ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.02.08
р.
Справа № 20/388а

Суддя
господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву
відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за
позовом: Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Єнакієве

до
відповідача: Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго”,
м.Горлівка

про
визнання недійсними актів, рішення, повідомлення, визнання наявним зловживання
монопольним становищем та порушення прав споживача, заборону вчиняти дії,
стягнення збитків та суми моральної шкоди

За
участю представників:

від
позивача: ОСОБА_2. - дов.

від
відповідача: Матюшенко А.І. - дов.

СУТЬ
СПОРУ:

До господарського суду Донецької області
звернувся Приватний підприємець ОСОБА_1, м.Єнакієве, із позовом до Відкритого
акціонерного товариства „Донецькобленерго”, м.Горлівка.

У
позовній заяві позивач просить суд:

1.          Визнати недійсним Акт № 021585 від 20
червня 2006 р. про порушення правил користування електричною енергією.

2.          Визнати недійсним Акт від 21 червня
2006 р. про припинення електропостачання 21 червня 2006 р.

3.          Визнати недійсним рішення
відповідача, закріплене у його Протоколі № 10 від 31.01.2007 р.

4.          Визнати недійсним повідомлення
відповідача від 06.12.07 р. про припинення постачання електроенергії.

5.          Визнати недійсним Акт про недопуск №
004393 від 12 грудня 2007 р.

6.          Визнати наявним з боку відповідача
зловживання монопольним становищем.

7.          Визнати порушеними з боку відповідача
права позивача як споживача споживача.

8.          Стягнути з відповідача на користь
позивача нанесені збитки у розмірі 12372,50 грн.

9.          Визнати нанесення відповідачем
моральної шкоди позивачеві та стягнути на її відшкодування 65135,67 грн.

10.          Заборонити відповідачеві припиняти
електропостачання підприємству - магазину “Новий горизонт”, розташованому у
будинку № 14 по вул.Толбухіна у м.Єнакієве, Донецької області, 86422, без
попереднього рішення суду.

11.          Заборонити відповідачеві відвідувати
підприємство - магазин “Новий горизонт”, розташованому у будинку № 14 по
вул.Толбухіна у м.Єнакієве, Донецької області, 86422, частіше ніж один раз на
шість місяців без попереднього узгодження дня та часу такого відвідання.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на вчинення позивачем стосовно відповідача дій, які не відповідають
приписам Конституції України, чинного законодавства України про
електроенергетику, про захист прав споживачів, чим позивачеві заподіяно
моральної та матеріальної шкоди, на надані суду документи, що наявні в
матеріалах справи.

Відповідач позову не визнав,
посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив суд провадження у
справі припинити.

Заявою
від 19.12.07 р. позивач просив суд забезпечити позов шляхом заборони
відповідачеві припиняти електропостачання на об'єкт позивача. Дану заяву судом
залишено без задоволення.

Під
час вирішення спору позивач заявив клопотання про приєднання до матеріалів
справи копій повідомлення від 16.01.08 р. та акту від 11.01.08 р., яке судом
задоволено, про витребування додаткових доказів по справі та про призначення судової
експертизи для з'ясування розміру і виду заподіяної позивачеві моральної шкоди,
які судом залишені без задоволення.

Під
час розгляду справи відповідач заявив клопотання про об'єднання справи №
20/388а з іншою справою господарського суду Донецької області за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” про стягнення з
Приватного підприємця ОСОБА_1 суми недоврахованої електричної енергії.

Зазначене
клопотання судом залишено без уваги, у зв'язку з тим, що відповідачем не
визначені дані щодо справи, з якою слід об'єднати справу № 20/388а та
необґрунтовано належним чином необхідності такого об'єднання.

У
судовому засіданні оголошувались перерви з 24.01.08 р. до 30.01.08 р., з
30.01.08 р. до 27.02.08 р.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

17
березня 2003 р. позивачем (Споживач) та відповідачем (Постачальник електричної
енергії) укладено договір про постачання електричної енергії № 1843
(далі-Договір).

Відповідно
до п.1 Договору, постачальник електричної енергії постачає електричну енергію
Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії її вартість та
здійснює інші платежі згідно з умовами Договору та додатками до нього, що є
невід'ємними частинами Договору.

Пунктом
2 Договору передбачено, що під час виконання його умов, а також вирішення всіх
питань, що не обумовлені Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією
(далі-Правила), затвердженими у встановленому порядку.

20
червня 2006 р. представниками відповідача у присутності позивача здійснено
перевірку дотримання останнім вимог Правил, про що складено акт № 021585.

Як
зазначено в акті, в ході перевірки у споживача виявлено порушення Правил,
детальний опис порушення - установка перемикача, який вимикає електролічильник
від навантаження прихованого проводкою, диск електролічильника не обертався,
але електроприлади працювали.

21
червня 2006 р. об'єкт позивача відповідачем було відключено від
електропостачання, про що складено акт про відключення.

21
червня 2006 р., як вбачається з рішення господарського суду Донецької області
від 27.10.06 р., комісією Єнакіївського району електричних мереж Відкритого
акціонерного товариства “Донецькобленерго” складено протокол 58 з розгляду
актів про виявлення порушення Правил, а саме
акту № 021585. При цьому, члени комісії постановили здійснити розрахунок
недоврахованої внаслідок порушення споживачем Правил електричної енергії за
потужністю струмоприймачів із поправочним коефіцієнтом за період 3 роки.

В
матеріалах справи наявний виписаний відповідачем позивачеві бланк розрахунку №
120696 від 22.06.06 р. на суму недоврахованої електричної енергії за актом №
021585 в розмірі 8651,40 грн.

За
даних обставин у 2006 р. позивач звернувся до господарського суду Донецької
області із позовом до відповідача про визнання недійсним акту № 021585 від
21.06.06 р., протоколу засідання комісії відповідача № 58 від 21.06.06 р.,
звільнення від уплати за недовраховану електричну енергію та про зобов'язання
відповідача поновити подачу електричної енергії.

Ухвалою
господарського суду Донецької області від 19.07.06 р. по справі № 36/246а  відповідачеві заборонено припиняти
електропостачання на об'єкт позивача.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 27.10.06 р. по зазначеній справі у
задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.06 р. по справі № 36/246а
вищезазначене рішення частково скасовано, провадження у справі стосовно вимог
про визнання недійсним актів припинено, рішення комісії відповідача від
21.06.06 р., викладене в протоколі № 58, визнано недійсним, у задоволенні
позовних вимог про заборону відповідачу відключати об'єкт позивача -
відмовлено, в іншій частині рішення суду від 27.10.06 р. залишено без змін.

31
січня 2007 р. комісією відповідача удруге розглянуто акт № 021585 від 20.06.06
р. та прийнято рішення, оформлене протоколом № 10, яким визначено обсяг
недоврахованої електричної енергії в розмірі 31026 кВт.год. та сума заподіяних
споживачем збитків в розмірі 8651,40 грн.

В
матеріалах справи наявний бланк розрахунку № 120696 від 31.01.07 р. на
зазначену суму.

У
позовній заяві позивач стверджує, що 06.12.07 р. відповідачем вручено
позивачеві повідомлення, копія якого наявна в матеріалах справи, про припинення
електропостачання з 12.12.07 р. у разі несплати заборгованості в сумі 8651,40
грн., нарахованої за актом № 021585.

12
грудня 2007 р. представниками відповідача складено акт недопуску № 004393 у
зв'язку із недопуском персоналу відповідача до електроустановок позивача. Акт
містить попередження про адміністративну відповідальність за створення перешкод
у виконанні робіт, пов'язаних з обслуговуванням об'єктів електроенергетики та
повідомлення про припинення подачі електроенергії за недопуск.

За
даних обставин, у грудні 2007 р. позивач звернувся до суду із позовом до
Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго”, м.Горлівка, та просить
суд:

1.          Визнати недійсним Акт № 021585 від 20
червня 2006 р. про порушення правил користування електричною енергією.

2.          Визнати недійсним Акт від 21 червня
2006 р. про припинення електропостачання 21 червня 2006 р.

3.          Визнати недійсним рішення
відповідача, закріплене у його Протоколі № 10 від 31.01.2007 р.

4.          Визнати недійсним повідомлення
відповідача від 06.12.07 р. про припинення постачання електроенергії.

5.          Визнати недійсним Акт про недопуск №
004393 від 12 грудня 2007 р.

6.          Визнати наявним з боку відповідача
зловживання монопольним становищем.

7.          Визнати порушеними з боку відповідача
права позивача як споживача.

8.          Стягнути з відповідача на користь
позивача нанесені збитки у розмірі 12372,50 грн.

9.          Визнати нанесення відповідачем
моральної шкоди позивачеві та стягнути на її відшкодування 65135,67 грн.

10.           Заборонити відповідачеві припиняти
електропостачання підприємству - магазину “Новий горизонт”, розташованому у
будинку № 14 по вул.Толбухіна у м.Єнакієве, Донецької області, 86422, без
попереднього рішення суду.

11.           Заборонити відповідачеві відвідувати
підприємство - магазин “Новий горизонт”, розташованому у будинку № 14 по
вул.Толбухіна у м.Єнакієве, Донецької області, 86422, частіше ніж один раз на
шість місяців без попереднього узгодження дня та часу такого відвідання.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на вчинення позивачем стосовно
відповідача дій, які не відповідають приписам Конституції України, чинного
законодавства України про електроенергетику, про захист прав споживачів, чим
позивачеві заподіяно моральної та матеріальної шкоди, на надані суду документи,
що наявні в матеріалах справи.

Відповідач
позову не визнав, просив суд провадження у справі припинити.

Згідно із ст.4-2) Господарського
процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється
на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного
кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах
змагальності.

Сторони
та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Статтею
33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Докази
подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно
із ст.43 зазначеного кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Ніякі
докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно
до ст.12 зазначеного кодексу, господарським судам підвідомчі:

справи
у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших
підстав, крім:

спорів
про приватизацію державного житлового фонду;

спорів,
що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів
про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги
(виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть
бути встановлені за угодою сторін;

спорів,
що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших
спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших органів.

Акт
державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто
офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані
на врегулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер
для суб'єктів цих відносин.

В
постанові Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.06 р. по справі
№ 36/246а за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства “Донецькобленерго” про визнання недійсним актів, протоколу засідання
комісії відповідача, звільнення від сплати за недораховану електричну енергію,
заборону відповідачу відключати електричну енергію зазначено, що Акт № 021585
від 20.06.06 р. про порушення Правил, акт про відключення електро(тепло)
використовуючої установки від 21.06.06 р., на визнанні яких недійсними
наполягає позивач, зазначеним вимогам не відповідають, оскільки першим актом
лише зафіксовано факт порушення Правил, якими передбачено складення такого
акту, правовим наслідком якого є визначення об'єму недоврахованої електричної
енергії, а другим актом - зафіксовано факт відключення електричної енергії,
тому вони не є актами в розумінні ст.12 Господарського процесуального кодексу
України і спір про визнання їх недійсними непідвідомчий господарським судам
України.

Вищезазначеною
постановою провадження у справі № 36/246а в частині вимог про визнання
недійсними акту № 21585 від 20.06.06 р. та про визнання недійсним акту про
відключення електровикористовуючого обладнання від 21.06.06 р. припинено на підставі
п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначеною
статтею передбачено, що у випадках припинення провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не допускаються.

Оскільки
позовні вимоги щодо визнання недійсними акту № 021585 від 20.06.06 р. та акту
від 21.06.06 р. про припинення електропостачання, що є частиною предмету даного
позову, вже заявлялися позивачем до того ж самого відповідача, з тих же підстав
та провадження у справі за цими вимогами було припинено Донецьким апеляційним
господарським судом на підставі п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу
України, провадження у даній справі в цій частині позову також слід припинити
на підставі п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з
тим, що спір в цій частині не підлягає вирішенню в господарських України
внаслідок того, що позивач звернувся із цими вимогами до суду повторно.

За
змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 ЦК
України. Одним із таких способів, як указано у пункті 10 частини 1 названої
вище статті, є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цією нормою також
встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,
що встановлений договором або законом.

Частина
2 статті 20 Господарського кодексу України серед актів, визнання незаконними
які передбачено статтею 16 ЦК України як спосіб захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, встановлює, що права та
законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання
повністю або частково недійсними актів інших суб'єктів, що суперечать
законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або
споживача. Тобто за змістом вказаної норми господарські суди розглядають на
загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих
іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до
закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників
правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

Оскаржене
рішення комісії відповідача та протокол № 10 від 21.01.07 р., яким воно
оформлено, за своїми ознаками до таких актів не відносяться, оскільки не носять
характеру обов'язкових до виконання ненормативних актів, а є лише фіксацією
порушення, яке було виявлено при проведенні перевірки дотримання Правил
користування електричною енергією.

Отже,
оскаржений протокол, яким оформлене рішення комісії відповідача, може бути
використаний в якості доказу у разі звернення відповідача по даній справі з
позовом до суду про стягнення визначеної комісією суми та підлягає оцінці судом
у відповідності з вимогами  ст.43
Господарського процесуального кодексу України.

За
таких обставин, спори такої категорії не підлягають вирішенню в господарських
судах України (Постанова Верховного Суду України від 12.06.07 р. по справі №
3/576н).

Таким
чином, провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним рішення
відповідача, закріпленого у його протоколі № 10 від 31.01.07 р. слід
припинити  на підставі п.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з тим, що спір в цій
частині не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Провадження
у справі в частині вимог про визнання недійсними повідомлення відповідача від
06.12.07 р. про припинення постачання електричної енергії та про визнання
недійсним акту про недопуск № 004393 від 12.12.07 р. також слід припинити на
підставі п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України за
непідвідомчістю господарським судам України, оскільки вищезазначені
повідомлення та акт за своєю правовою природою не є юридичною формою рішень
державного чи іншого органу, самі по собі не породжують певних правових
наслідків, спрямованих на врегулювання будь-яких суспільних відносин та не
мають обов'язкового характеру для суб'єктів цих відносин, тобто не є актами в
розумінні ст.12 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні
вимоги в частині визнання наявним з боку відповідача зловживання монопольним
становищем позивач обґрунтовує посиланням на приписи Конституції України, ст.29
Господарського кодексу України, ст.19 Закону України “Про захист прав
споживачів” та зазначає у позові, що відповідач веде себе стосовно позивача
агресивно, систематично намагається порушити права позивача, отже, на думку
позивача, є необхідним визнання зловживання відповідачем його монопольним
становищем на ринку електропостачання у м.Єнакієвому.

Поняття
монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання та зловживання цим
становищем міститься у статтях 12, 13 Закону України “Про захист економічної
конкуренції”, статтях 27, 29 Господарського кодексу України.

Частиною
2 ст.2 вищезазначеного Закону передбачено, що цей закон застосовується до
відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на
території України.

Статтею
29 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач як на правову
підставу позову в цій його частині, визначено лише перелік форм зловживання
монопольним становищем на ринку.

Частиною
3 ст.39 вищезазначеного кодексу встановлено, що права споживачів, механізм
реалізації захисту цих прав та відносини між споживачами товарів (робіт,
послуг) і виробниками (виконавцями, продавцями) регулюються законом про захист
прав споживачів та іншими законодавчими актами.

В
преамбулі Закону України “Про захист прав споживачів” зазначено, що цей закон
регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та
основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно
до п.22 ст.1 зазначеного закону, споживач - фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого працівника.

Отже,
обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання наявним з боку відповідача зловживання
монопольним становищем на ринку електропостачання у м.Єнакієвому, позивач
помилково посилається на вищезазначені норми права, якими не регулюються у
даному випадку правовідносини, пов'язані з постачанням відповідачем
електроенергії позивачеві як суб'єкту підприємницької діяльності.

Не
передбаченого такого способу захисту прав та інтересів суб'єктів господарювання
й статтею 20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу
України.

Таким
чином, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

З цих
же підстав не підлягають задоволенню й позовні вимоги в частині визначення
наявним порушення з боку відповідача прав позивача як споживача.

Не
підлягають задоволенню й позовні вимоги в частині заборони відповідачеві
відвідувати підприємство позивача частіше одного разу на шість місяців та
припиняти електропостачання підприємства позивача інакше, ніж за рішенням суду,
оскільки дані вимоги позивачем обґрунтовано посиланням лише на приписи абзацу 5
ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, яким передбачено такий спосіб захисту
прав суб'єктів господарювання та споживачів як припинення дій, що порушують
право або створюють загрозу його порушення.

Зазначеною
нормою встановлено лише спосіб захисту прав зазначених осіб, тобто ця норма є
загальною.

Спеціальними
нормами права, що регулюють правовідносини в галузі електроенергетики, є,
зокрема, Закон України “Про електроенергетику” та Правила користування
електричною енергією, якими не передбачено можливості такого обмеження  дій постачальника електричної енергії, на
застосуванні якого наполягає позивач.

Отже,
позовні вимоги в цій частині позову не ґрунтуються на діючому законодавстві
України, внаслідок чого задоволенню не підлягають.

До
складу позовних вимог позивачем включено, крім іншого, й вимоги про визнання
нанесення позивачеві відповідачем моральної шкоди та про стягнення на її
відшкодування 65135,67 грн.

Позовні
вимоги в цій частині позову позивач обґрунтовує посиланням на ч.2 ст.22 Закону
України “Про захист прав споживачів”, який у даному випадку не може бути
застосовано, оскільки позивач є суб'єктом підприємницької діяльності, та на
абзац 9 ч.2 ст.27 Закону України “Про електроенергетику”, який містить загальне
положення про відповідальність за незабезпечення енергією споживачів, що не
допускають порушень своїх обов'язків перед енергопостачальниками.

За
змістом ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода - це такі наслідки правопорушення,
які не мають економічного змісту із вартісної форми і можуть полягати у: 1)
фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв”язку з протиправними діями щодо неї самої, членів її сім'ї чи
близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку
із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниження честі, гідності, а також
ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно
із ст.1167 зазначеного кодексу, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна
шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала:

якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

якщо
шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту
або виправних робіт;

в
інших випадках, встановлених законом.

Отже,
суб'єктами права вимоги за зобов'язаннями про відшкодування моральної шкоди
можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

Згідно
із ст.51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Моральна
шкода, заподіяна фізичній особі, може полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної),
прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під
немайновою шкодою, заподіяною юридичної особі або фізичній особі суб'єкту
підприємницької діяльності, слід розуміти втрати немайнового характеру, що
настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування,
товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також
вчиненням дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її
діяльності тощо.

Обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння (бездіяльності), наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням, вина того, хто завдав
шкоду. Зокрема, має бути з'ясовано, чим підтверджується факт, заподіяння
позивачеві моральної шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій іншій матеріальній формі позивач
вважає за необхідне відшкодувати йому шкоду та з чого він при  цьому виходить, а також інші обставини, що
мають значення для вирішення спору.

У
позовній заяві позивач зазначив, що заподіяна йому відповідачем моральна шкода
полягає у

-          приниженні позивача та його
працівників працівниками відповідача, у тому числі перед іншими;

-          необхідності позивача багаторазово
звертатися до відповідача, органів та посадових осіб й до суду, які можуть
захистити його права;

-          переживаннях недостатньої успішності
роботи й втраті доходу, порушенні позивачем договірних зобов'язань перед його
замовниками тощо з причин дій відповідача.

Розмір
заподіяної відповідачем моральної шкоди в сумі 65135,67 грн. позивачем
визначено виходячи з його середньо-квартального доходу з 20.06.06 р.

Позивачем
не надано суду доказів того, що відповідачем вчинялися дії, що призвели до приниження
ділової репутації позивача, або були спрямовані на зниження престижу позивача
як суб'єкта підприємницької діяльності чи на підрив довіри до діяльності
позивача як підприємця.

За
даних обставин у задоволенні позову в частині визнання нанесення позивачеві
відповідачем моральної шкоди та стягнення на її відшкодування вищезазначеної
суми слід відмовити за недоведеністю.

У
позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача нанесені збитки
у розмірі 12372,50 грн., посилаючись на приписи Господарського та Цивільного
кодексів України, Закону України “Про електроенергетику”, Закону України “Про
захист прав споживачів”.

Як
зазначає у позові позивач, стягувана сума збитків є сумою пред'явлених
позивачеві претензій за невиконання низки договорів, які позивач має визнати та
оплатити, щоб не втратити ринок, на якому позивач працює.

Відповідно
до ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні
інтереси якого порушено.

Під
збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона
одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею
225 зазначеного кодексу визначено склад та розмір відшкодування збитків.

До
складу збитків цією статтею, зокрема, включено додаткові витрати (штрафні
санкції, сплачені іншими суб'єктами, вартість додаткових робіт, додатково
витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою стороною.

У
позовній заяві позивачем не визначено, яке саме зобов'язання порушено
відповідачем, що призвело до заподіяння позивачеві збитків. Позивач зазначає у
своєму позові, що із даним позовом вимушений був звернутися до суду у зв'язку
із інтенсивністю агресивних дій відповідача.

Позивачем
не надано суду доказів фактичного понесення збитків в сумі 12372,50 грн., на
стягненні якої він наполягає.

За
даних обставин, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Судом
залишено без задоволення клопотання позивача про забезпечення позову шляхом
заборони відповідачеві припиняти електропостачання на об'єкт позивача у зв'язку
з тим, що дана вимога фактично є вимогою про заборону не здійснювати поставку
електричної енергії (тобто не вчиняти певні дії), що не узгоджується із змістом
ст.67 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено перелік
заходів із забезпечення позову.

Крім
того, позивач не обґрунтував того, яким чином невжиття такого заходу із
забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по даній
справі.

До
того ж, дана вимога є складовою позовних вимог.

Клопотання
позивача про призначення судової експертизи для з'ясування розміру і виду
нанесеної позивачеві моральної шкоди судом залишено без задоволення оскільки
матеріали справи не свідчать про факт заподіяння позивачеві відповідачем такої
шкоди в розумінні ст.23, 1167 Цивільного кодексу України.

Клопотання
позивача про витребування додаткових доказів (матеріалів справи господарського
суду Донецької області № 36/246а, матеріалів перевірки за зверненням позивача
до Єнакіївського міськвиконкому, до НКРЕ, до відповідача) судом залишено без
задоволення у зв'язку з тим, що позивачем не обґрунтовано належним чином
неможливості розгляду справи по суті без дослідження зазначених доказів. Крім
того, наявні в матеріалах справи документи є достатніми для вирішення спору.

Судові
витрати по справі покладаються на позивача в порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49, п.1
ст.80, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Єнакієве, до
Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго”, м.Горлівка, в частині
визнання наявним з боку відповідача зловживання
монопольним становищем, визнання порушеними з боку відповідача прав
позивача як споживача, стягнення з відповідача на користь позивача збитків у
розмірі 12372,50 грн., визнання нанесення позивачеві відповідачем моральної
шкоди та стягнення на її відшкодування 65135,67 грн., заборони відповідачеві
припиняти електропостачання підприємству - магазину “Новий горизонт”,
розташованому у буд. № 14 по вул.Толбухіна у м.Єнакієвому Донецької області,
без попереднього рішення суду, заборони відповідачеві відвідувати
вищезазначений об'єкт частіше ніж один раз на шість місяців без попереднього
узгодження з позивачем дня та часу такого відвідання - відмовити.

Провадження
у справі стосовно вимог про визнання недійсним акту № 021585 від 20.06.06 р.
про порушення Правил користування електричною енергією, акту від 21.06.06 р.
про припинення електропостачання, рішення відповідача, закріпленого у протоколі
№ 10 від 31.01.07 р., повідомлення відповідача від 06.12.07 р. про припинення постачання
електричної енергії, акту про недопуск № 0043893 від 06.12.07 р. - припинити.

Рішення
може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів або в касаційному порядку через місцевий чи
апеляційний господарський суд протягом одного місяця з дня набрання рішенням
законної сили.

Повний
текст рішення оголошено 27.02.08 р.

Суддя
Донець О.Є.

Надруковано 3 примірники:

1-          позивачеві;

1 - відповідачеві;

1 -у справу