ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2008 р.

Справа № 7/124-38.1.

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Волиньобленерго»в особі Луцької міської філії, м. Луцьк

до відповідача: Луцького міського військового комісаріату, м. Луцьк

про стягнення 9763,11 грн.

Суддя Шум М.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Пархомчук В. А., представник

від відповідача: Ільїн Б. М., представник

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін було роз’яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України було роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки. Заяв та клопотань від останніх на розгляд господарського суду не поступило.

СУТЬ СПОРУ: позивач –Луцька філія відкритого акціонерного товариства "Волиньобленерго" звернулася до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача –Луцького міського військового комісаріату, 9763,11 грн. заборгованості в т.ч. 9208,02 грн. за активну електроенергію, 241,57 грн. двократної вартості різниці фактично спожитої відповідачем і договірної (граничної) величин електричної енергії, 129,82 грн. пені, 148,86 грн. інфляційних нарахувань та 34,84 інфляційних втрат.

Відповідач у судовому засіданні подав платіжне доручення згідно якого сплачено заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 9208,02 грн. та просить не стягувати 241,57 грн. двократної вартості різниці фактично спожитої відповідачем і договірної (граничної) величин електричної енергії, 129,82 грн. пені, 148,86 грн. інфляційних нарахувань та 34,84 інфляційних втрат.

Із досліджених матеріалів справи, пояснень представників сторін, господарський суд,-

встановив:

27 березня 2007 року між Луцькою філією ВАТ "Волиньобленерго" та Луцьким міським військовим комісаріатом було укладено договір про постачання електричної енергії за №529-0166000.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України та ст. 11 Цивільного кодексу України майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер –між ВАТ "Волиньобленерго" в особі Луцької філії та Луцьким міським військовим комісаріатом укладено 26.06.2003р. договір на постачання електричної енергії за №529-0166000.

Укладені між сторонами угоди предметом судового розгляду не виступали, недійсними судом не визнавалися, сторонами розірвані не були, зазначені угоди містять всі істотні умови, передбачені чинним законодавством України для угод цього роду, у зв’язку з чим в господарського суду відсутні підстави вважати зазначені угоди недійсними або неукладеними.

У відповідності до умов договору №529-0166000 від 27.03.2007р. позивачем було взято на себе зобов’язання щодо відпуску та поставки відповідачу електричної енергії згідно з визначеними договорами умовами та величинами, а Луцьким міським військовим комісаріатом, в свою чергу, взято на себе зобов’язання щодо своєчасного проведення оплати використаної електроенергії та інших нарахувань.

На виконання умов зазначеного договору позивачем відпускалась відповідачу електрична енергія у період з 1 листопада 2005р. по 1 грудня 2007р.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, інших правових актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, відповідачем договірні зобов’язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті за поставлену електроенергію, визначених договором, в повному обсязі виконані не були.

У зв’язку з викладеним на момент подання позовної заяви до господарського суду, заборгованість відповідача перед ВАТ «Волиньобленерго»склала 9208,02грн.

В судовому засіданні 21.01.08р. представник позивача повідомив про сплату основного боргу в сумі 9208,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.12.2007р. №3, а тому провадження в частині стягнення 9208,02 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 у зв’язку з відсутністю предмету спору.

В результаті невиконання відповідачем зобов’язань взятих перед позивачем у відповідності до ст.ст. 549, 550 Цивільного кодексу України, ст.ст. 229, 230 Господарського кодексу України, п. 8.1. Правил користування електричною енергією та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань" та згідно п. 4.2 договору №529-0166000 від 27.03.2007р. за неналежне виконання договірних зобов’язань та несвоєчасне проведення обов’язкових платежів позивачем було нараховано пеню, яка у відповідності до представленого суду розрахунку за весь період прострочення платежів склала 129,82 грн.

Пунктом 4.2.2. договору від 27.03.2007р. встановлено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, споживач (в даному випадку –Луцький міський військовий комісаріат) сплачує постачальнику електричної енергії (Луцькій філії ВАТ "Волиньобленерго") вартість різниці фактично спожитої та договірної величини в розмірі встановленому ст. 26 Закону України "Про електроенергетику".

У відповідності до умов зазначених договорів сторонами було погоджено, що оплата спожитої електроенергії та інших платежів здійснюється споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки електропостачальної організації в терміни, визначені додатком № 2 «Порядок розрахунків»до договору.

В силу ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладений договір користування електричною енергією за своєю природою є договором поставки. Згідно положень ст.ст. 265 –267, 275 –277 Господарського кодексу України, ст. 712 Цивільного кодексу України, договір поставки –це за якою одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у встановлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору поставки є умови про предмет та ціну угоди і сторони повинні досягти такої згоди.

Згідно п. 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України за №28 від 31.07.1996р., яким визначено істотні та обов’язкові умови, які повинен містити договір про постачання електричної енергії, зокрема, такі як повні та скорочені назви постачальника електричної енергії і споживача; поштові, банківські реквізити сторін та підписи керівників або їх заступників, завірені печатками.

Саме на виконання умов зазначеного договору позивачем у травні 2007 року здійснювався відпуск відповідачу електричної енергії, а останнім прийнято та спожито електричної енергії по тарифу, який доводився ВАТ "Волиньобленерго" національною комісією з питань регулювання електроенергетики помісячно та відображався в рахунках на оплату.

Проте, в порушення умов договору відповідач у визначені строки, порядку та обсягах оплату використаної електричної енергії не проводив, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, що підтверджується також особовим рахунком та рахунками за використану електроенергію.

Відповідно до вимог п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України №441 від 24.03.1999р., відповідно до Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №475 від 09.04.2002р., споживачам, котрі не здійснюють поточні платежі у терміни, встановлені договорами, або не дотримуються узгоджених графіків погашення заборгованості, граничні величини споживання електричної енергії не встановлюються, а споживачі підлягають відключенню від електричних мереж.

У зв’язку з викладеним, враховуючи непроведення відповідачем належних розрахунків по оплаті спожитої електричної енергії, Луцькому міському військовому комісаріату нараховано двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини електроенергії в сумі 241,57 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, відповідачу відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано 148,86 грн. суми інфляційних та 34,84 грн. процентів річних у відповідності до представленого розрахунку.

З огляду на викладене, враховуючи відпуск позивачем відповідачу електричної енергії та непроведення при цьому всіх належних розрахунків, пред’явлені позовні вимоги до Луцького міського військового комісаріату, підставні і підлягають до частково.

В задоволенні клопотання Луцького міського військового комісаріату щодо зменшення штрафних санкцій, відмовити у зв’язку з необгрунтованістю.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати, що пов’язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи господарським судом (сплата державного мита та оплата інформаційно-технічного забезпечення судового процесу), які поніс позивач, підлягають відшкодуванню у відповідності із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 144, 173, 196 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Луцького міського військового комісаріату (м. Луцьк, вул. Словацького, 1, ) на користь Луцької філії відкритого акціонерного товариства "Волиньобленерго" (м. Луцьк, вул. Залізнична, 1, ) 241,57 грн. заборгованості за перевищення договірної величини споживання електроенергії (р/р 57 у Волинському обласному управлінні ВАТ «Ощадбанк»м. Луцьк, МФО 303398, код 00131512); 129,82 грн. пені, 148,86 грн. інфляційних втрат, 34,84 грн. процентів річних, 102 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. в повернення витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Суддя                                                  М.С. Шум