ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"24" березня 2008 р.

справа № 5020-5/091

За позовом: Заступника прокурора м. Севастополя (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 1) в інтересах держави в особі Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Леніна, 3); Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 2);

до Приватного підприємства „Грэксим”(99045 м. Севастополь, вул. Шостака, 7)

третя особа: Севастопольська міська державна адміністрація (99011 м. Севастополь, вул. Леніна, 2)

про стягнення заборгованості в розмірі 16408,88 грн.

Суддя Євдокимов І.В.

Представники сторін:

Прокурор - Цуркан Сергій Анатолійович, прокурор відділу прокуратури м. Севастополя, посвідчення № 505 від 13.06.07, , Прокуратура м. Севастополі;

Позивач - не з’явився, Севастопольська міська Рада;

Позивач - Жих Тетяна Юріївна, юрисконсульт, довіреність № 03-юр від 03.01.08, , КП "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради;

Відповідач - не з’явився, ПП "Грэксим";

Третя особа - не з’явився, Севастопольська міська державна адміністрація;

Суть спору:

Заступник прокурора м. Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольської міської Ради; Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради”, звернувся до суду з позовом до відповідача, ПП „Грэксим”, третя особа - Севастопольська міська державна адміністрація, про стягнення заборгованості в розмірі 16408,88 грн., з яких: 13159,50 грн. - основний борг, 3249,38 грн. - збитки від інфляції.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем належним чином не виконувались обов’язки щодо оплати отриманої енергії.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з’являвся, відзив на позовну заяву не надав, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому порядку, за адресою вказаною у позовній заяві, ухвала про порушення провадження по справі отримана відповідачем особисто, про що свідчить поштове повідомлення № 2783 від 20.02.2008 (а.с. 31).

Представники позивача - Севастопольської міської Ради, відповідача, та третьої особи в судове засідання не з’явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представнику позивача та прокурору в судовому засіданні роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Суд визнав можливим розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представника позивача, прокурора, дослідивши надані позивачем докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України передбачає право звернення прокурора в господарський суд в інтересах держави.

Севастопольська міська Рада відповідно до ст. 5 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” входить до системи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 16 Закону України „Про теплопостачання” до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання при регулюванні господарської діяльності суб'єктів відносин у сфері теплопостачання, крім систем з теплоелектроцентралями, ТЕС, АЕС, іншими когенераційними установками та установками, що використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії, належать: розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; здійснення загального контролю за додержанням ліцензійних умов; розгляд справ про порушення ліцензійних умов і за результатами розгляду прийняття рішень у межах своїх повноважень; захист прав споживачів; інформування громадськості про свою роботу, здійснення у встановленому законодавством порядку видавничої діяльності у сфері теплопостачання.

Таким чином, органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є позивачі по даній справі.

29.11.2005 між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання теплової енергії № 933/У.

Відповідно до вимог договору позивач взяв на себе зобов’язання по постачанню тепловою енергією відповідача у необхідних розмірах, а відповідач в свою чергу зобов’язався оплачувати отриману енергію по встановленим тарифам та в строки, передбачені договором.

Згідно з п.п. 6.1-6.3 договору відповідач зобов’язався здійснювати оплату за отриману теплову енергію відповідно до встановлених тарифів на протязі 10 днів з дня отримання рахунку. Розрахунковим періодом вважається місяць. Рахунок вважається доставленим на адресу відповідача у випадку якщо останній на протязі розрахункового місяця не заявить про неотримання рахунку.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Плата за теплову енергію при наявності вузла обліку теплової енергії та гарячої води провадиться за їх показаннями у відповідно до п. 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з п. 4.4 договору остаточний розрахунок за теплову енергію здійснюється в строк до 15 числа місяця, наступного за звітним, згідно з тарифами, діючим на день отримання теплової енергії. Рахунок вважається доставленим на адресу відповідача у випадку якщо останній до 15 числа місяця, наступного за звітним, не заявить про неотримання рахунку.

Зобов’язання з постачання енергії позивачем виконувались належним чином, та своєчасно, але оплата за отриману енергію відповідачем здійснювалась несвоєчасно та не повному об’ємі, у зв’язку з чим його заборгованість перед позивачем станом на 01.02.2008 склала 13159,50 грн.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Згідно положень статті 193 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статей 525, 526 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми боргу обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Суму основного боргу позивач просить стягнути з урахуванням збитків від інфляції.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотку річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

15.07.2005 Інформаційним листом № 3.2.-2005 Верховний Суд України виклав правову позицію про природу трьох процентів річних та індексу інфляції, що передбачені статтями 214 ЦК УРСР та 625 ЦК України, згідно з якими боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів; грошовими зобов'язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних; оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та в зв'язку з цим відносити до санкцій.

Відповідно наданому позивачем розрахунку, якій перевірений судом, сума збитків від інфляції складає 3249,38 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16408,88 грн., з яких: 13159,50 грн. - основний борг, 3249,38 грн. - збитки від інфляції.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на сплату державного мита в сумі 164,08 грн. і інформаційне –технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 49, 75, 82 –85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Приватного підприємства „Грэксим”(99045 м. Севастополь, вул. Шостака, 7, , відомостей про наявність поточних рахунків в установах банків немає) на користь Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 2, , п/р 5717 в ПІБ м. Севастополя, МФО 324515) заборгованість в сумі 16408,88 грн., з яких: 13159,50 грн. - основний борг, 3249,38 грн. - збитки від інфляції

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.          Стягнути з Приватного підприємства „Грэксим”(99045 м. Севастополь, вул. Шостака, 7, , відомостей про наявність поточних рахунків в установах банків немає) державне мито в сумі 164,09 грн. на р/р 0007, одержувач - Державний бюджет Ленінський район у м.Севастополі, , банк одержувача –ГУ ДКУ у м.Севастополі, МФО 824509, код платежу 22090200.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.          Стягнути з Приватного підприємства „Грэксим”(99045 м. Севастополь, вул. Шостака, 7, , відомостей про наявність поточних рахунків в установах банків немає) витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. на р/р 0007, одержувач - Ленінський район, , банк одержувача –ГУ ДКУ у м.Севастополі, МФО 824509, код бюджетної класифікації 22050000.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.В. Євдокимов

Рішення оформлено

згідно з вимогами

ст. 84 ГПК України

та підписано

27.03.2008

Розсилка:

1.          Прокурор м. Севастополя (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 1)

2.          Севастопольська міська Рада (99011 м. Севастополь, вул. Леніна, 2);

3.          КП “Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 2)

4.          ПП „Грэксим”(99045 м. Севастополь, вул. Шостака, 7)

5.          Севастопольська міська державна адміністрація (99011 м. Севастополь, вул. Леніна, 2)

6.          справа

7.          наряд