на підставі Статуту, згідно положень ст. 1.1 якого засновником товариства являється Президія ради Західного регіону товариства військових мисливців та рибалок України.

Статтею 3.2 Статуту передбачено, що майно підприємства належить підприємству на праві повного господарського відання.

26.03.2002р. між ВП "Мисливець" (продавець) та Центральним спортивним клубом міліції "Галичина" (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого ВП "Мисливець" зобов’язалося передати у власність покупця цегляний будинок рибалки, три ставки, стоянку для автотранспорту, криницю, сарай-конюшню за 23403 грн., покупець перерахував кошти продавцю і по акту приймання-передачі від 26.03.2002р. дані об’єкти були передані відповідачу 2.

При цьому, з наявних у справі доказів та пояснень представників сторін встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходяться перелічені вище об’єкти перебуває в постійному користуванні Івано-Франківської КЕЧ.

Вважаючи, що даний договір укладений з порушенням законодавства, яке діяло в момент його укладення та порушує інтереси держави, військовий прокурор Івано-Франківського гарнізону звернувся до господарського суду з позовом про визнання його нечинним.

Як вбачається з наявних у справі доказів (а.с. 71-74), об’єкти договору купівлі-продажу належали товариству на праві власності, оскільки будувались силами та засобами відповідача 1 (госпспособом). Посилання прокуратури на те, що майно продане без згоди Міністерства оборони, спростовується тим, що згідно зі Статутом ВП "Мисливець" (в редакції 1993 року) - майно підприємства належить йому на праві повного господарського відання, що не виключає можливості його відчуження.

Крім цього, постанова КМУ «Про визначення органів управління майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" від 13.01.1995р., якою обов’язок по управлінню майном підприємств, організацій та об'єктами Міноборони колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР покладено на Міноборони, визнана недійсною рішенням Вищого господарського суду України від 11.10.1999р. по справі № 5/84, а тому згоди Міністерства оборони на продаж майна не потребувалось. При цьому, реалізація об’єктів відбулася на підставі протоколу засідання Президії Центральної Ради товариства мисливців та рибалок Військових сил України від 03.03.1998р., яким дозволено Західному РС (мисливське господарство "Ворона") реалізувати в установленому законодавством порядку споруди, що знаходяться в нього на балансі в зв’язку з ліквідацією мисливського господарства "Ворона". А відтак це дає підстави зробити висновок, що реалізація споруд відбулася зі згоди засновника товариства.

Аналізом договору купілі-продажу від 26.03.2002р. встановлено, що об’єктом договору були саме інженерні споруди: будинок рибалки, три ставки, стоянка для автотранспорту, криниця, сарай-конюшня, а не земельна діляка, як зазначає прокурор, тому доводи прокурора в цій частині не беруться колегією до уваги. Відповідно до ст. 1 Водного Кодексу України - ставок - це штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів. З матеріалів справи встановлено, що ВП "Мисливець" були створені три таких водойми. З матеріалів справи встановлено і ці обставини перевірялись судом першої інстанції, що для створення водойм відповідачем 1 були затрачені кошти, до складу яких входили вартість робіт, будівельні матеріали тощо, ці споруди знаходились на балансі товариства та мали балансову вартість. А тому слід погодитись з висновком господарського суду про те, що користування земельними ділянками, які знаходяться під будівлями та ставками в подальшому повинно бути вирішено відповідачем 2 в установленому законом порядку.

Крім цього, колегія погоджується з висновком господарського суду про застосування строку позовної давності, оскільки договір купівлі-продажу укладений 26.03.2002р., а позов поданий прокурором 5.04.07р. (тобто по спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку). При цьому, в поновленні строку позовної давності відмовлено підставно, оскільки він пропущений без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Посилання скаржника на те, що він дізнався про спірний договір при проведенні перевірки в 2006р. спростовується матеріалами, зокрема листом Військової прокуратури Західного регіону України №6/1009 від 16.05.2005р., з якого вбачається, що Військовою прокуратурою Західного регіону України за клопотанням прокуратури Івано-Франківської області проводиться перевірка щодо законності відчуження спортивному клубу міліції "Галичина" будівель, споруд і ставків колишнього мисливського господарства "Ворона" товариством мисливців та рибалок Західного регіону України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційному поданні інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.33,43,49,91,99,101,103,105 ГПК України , суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 7.08.2007 року по справі за №П-5/37 залишити без змін.

2.В задоволенні апеляційного подання відмовити.

3.Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Матеріали справи скеровуються в господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий–суддя Г.І.Мельник

Судді Д.Ф.Новосад

О.В.Михалюк