СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

29 вересня 2008 року

Справа № 2-24/10367-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Гонтаря В.І.,

суддів
Борисової Ю.В.,

Гоголя Ю.М.,

секретар судового засідання                                        Єгорова О.В.

за участю представників сторін:

представник
позивача - Шаравіна Альона Миколаївна, довіреність №  58/100
від 14.04.08 - Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної
Республіки Крим;

представник відповідача - Куциков
Микола Борисович, довіреність №  б/н   від 01.01.08 - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Тариф";

відповідач - не з'явився - Суб'єкт
підприємницької діяльності  ОСОБА_1;

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 8 липня 2008 року у справі
№ 2-24/10367-2007А

за позовом  Державної податкової інспекції у місті
Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9, Сімферополь, 95053)

до          Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Тариф"
(вул. Воровського, 22-19, Сімферополь, 95017)

Суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про визнання недійсними угод та
стягнення 1466658,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна
податкова інспекція у місті Сімферополі звернулась до господарського суду
Автономної Республіки Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
“Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф”,
до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про
визнання недійсними угод, укладених між відповідачами у вигляді договорів
транспортно-експедиційного обслуговування № 02/07 від 02.07.2003, № 1 від
01.08.2003, також позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю “Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф” 1466658,90грн.

Свої позовні вимоги податкова
інспекція мотивує тими обставинами, що угоди між Товариством з обмеженою
відповідальністю “Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф” та суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 укладені з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства, оскільки “Приватне підприємство ОСОБА_1” було
створено без наміру займатися підприємницькою діяльністю.

В процесі розгляду справи,
позивачем надані уточнення до адміністративного позову, відповідно до яких
позивач просив суд визнати недійсними угоди, укладені між відповідачами у
вигляді договорів транспортно
-експедиційного обслуговування № 02/07 від 02.07.2003, № 1 від
01.08.2003, визнати недійсними господарські зобов'язання, які виникли між відповідачами:

-            30.07.2003 на суму 69174,07грн.,
згідно з податковою накладною №0021/02 від 30.07.2003

-          30.08.2003 на суму 123374,26грн.,
згідно з податковою накладною №021/09 від 30.08.2003

-          12.09.2003 на суму 12187,50грн., згідно
з податковою накладною №0010/1 від 12.09.2003

-          30.09.2003 на суму 26973,84грн.,
згідно з податковою накладною №0021/11 від 30.09.2003

-          30.10.2003 на суму 86456,57грн.
згідно з податковою накладною №0021/12 від 30.10.2003

-          30.11.2003 на суму 74023,75грн., згідно з
податковою накладною №22 від ЗО. 11.2003.

-          31.12.2003 на суму 154889,16грн.,
згідно з податковою накладною №23 від 31.12.2003

-          30.01.2004 на суму 67955,64грн.,
згідно з податковою накладною №1 від 30.01.2004.

-          28.02.2004 на суму 126320,14грн.,
згідно з податковою накладною №3 від 28.02.2004.

- 31.03.2004 на суму 68176,08грн.,
згідно з податковою накладною №6 від 31.03.2004.

-          30.04.2004 на суму 189126,91грн.,
згідно з податковою накладною №8 від 30.04.2004 .

-          31.05.2004 на суму 36750,00грн.,
згідно з податковою накладною №9 від 31.05.2004

-          01.12.2004 на суму 16695,00грн.,
згідно з податковою накладною №12 від 01.12.2004

-          18.12.2004 на суму 40545,00грн.,
згідно з податковою накладною №13 від 18.12.2004

-          20.12.2004 на суму 15105,00грн.,
згідно з податковою накладною №14 від 20.12.2004

-          27'.12.,2004 на суму 86655,00грн.,
згідно з податковою накладною №15 від 27.12.2004

-          28.12.2004 на суму 25440,00грн.,
згідно з податковою накладною №16 від 28.12.2004

-          30.12.2004 на суму 45315,00грн.,
згідно з податковою накладною №17 від 30.12.2004.

-          05.01.2005 на суму 15000,00грн.,
згідно з податковою накладною №1 від 05.01.2005

-          10.01.2005 на суму 15000,00грн.,
згідно з податковою накладною №2 від 10.01.2005

-          17.01.2005 на суму 28500,00грн.,
згідно з податковою накладною №3 від 17.01.2005

-          21.01.2005 на суму 49500,00грн.,
згідно з податковою накладною. №4 від 21.01.2005

-          02.02.2005 на суму 42900,00грн.,
згідно з податковою накладною №12 від 02.02.2005

-          04.02.2005 на суму 3300,00грн.,
згідно з податковою накладною №13 від 04.02.2005

-          05.02.2005 на суму 33000,00грн.,
згідно з податковою накладною №14 від 05.02.2005

-          11.02.2005 на суму 4400,00грн.,
згідно з податковою накладною №15 від 11.02.2005

-          17.02.2005 на суму 7700,00грн.,
згідно з податковою накладною №16 від 17.02.2005

-                    29.03.2005 на суму 2196,00грн., згідно з
податковою накладною №37 від 29.03.2005, а також просив суд стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю “Транспортно-експедиційне підприємство
“Тариф” 1466658,90грн.

Постановою господарського
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Колосова Г.Г.) від 8 липня 2008 року у справі № 2-24/10367-2007А в
позові відмовлено.

Не погодившись з постановою
суду, Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки
Крим звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в
якій просить постанову господарського суду скасувати, посилаючись на порушення
господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали
справи повторно в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства
України, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між
Товариством з обмеженою відповідальністю “Транспортно-експедиційним
підприємством “Тариф” (заказник) та суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (виконавець ) укладено договір транспортно-експедиційного
обслуговування № 02/07 від 02.07.2003 (а.с.30).

01.08.2003 між тими ж сторонами
було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування № 1 (а.с.31).

Відповідно до умов зазначених
договорів виконавець за дорученням замовника організує планування та подання
автомобільного транспорту на місце відвантаження вантажу.

По закінченню виконання робіт за
договором заказник сплачує виконавцю вартість наданих послуг та сторонами
підписується акт виконаних робіт.

Згідно пункту 11 статті 10 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні”, однією з функцій державних
податкових  інспекцій в районах,  містах без районного поділу,   районах
у  містах,  міжрайонних
та  об`єднаних  державних податкових інспекцій є звернення до
судів з позовами  до  підприємств,
установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і
стягнення в доход  держави коштів,
одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках  -
коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також  про
стягнення  заборгованості  перед бюджетом і державними цільовими  фондами
за  рахунок   їх майна.

Господарські зобов'язання за
вищевказаними договорами виконувались протягом липня 2003 року по березень 2005
року, про що свідчать акти виконаних робіт.

Відповідно до прикінцевих положень
Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до
набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України,
зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують
існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

У зв'язку з цим, позивач звернувся
до суду  з позовом про визнання
недійсними угод, укладених між відповідачами та стягнення 1466658,90грн. на
підставі пункту 1 статті 207 Господарського кодексу України, відповідно до
якого господарське   зобов'язання,   що
не  відповідає  вимогам закону,  або вчинено з метою, яка завідомо суперечить  інтересам держави  і
суспільства,  або  укладено
учасниками  господарських відносин
з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності),  може
бути  на вимогу однієї із
сторін,  або відповідного органу  державної
влади  визнано  судом недійсним повністю або в частині.

Оскільки на думку позивача,
постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.02.2007 у
справі № 2-13/18036-2006 було припинено державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 з підстав порушення вимог законодавства при
державній реєстрації суб'єкта господарювання, а також оскільки цією ж ухвалою
встановлено, що ОСОБА_1 не здійснював господарську діяльність, нікого не
уповноважував на здійснення господарської діяльності від свого імені та не
підписував ніяких фінансових документів, отже господарські зобов'язання між
відповідачами виконувались в односторонньому порядку (ТОВ
“Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф” перераховувало кошти на
банківський рахунок суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, але  транспортні послуги ОСОБА_1 не надавались),
таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю “Транспортно-експедиційне
підприємство “Тариф” безпідставно занизило податкові зобов'язання з податку на
прибуток, зависило податковий кредит з ПДВ по податковим накладним, отриманим
від суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, тому договори, укладені між
відповідачами мають бути визнані недійсними.

На підтвердження викладеного,
позивач посилається на порушення кримінальної справи прокурором міста
Сімферополя за фактом фіктивного підприємства та підробки документів.

Матеріалами досудового
слідства встановлено, що ОСОБА_1 літом 2003 року дав згоду засновнику
Товариства з обмеженою відповідальністю “Транспортно-експедиційне підприємство
“Тариф” зареєструватися як приватний підприємець за винагороду, за період коли
був зареєстрований як підприємець ОСОБА_1 ніяких бухгалтерських та податкових
документів, податкових накладних не підписував.

27.04.2007, Сімферопольським відділом
податкової міліції Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці
Крим була порушена кримінальна справа за фактом ухилення від сплати податків
посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю
“Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф”, відповідно до матеріалів якої
встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю
“Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф” перераховувало на рахунок
ОСОБА_1 кошти за нібито надані послуги, за рахунок чого безпідставно формувався
податковий кредит з ПДВ та валові витрати.

Ретельно дослідивши
матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про те, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, докази обставин, на які посилається позивач як на
підстави для визнання договорів недійсними, судовій колегії не надано.

Як вбачається з матеріалів справи,
змісти договорів не суперечать Цивільному та Господарському кодексам України.
Договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, про що свідчать
пояснення сторін та письмові докази про виконання цих договорів сторонами.

Посилання позивача на те, що
постановою Севастопольського апеляційного господарського суду  від 14.02.2007 у справі № 2-13/18036-2006
було припинено державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
не може бути прийнято судовою колегією як доказ наявності у Товариства з
обмеженою відповідальністю “Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф” мети,
яка  завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства, оскільки предметом розгляду справи № 2-13/18036-2006
було встановлення установчих документів ОСОБА_1 вимогам чинного законодавства,
обставини, викладені у мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції,
мають відношення тільки для обґрунтування висновків, викладених у резолютивній
частині постанови.

Крім того, юридичними наслідками
припинення державної реєстрації підприємства за підставами визнання недійсними
його установчих документів повинна бути здійснена ліквідаційна процедура, у
ході якої вирішуються питання  про
задоволення вимог кредиторів, у тому числі -держави.

Факт скасування державної
реєстрації підприємця не спричиняє за собою недійсність всіх угод, укладених до
моменту реєстрації та виключення  із
державного реєстру.

У зв'язку з чим, судова колегія
критично оцінює довод позивача стосовно придання фактам, встановленим
постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.02.2007 у
справі № 2-13/18036-2006 преюдиціального значення при вирішенні даної
адміністративної справи про те, що обидва чи один учасник правочину завідомо
(умисно) діяли всупереч інтересам держави і суспільства, довести наявність
мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та умислу у
відповідачів під час укладення договорів, кому вони належали і в чому полягали.

Позивач також посилається на те, що
29.09.2005 порушена  кримінальна справа
прокурором міста Сімферополя за фактом фіктивного підприємства та підробки
документів.

Матеріалами досудового слідства
встановлено, що ОСОБА_1 літом 2003 року дав згоду засновнику Товариства з
обмеженою відповідальністю “Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф”
зареєструватися як приватний підприємець за винагороду, за період коли був
зареєстрований як підприємець ОСОБА_1 ніяких бухгалтерських та податкових документів,
податкових накладних не підписував.

27.04.2007, Сімферопольським
відділом податкової міліції Державної податкової адміністрації в Автономній
Республіці Крим була порушена кримінальна справа за фактом ухилення від сплати
податків посадовими особам Товариства з обмеженою відповідальністю
“Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф”, відповідно до матеріалів якої
встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю
“Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф” перераховувало на рахунок ОСОБА_1кошти
за нібито надані послуги, за рахунок чого безпідставно формувався податковий
кредит з ПДВ та валові витрати.

Однак в матеріалах справи відсутні
докази того, що кримінальні справі розглянуті судом та є вироки у цих справах.

Відповідно до статті 62 Конституції
України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналізуючи норми Закону України
“Про державну податкову службу в Україні” та
Господарського кодексу України, судова колегія вважає, що Державна
податкова інспекція має право звертатись до суду з позовами про визнання угод
недійсними лише у разі, якщо вони суперечать інтересам держави та суспільства.

Суб'єкти підприємницької
діяльності мають  право без обмеження
здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне
втручання й перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з
боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійсненні ними
державного контролю і нагляду забороняються (стаття 19 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України доказами в адміністративному
судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб,
які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

З доданих до позовної заяви документів
не вбачається доказів, які б свідчили про наявність у відповідачів, або хоча б
в одного з них мети, завідомо суперечної інтересам держави та суспільства при
укладенні договорів, не доведено наявності умислу у сторін на приховування від
оподаткування доходів на території України чи на завищення суми бюджетного
відшкодування ПДВ.

Таким чином, вимоги позивача про
визнання недійсними угод, укладених між відповідачами у вигляді договорів
транспортно-експедиційного обслуговування № 02/07 від 02.07.2003, № 1 від
01.08.2003 та визнання недійсними господарських зобов'язань, які виникли між
відповідачами, задоволенню не підлягають.

У позовній заяві з урахуванням
уточнень, позивач також просив суд стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю “Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф” вартість послуг
у сумі 1466658,90грн.

Відповідно до статті 208
Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все
одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною
з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності
наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход держави.

Передбачені санкції застосовуються
лише судом і за умови визнання недійсним господарського зобов'язання, як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Оскільки судом встановлено  відсутність доказів наміру у відповідачів,
або хоча б в одного з них мети, завідомо суперечної інтересам держави та
суспільства при укладенні договорів, встановлена недоведеність наявності умислу
у сторін на приховування від оподаткування доходів на території України чи на
завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ, отже у судової колегії відсутні
підстави для застосування та стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю “Транспортно-експедиційне підприємство “Тариф” санкцій у розмірі
1466658,90грн.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України,
кожна сторона повинна  довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених статтею 72 цього Кодексу, тоді як
позивач таких доказів судовій колегії не представив.

На підставі висловленого, апеляційна
інстанція вважає, що постанову господарського суду прийнято при правильному
застосуванні норм матеріального та процесуального права, при повно з'ясованих
обставинах справи, у зв'язку з чим вона підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 24, 195,
198 (частина 1 пункт 1), 200, 205 (частина 1 пункт 1), 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Постанову господарського
суду Автономної Республіки Крим від 8 липня 2008 року у справі №
2-24/10367-2007А залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя                                        В.І.
Гонтар

Судді
Ю.В. Борисова

Ю.М. Гоголь