ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2008

Справа №2-2/9003-2008

за позовом ВАТ "Бахчисарайське автотранспортне підприємство 14340" (АР Крим, м. Бахчисарай, вул. Фрунзе, 34 )

до 1) Управління праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації (98400, АР Крим, м.Бахчисарай, вул. Сімферопольська, 14); 2)Бахчисарайської районної державної адміністрації (98400, АР Крим, м.Бахчисарай, вул. Советська, 5)

про визнання частково недійсними договорів та стягнення 79 869,60 грн.

Суддя Толпиго В.І.

Представники сторін:

Від позивача: Зайцев О.В. – представник по довіреності, довіреність у справі.

Від відповідачів: 1) Хоботова – зав сектором, довір у справі, 2) не з’явився

Сутність спору:

Позивач звернувся у Господарський суд АРК із позовом до відповідача про визнання частково недійсними договорів про компенсацію витрат за пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 01.3.2007р. та 01.6.2007 р., укладених між Управлінням праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації та ВАТ "Бахчисарайське автотранспортне підприємство 14340" в частині обмеження розміру компенсації перевізнику у зв’язку з перевезенням пільгової категорії громадян та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації суму недоплачених збитків від пільгових перевозок за 2007 р. у сумі 79869грн.60коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та Управлінням праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації укладено договори від 09.01.2007 р., 01.3.2007 р., 01.6.2007 р. «Про компенсацію витрат за пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом», згідно яких відповідач зобов’язався компенсувати перевізнику витрати, пов’язані з пільговою перевозкою пасажирів. Жодним з договорів не було визначено порядок оплати витрат перевізника, у результаті чого позивачу не було сплачено за 2007 р. 79 869грн.60коп. Також, позивач вважає, що необхідно визнати договори частково недійсними у частині обмеження суми, яка підлягає компенсації перевізнику.

Представник першого відповідача надав суду відзив від 03.11.2008р, відповідно до якого просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Другий відповідач у судове засідання не з’явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином: рекомендованою кореспонденцією.

Спір розглядається за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, дослідивши представлені докази суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Відповідно до ст. 33 ГПК| України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не довів суду обґрунтованість позовних вимог щодо визнання частково недійсними договорів про компенсацію витрат за пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 01.3.2007р. та 01.6.2007р., укладених між Управлінням праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації та ВАТ "Бахчисарайське автотранспортне підприємство 14340" в частині обмеження розміру компенсації перевізнику у зв’язку з перевезенням пільгової категорії громадян, та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації суму недоплачених збитків від пільгових перевозок за 2007р. у сумі 79869грн.60коп., оскільки давши оцінку вказаним договорам, суд прийшов до висновку про неспроможність вимог позивача, тому що:

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити даному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання вимог, встановлених частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Між Управлінням праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації та ВАТ "Бахчисарайське автотранспортне підприємство 14340", на виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, були укладені договори «Про компенсацію витрат за пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом» від 09.01.2007р, 01.3.2007р та 01.6.2007р, у яких були встановлені умови компенсації витрат перевізника від пільгових перевезень та прийняті зобов’язання на частину сум планових асигнувань, що були виділені на вказані цілі.

Так, предметом вказаних договорів являється порядок компенсації витрат за пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування по встановленим маршрутам. Розподіл суми виділеної субвенції проводиться між перевізниками у межах суми планових асигнувань (р.1 договорів).

Відповідно до ст..180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Зі всіх істотних умов договорів сторони досягли згоди, договори з боку позивача підписані головою правління ВАТ "Бахчисарайське автотранспортне підприємство 14340", що не заперечується представником позивача, а також скріплені печаткою товариства, тоді як відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами; правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріпляються печатками.

Крім того, підтвердженням досягнення згоди позивача являється надання обґрунтованих звітів про виконану роботу та отримання сум державної субвенції за надані послуги, що також спростовує твердження позивача про те, що у договорі не встановлений порядок відшкодування витрат, а також не доказує обставин невиконання належним чином зобов’язань Управління праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації за договором.

У обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» збитки пасажирського перевізника від пільгових перевезень повністю компенсується за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Але судом в ході розгляду справи встановлено, що жодна стаття Закону України «Про автомобільний транспорт», також як і інших нормативно – правових актів, не регламентує норму про повну компенсацію витрат автоперевізника за пільгове перевезення.

Тобто ВАТ "Бахчисарайське автотранспортне підприємство 14340" не надано|уявлено| суду доказів недотримання у момент укладення вищенаведених договорів від 09.01.2007р, 01.3.2007 та 01.6.2007р. вимог встановлених частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України або інших законів.

Більш того, відповідно до Бюджетного кодексу України, Закону України «Про державний бюджет України», Постанов КМУ від 04.3.2002р №256 та від 28.02.2002р №228, одержувачі бюджетних коштів - це підприємства та госпрозрахункові організації, суспільні та інші організації, які не мають статусу бюджетної установи (у даному випадку позивач), які отримують безпосередньо через розпорядників кошти з бюджету як фінансове підтримання або вповноважені органами державної влади на виконування державних цільових програм та надання послуг зобов’язані витрачати бюджетні кошти відповідно до плану використання бюджетних коштів.

Відповідно з планом використання бюджетних коштів на пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом позивачу у 2007 році було виділено з державного бюджету та профінансовано 51 193грн, що підтверджується розпорядженнями Управління праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації на здійснення витрат з особового рахунку на розрахунковий рахунок позивача.

Одержувач бюджетних коштів (позивач) не може показувати витрати більш, встановлених планом використання грошових коштів та показані позивачем у позовній заяві розрахунки прийняті з перевищенням повноважень.

Таким чином, у повній відповідності з основними умовами договорів про компенсацію витрат на підставі представлених позивачем звітних документів, були проведені розрахунки за надані послуги по пільговому перевезенню пасажирів.

Отже позивач не довів часткову недійсність договорів від 01.3.2007р. та 01.6.2007 р., а доводи наведені позивачем не можуть бути підставами для визнання частково недійсними договорів про компенсацію витрат за пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 01.3.2007р. та 01.6.2007 р., укладених між Управлінням праці та соціального захисту населення Бахчисарайської районної державної адміністрації та ВАТ "Бахчисарайське автотранспортне підприємство 14340" в частині обмеження розміру компенсації перевізнику у зв’язку з перевезенням пільгової категорії громадян.

Виходячи з вищенаведеного позивач також не довів спричинення збитків від пільгових перевозок за 2007 р. у сумі 79 869грн.60коп.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Витрати по оплаті держмита, інформаційно-технічних послуг відносяться на позивача.

За згодою представник позивача та першого відповідача в засіданні суду були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Повний текст рішення підготовлений та підписаний 10.11.2008р.

Керуючись ст. ст. 49,75,82,84,85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.