ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 48/209

08.10.08

За позовом

Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»

До

Державного підприємства «Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»

Треті особи

1) Державна адміністрація залізничного транспорту України (Укрзалізниця);

2) Міністерство транспорту та зв’язку України

За участю

Прокуратури міста Києва

Про

зобов’язання вчинити певні дії

Суддя Сулім В.В.

Представники сторін:

Від позивача:           ______________________________________________________________

Від відповідача:           ______________________________________________________________

Від третіх осіб:           1) _____________________________________________________________

2) ____________________________________________________________

Від прокуратури:          _______________________________________________________________

У судовому засіданні 23.07.08р. оголошувалася відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України перерва.

У судовому засіданні 24.09.08р. оголошено перерву для виготовлення повного тексту рішення.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою, в якій просить визнати дії Державного підприємства «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»щодо нарахування пені Закритому акціонерному товариству «Інтертранс»по договору № 1-349/06-ЦЮ про організацію перевезень вантажів залізницями України протиправними; зобов’язати Державне підприємство «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»виключити з акту звірки розрахунків суму пені розміром 7 грн., шляхом підписання нового акту; покласти на Відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва 05.02.06р. порушено провадження у справі № 48/209 та призначено її до розгляду.

Перед початком розгляду справи по суті представників Сторін ознайомлено з їхніми правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

Крім цього, представникам Сторін у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст.81-1 ГПК України.

Судом, у відповідності з вимогами ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

17.07.08р. Позивач надав пояснення по справі, де зазначає, що протягом 2007-2008 років ЗАТ «Інтертранс»зверталося до Господарського суду міста Києва з позовами про стягнення боргу з Відповідача за договором № 1-349/06-ЦЮ, якими було визнано наявність боргу перед Позивачем; 29.12.07р. Тарифною комісією Укрзалізниці було прийнято рішення у формі протоколу № 10 про призупинення дії п.п. 2.2.2, 2.2.3, 3.9 та 3.10 Договору до моменту остаточного врегулювання суми провізної плати; про прийняте рішення Тарифної комісії було повідомлено й Відповідача листом від 29.12.07р. № ЦЗМ-12/1709; Відповідач всупереч прийнятому рішенню протягом березня –липня 2008 року виставляв рахунки Позивачу на сплату пені, яка на момент подання пояснення становила 12.074.097,87 грн., що мотивується порушенням п. 2.2.3 Договору; Відповідач направляв на адресу Позивача акти звірки розрахунків, які останній підписував із розбіжностями у розрахунках, оскільки він не визнає виставлених штрафних санкцій у вигляді пені.

Того ж дня Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якій вказує, що Тарифною комісією Позивачу було запропоновано Укрзалізницею укласти мирову угоду згідно з чинним законодавством; на момент судового розгляду справи відсутні докази укладення між сторонами мирової угоди, а тому Відповідач, нараховуючи пеню, діяв чітко за умовами договору № 1-349/06-ЦЮ.

22.07.08р. Позивач звернувся до суду із заявою про зміну підстав та предмету позову у справі № 48/209, в якій просив визнати дії Державного підприємства «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»щодо нарахування пені Закритому акціонерному товариству «Інтертранс»по договору від 27.11.06 № 1-349/06-ЦЮ про організацію перевезень вантажів залізницями України в розмірі 12074097,87 грн. протиправними; стягнути з Державного підприємства «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»на користь Позивача борг у сумі 12074097,87 грн.; стягнути солідарно з Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) та Державного підприємства «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»на користь Позивача збитки на суму 10866188,99 грн.; стягнути солідарно з Відповідачів судові витрати, а також змінити процесуальний статус Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) з третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача на процесуальний статус відповідач 2.

У судовому засіданні 23.07.08р. Відповідач надав суду пояснення на позовну заяву ЗАТ «Інтертранс», в якому вказує, що дебіторська заборгованість по ЗАТ «Інтертранс»виникла 02.01.08р. і була погашена тільки 01.07.08р.; ще до вирішення справи у суді, Позивач почав умисно порушувати умови договору, а саме: не сплачував кошти за фактично здійснені перевезення; на адресу позивача неодноразово було направлено листи, в яких вказано, що процес врегулювання у судовому порядку спірної суми провізної плати за перевезення вантажів у 2007 році не може звільнити ЗАТ «Інтертранс»від сплати за виконані Укрзалізницею перевезення у 2008 році.

23.07.08р. сторони звернулися до суду із клопотанням про продовження строків розгляду спору на більш тривалий строк, ніж встановлено частиною першою статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.08р. продовжено строки вирішення спору.

08.08.08р. Позивач подав до канцелярії суду заяву про уточнення заяви від 22.07.08р. № 04-05/830 у справі № 48/209, де вказує, що позивач подав до суду заяву про зміну підстав та предмету позову, згідно із якою фактично було змінено лише предмет позову, а тому Позивач бажає уточнити свою заяву, в якій викладає її назву у наступній редакції: «Заява про зміну предмету позову»; все інше, викладене у зазначеній вище заяві, Позивач залишає без змін.

12.08.08р. Міністерство транспорту та зв’язку України звернулося із клопотанням про залучення його в якості 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача.

27.08.08р. Третя особа 1 надала суду пояснення по справі, в яких зазначає, що дії Відповідача відповідають умовам п. 3.9 Договору, а Позивач протягом 2008 року постійно порушував умови договору, що виразилося у заборгованості оплати за надані послуги, а тому Відповідач змушений був постійно пред’являти претензії; рішення Тарифної комісії від 29.12.07р. (протокол № 10) щодо призупинення дії пункту 3.9 Договору є лише наміром і носить рекомендаційний характер, зміни не були внесені до договору; Позивач намагається змінити не тільки предмет спору, але й підстави, що є порушенням ст. 22 ГПК України.

Того ж дня Відповідач надав суду пояснення на заяву ЗАТ «Інтертранс»від 22.07.08р. № 04-05/830 про зміну підстав та предмету позову, в яких зазначав, що одночасна зміна предмету та підстав позову є порушенням ст. 22 ГПК України, посилання на рішення Тарифної комісії № 10 є безпідставним, оскільки дане рішення є лише наміром та носить рекомендаційний характер.

27.08.08р. ухвалою Господарського суду міста Києва Міністерство транспорту та зв’язку України залучено до участі у справі в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача.

02.09.08р. Третя особа 2 надала суду пояснення по справі, де зазначила, що укладені договори позики та кредитний договір свідчать про реалізацію ЗАТ «Інтертранс»господарської компетенції з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку; факти викладені у заяві від 22.07.08р. № 04-05/830 стосовно того, що Позивач «користуючись позиками та кредитами, змушене було сплачувати відсотки за користування ними і сплачує до сьогоднішнього дня, у зв’язку з чим зазнало і зазнає значних збитків»не підтверджено наданими документами.

У судовому засіданні 02.09.08р. Позивач надав суду заперечення на пояснення відповідача та третьої особи, де пояснив, що саме Укрзалізниця відмовилася від укладання мирової угоди та чекала на судові рішення; відповідач здійснив перерахунок суми боргу, але повертати його відмовився, тобто не виконав умови попередніх домовленостей щодо мирової угоди; у рішенні Тарифної комісії від 29.12.07р. (протокол № 10) не вказано, що воно має рекомендаційний характер, а тому є обов’язковим до виконання; рішення суду від 16.07.07р. та від 09.10.07р. по справі № 21/196 набрали законної сили та були обов’язковими для виконання для відповідача, який ігнорував ці рішення аж до зміни порядку та способу виконання рішення.

02.09.08р. ухвалою Господарського суду міста Києва відмовив у прийнятті заяви Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»про зімну предмету позову від 22.07.08р. № 04-05/830.

16.09.08р. Позивач надав уточнення позовних вимог, в яких просив визнати відсутність права у ДП «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»нараховувати пеню за договором № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р., укладеним між Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізниця»та ЗАТ «Інтертранс», з 29.12.07р. до остаточного врегулювання суми провізної плати за перевезення вантажів у 2007 році, включати таку пеню до актів звірки та стягувати її; зобов’язати ДП «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»включити з акту звірки розрахунків суму пені розміром 12074097,87, шляхом підписання нового акту, а також просив покласти на Відповідача судові витрати.

18.09.08р. Відповідач надав у судовому засіданні пояснення на заяву ЗАТ «Інтертранс» від 15.09.08р. про уточнення позовних вимог, де зазначає, що пеню, яка нарахована Позивачу по Договору від 27.11.06р. № 1-349/06-ЦЮ у розмірі 12074097,87 р., Відповідач нараховував правомірно, оскільки дана прерогатива повністю належить до компетенції Відповідача; Комісія з реалізації тарифної політики Укрзалізниці на перевезення вантажів залізницями України, то до її компетенції входить лише надавати рекомендації, а не зупиняти в обов’язковому порядку; дебіторська заборгованість по ЗАТ «Інтертранс»виникла 02.01.08р. у розмірі 6551113,46 грн. і була погашена тільки 01.07.08р., відповідно до умов договору за цей період Відповідач нарахувало пеню в сумі 12074097,87 грн.; кожного разу при нарахуванні та списанні пені Відповідач повідомляв про даний факт Укрзалізницю, про що свідчать додані до пояснень листи; за результат цих розрахунків складені акти звірок розрахунків від 15.01.08р. за перше півріччя 2007 року та від 14.01.08р. за червень 2007р., у яких вказані платежі, що були стягненні з ЗАТ «Інтертранс»відповідно до умов Договору № 1-349/06-ЦЮ, викладених у Додатках № 1 і 2, та сума розрахованих платежів, виконаних за розпорядженням Укрзалізниці від 29.12.07р. № ЦЗМ-12/1799 і виведена різниця між двома варіантами розрахунків; ці акти звірок розрахунків в жодному випадку не є актами звіряння розрахунків за виконані Укрзалізницею обсяги перевезень і здійсненні ЗАТ «Інтертранс»платежі, оскільки вони містять в собі сальдо на початок та кінець місяця та розмір оплати, яка надійшла від ЗАТ «Інтертранс»; в зв’язку з тим, що мирова угода не була укладена, то вищезазначені акти не являються чинними.

22.09.08р. Прокуратура міста Києва надала пояснення у справі, в якому вважає позовні вимоги неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Комісія з реалізації тарифної політики Укрзалізниці на перевезення вантажів залізницями України має повноваження надавати рекомендації, а не зупиняти в обов’язковому порядку; дебіторська заборгованість Позивача виникла з 02.01.08р., але Відповідач пеню не нараховував; Позивач погасив заборгованість лише 01.07.08р.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників Сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2006 року Державна адміністрація залізничного транспорту України (надалі –«Укрзалізниця») та Закрите акціонерне товариство «Інтертранс», як замовник, уклали договір № 1-349/06-ЦЮ про організацію перевезень вантажів залізницями України (надалі –«Договір»), відповідно до п. 1.1 якого Договір регулює відносини Сторін, пов’язані з організацією перевезень Укрзалізницею вантажів у міжнародному залізничному вантажному сполученні, наданням додаткових послуг, пов’язаних із цими перевезеннями і оплатою їх замовником за тарифами, погодженими з Укрзалізницею.

Відповідно до Договору Позивач зобов’язувався вчасно перераховувати належні Укрзалізниці суми провізної плати за перевезення вантажів і додаткових зборів за тарифами чи спеціальними ставками, погодженими з Укрзалізницею і зазначеними у додатках до Договору (п. 2.2.2); забезпечувати постійну наявність передоплати у розмірі 50% середньомісячної суми платежів за рахунками, пред’явленими ДП «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»Укрзалізниці (надалі –«Розрахунковий центр») до плати за попередні три місяці. При значному зменшенні (збільшенні) обсягів перевезень Замовник надає письмове звернення до Розрахункового центру для перерахунку розміру передоплати.

Відповідно до ст. 3 Договору «Порядок розрахунків»на Розрахунковий центр покладено обов’язок здійснення розрахунки за Договором за тарифами чи спеціальними ставками, погодженими з Укрзалізницею і зазначеними у додатках до цього Договору (п. 3.1). У разі виникнення заборгованості за виконані перевезення Укрзалізниця припиняє перевезення вантажів за кодом Замовника. Замовнику нараховується пеня у розмірі 0,5% на всю суму заборгованості за кожний день прострочення платежу з моменту виставлення рахунку, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України. У разі недостатності суми, що надійшла від Замовника для виконання грошового зобов’язання у повному обсязі з цієї суми погаються вимоги Укрзалізниці у такій послідовності: у першу чергу –пеня; у другу чергу –основна сума боргу (п. 3.9).

У разі виявлення недоборів чи переборів провізних платежів Розрахунковий центр здійснює перерахунок і надлишок стягненої суми перераховує на картку обліку Замовника як оплату за майбутні перевезення або додатково стягує недобори грошових сум у терміни, встановлені СМГС (п. 3.10).

Пунктом 3.11 Договору сторони домовилися не менше одного разу на три місяці проводити звіряння розрахунків за виконанні Укрзалізницею обсяги перевезень і здійснені Замовником платежі, що оформляється актом, а у випадку розбіжностей –додатково протоколом звіряння.

Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 14.03.05р.

№ 053-Ц затверджено Положення про Комісію з реалізації тарифної політики Укрзалізниці на перевезення вантажів залізницями України. Відповідно до Положення про Комісію з реалізації тарифної політики Укрзалізниці на перевезення вантажів залізницями України Комісії, зокрема, надані права надавати рекомендації щодо тимчасового зупинення дії або розірвання договорів у зв’язку з невиконанням експедиторами договірних зобов’язань; розглядати та приймати рішення з питань, які стосуються спірних сум платежів за виконані перевезення вантажів; розглядати питання щодо правомірності застосування штрафних санкцій за невиконання вантажовласниками СМСГ, Статуту залізниць, Правил перевезень вантажів та договірних зобов’язань (р. 3). Прикінцевими положеннями Положення (р. 4) встановлено, що витяги з протоколу, підписані головою або його заступником, надсилаються до відома залізниць, вантажовласників, експедиторських організацій, підприємств, запити яких розглядались на засіданні Комісії; рішення комісії направляються для виконання причетним підприємства Укрзалізниці.

29.12.07р. на засіданні комісії з реалізації тарифної політики Укрзалізниці на перевезення транзитних вантажів залізницями (протокол № 10 від 29.12.07р.), в якій приймав участь й Розрахунковий центр, було прийняте рішення щодо Позивача, а саме:

«5. Враховуючи, що по Договору № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006 між Укрзалізницею та ЗАТ «Інтертранс»з 01.01.2007 було встановлено нерівні тарифні умови на перевезення транзитних вантажів залізницями України у порівнянні з іншими експедиторськими організаціями, а саме: на перевезення основних вантажів тарифні ставки підвищено майже на 45 %, тоді як іншим експедиторам на 7 %, що призвело до штучного обмеження конкурентоспроможності ЗАТ «Інтертранс»на міжнародному ринку перевезень вантажів, комісія прийняла рішення:

5.1.          Для врегулювання господарського спору між Укрзалізницею та ЗАТ «Інтертранс»укласти мирову угоду згідно з чинним законодавством на наступних умовах:

5.1.1.          з 01.01.2007 по 30.11.2007 (включно) встановити ЗАТ «Інтертранс»по Договору № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006 тарифні ставки на перевезення транзитних вантажів на рівні тарифів другого півріччя 2006 року, встановленого по договору № 701-632/04 від 26.11.2004 з урахуванням:

-          загальної індексації тарифів як для всіх експедиторських організацій - у розмірі 7 %;

-          коефіцієнту перерахунку базових ставок ТП УЗ-2007 з швейцарських франках в долари США, оголошеного на 2007 фрахтовий рік, у розмірі 1,25;

5.1.2.          з 01.12.2007 по 31.12.2007 (включно) до тарифних ставок пункту 5.1.1. цього Протоколу додатково застосовувати підвищуючі коефіцієнти у відповідності з розпорядженням Укрзалізниці від 31.10.2007 № Ц 1/1373.

5.2.          РЦП УЗ у термін до 23.01.2008 виконати перерахунок провізної плати за транзитні перевезення вантажів по Договору № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006 по тарифних умовах, зазначених у пункті 5.1.1, 5.1.2. цього Протоколу. Дані розрахунки оформити Актом звірки.

5.3.          До остаточного врегулювання суми провізної плати за перевезення вантажів у 2007 фрахтовому році дія пунктів 2.2.2, 2.2.3, 3.9. 3.10 Договору № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006 та пунктів 2.2.2, 2.2.3, 3.8, 3.9 Договору № 238-1307/07-ЦІО від 18.12.2007 призупиняється.»

Того ж дня Укрзалізниця направила лист від 29.12.07р. № ЦЗМ-12/1799 Розрахунковому центру, в якому повідомила про прийняте рішення та навела зміст прийнятого рішення. Лист містив прохання повідомити причетних осіб.

Крім того Укрзалізниця та Позивач підписали протокол двосторонніх домовленостей між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Закритим акціонерним товариством «Інтертранс», яким зокрема було доручено Розрахунковому центру та Позивачу (за згодою) до 23.01.08р. виконати перерахунок провізної плати за транзитні перевезення вантажів у першому півріччі 2007 року по тарифних умовах, викладених у пункті 1 цього Протоколу.

В силу Положення про Комісію з реалізації тарифної політики Укрзалізниці на перевезення вантажів залізницями України Відповідач мав виконувати рішення, які були оформлені протоколом № 10 від 29.12.07р. Таким чином, Розрахунковому центру було відомо про те, що до остаточного врегулювання суми провізної плати за перевезення вантажів у 2007 фрахтовому році дія пунктів 2.2.2, 2.2.3, 3.9 та 3.10 Договору зупинена, а тому правові підстави для нарахування пені у Розрахункового центру відсутні з 29.12.07р.

Посилання Розрахункового центру про те, що Укрзалізницею та Позивачем не було укладено мирової угоди, а тому немає підстав призупиняти дію вищевказаних пунктів, суд не приймає до уваги з тих підстав, що протоколом було прийняте рішення зупинення дії пунктів Договору саме до остаточного врегулювання питання, тобто до укладення мирової угоди між сторонами або вирішення спору судом. Крім того, Відповідач не надав суду доказів того, що Позивач ухилявся від укладення мирової угоди.

15.01.08р. Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця»та Закрите акціонерне товариство «Інтертранс» склали Акт звірки розрахунків між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Закритим акціонерним товариством «Інтертранс»за І півріччя 2007 року. Відповідно до цього Акту Позивач надмірно сплатив за рахунками Відповідача 118585780,91 грн.

21.01.08р. Третя особа 1 та Закрите акціонерне товариство «Інтертранс»склали Акт розрахунків між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Закритим акціонерним товариством «Інтертранс»відповідно Договору № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р. та сумам нарахованих провізних платежів згідно до умов протоколу тарифної комісії № 10 від 29.12.07р. за ІІ півріччя 2007 року. Відповідно до цього Акту Позивач надмірно сплатив за рахунками Відповідача 129289809,95 грн.

12.02.08р. Третя особа 1 та Закрите акціонерне товариство «Інтертранс»склали Акт розрахунків між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Закритим акціонерним товариством «Інтертарнс»відповідно Договору № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р. та сум нарахованих згідно протоколу тарифної комісії № 10 від 29.12.07р. за перевезення 2007 року. Відповідно до цього Акту Позивач надмірно сплатив за рахунками Відповідача 11815577,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.08р. у справі № 48/54 встановлено переплату Позивача за Договором у сумі 141105386,97 грн., а Розрахунковий центр зобов’язано перерахувати суму переплати на картку обліку Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»для оплати за майбутні перевезення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.08р. рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.08р. у справі № 48/54 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.05.08р. у справі № 48/54 постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.08р. у справі № 48/54 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.07р. у справі № 21/196 визнано недійсними додатки № 1 та № 2 до договору № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р., укладеного між Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізниця»та Закритим акціонерним товариством «Інтертранс»; зобов’язано Державне підприємство «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»перерахувати на картку обліку Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»борг в сумі 106644772,58 грн. для оплати за майбутні перевезення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.07р. у справі № 21/196 змінено рішення Господарського суду міста Києва по справі № 21/196 від 16.07.07 та викладено в наступній редакції; визнано недійсними додатки № 1 та № 2 до договору

№ 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р., укладеного між Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізниця»та Закритим акціонерним товариством «Інтертранс»; зобов’язано Державне підприємство «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»перерахувати на картку обліку Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»борг в сумі 129595735,88 грн. для оплати за майбутні перевезення.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.02.08р. № 21/196 постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.10.07р. та рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.07р. в частині вирішення спору про перерахування 22950963,30 грн., а також збитків та упущеної вигоди, відповідно у розмірі 544349,41 грн. та 132824,92 грн., а також розподілу судових витрат скасувати і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Позивач та Відповідач були сторонами у справах № 21/196 та № 48/54, а тому факти, встановлені у цих рішеннях, не доводяться у даній справі.

Згідно із рішенням Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.07р. у справі № 21/196 за договором № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р. перед Позивачем визнана заборгованість у розмірі 129595735,88 грн., а на Відповідача зобов’язано в порядку, визначеному Договором, перерахувати на картку обліку Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»борг для оплати за майбутні перевезення. Судом встановлено, що Відповідач добровільно не виконав рішення суду в справі № 21/196. Станом на 20.02.08р. розмір боргу був визнаний у розмірі 22950963,30 грн.

Зважаючи на те, що сторони не уклали мирову угоду, то врегулювання спору щодо провізної плати за перевезення вантажів у 2007 фрахтовому між Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізниця»та Закритим акціонерним товариством «Інтертранс»було досягнуто у судовому порядку. Отже, з 29.12.07р. до прийняття судових рішень у справах № 21/196 та № 48/54 Відповідач не мав правових підстав нараховувати пеню у порядку, встановленому п. 3.9 Договору № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р.

З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними посилання Відповідача та Третіх осіб на наявність заборгованості у Позивача за Договором № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р. у період з 02.01.08р. по 18.03.08р., коли Відповідач стягнув із отриманих від Позивача платежів пеню.

Розрахунковий центр за період з 18.03.08р. по 03.07.08р. виставив Позивачу рахунки №№ 5-66) на сплату пені на загальну суму 12074097,87 грн. Крім того, Розрахунковий центр направляв Позивачу акти звірки взаємних розрахунків станом на 01.04.08р. із супровідним листом від 12.05.08р. № РЦП-9/3633-Ф; станом на 01.07.08р. та додаток № 1 до акту звірки –розшифровку по сумі нарахованої пені із супровідним листом від 09.07.08р. № РЦП9/5223-Ф. Позивача підписав зазначені акти звірки:

- станом на 01.04.08р. із розбіжністю в сумі 264924115,90 грн. (супровідний лист від 16.05.08р. № 05-04/203);

- станом на 01.07.08р. із розбіжністю в сумі 217098273,61 грн. (супровідний лист від 14.07.08р. № 05-04/297).

Станом на 01.07.08р. Розрахунковим центром було нараховано, включено до зазначених актів звірки взаємних розрахунків та стягнуто з Позивача за Договором пеню у розмірі 12074097,87 грн.

Таким чином, незважаючи на встановлену у судовому порядку заборгованість перед Позивачем за Договором та рішення Тарифної комісії від 29.12.07р. (протокол № 10), Розрахунковий центр безпідставно включав таку пеню до актів звірки та стягнув з Позивача пеню у розмірі 12074097,87 грн.

Відповідно до ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. А ст. 37 Кодексу встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ст. 311 Господарського кодексу України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 528 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Згідно із ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов Договору Відповідач є іншою особою в розумінні 528 Цивільного кодексу України, на яку Договором покладено обов’язки із здійснення розрахункових операцій, в тому числі нарахування пені, в порядку п. 3.9 Договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 Цивільного кодексу України: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, у Розрахункового центру право нараховувати та стягувати з Позивача пеню могло виникнути лише у разі порушення останнім своїх грошових зобов’язань за Договором. Проте судом встановлено, що судовими рішеннями встановлена заборгованість за Договором саме перед Позивачем, тому у Розрахункового центру не виникли правові підстави нараховувати пеню.

Згідно із ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Посилання Позивача на відсутність права у Відповідача нараховувати пеню за Договором у період з 29.12.07р. до остаточного врегулювання суми провізної плати за перевезення вантажів у 2007 році, включати таку пеню до актів звірки та стягувати її є обґрунтованими, а тому суд визнає безпідставність нарахування Відповідачем пені за Договором у період з 29.12.07р. до остаточного врегулювання суми провізної плати за перевезення вантажів у 2007 році, включення такої пені до актів звірки та стягнення її, проте зазначені вимоги не відповідають способам захисту порушених майнових прав та інтересів, так як Позивач не просить визнати наявність чи відсутність особистого немайнового або майнового права або інтересу. Водночас позовні вимоги в частині зобов’язання Відповідача виключити з акту звірки розрахунків суму пені розміром 12074097,87 грн. шляхом підписання нового акту, спрямовані на відновлення становища, яке існувало до порушення, є адекватним способом захисту порушених прав Позивача.

Приймаючи до уваги те, що у Розрахункового центру не було правових підстав для нарахування пені за Договором, включення пені до актів звірки та стягнення її з Позивача, тому суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»в частині зобов’язання Державного підприємства «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»виключити з акту звірки розрахунків суму пені розміром 12074097,87 грн., шляхом підписання нового акту.

Суд, всебічно і ґрунтовно дослідивши всі обставини справи з врахуванням наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, прийшов до висновку, що позов Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»до Державного підприємства «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»з урахуванням уточнень позовних вимог від 15.09.08р.

№ 04-05/971 підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити позов частково.

2. Зобов’язати Державне підприємство «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»(03049, м. Київ, вул. Уманська, 5, , п/р 34 в АБ «Експрес-банк»в м. Києві, МФО 322959) виключити з акту звірки розрахунків суму пені розміром 12074097,87 грн., шляхом підписання нового акту.

3. Стягнути з Державного підприємства «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»(03049, м. Київ, вул. Уманська, 5, , п/р 34 в АБ «Експрес-банк»в м. Києві, МФО 322959) на користь Закритого акціонерного товариства «Інтертранс»(03049, м. Київ, вул. Фурманова, 1/7, , п/р 3 в АБ «Експрес-банк»в м. Києві, МФО 322959) державне мито у сумі 42,50 грн. (сорок дві гривні 50 копійок), витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 59,00 грн. (п’ятдесят дев’ять гривень 00 копійок).

4. Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання відсутність права у Державного підприємства «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень»нараховувати пеню за Договором № 1-349/06-ЦЮ від 27.11.06р., укладеним між Державною адміністрацією залізничного транспорту «Укрзалізниця»та Закритим акціонерним товариством «Інтертранс», з 29.12.07р. до остаточного врегулювання суми провізної плати за перевезення вантажів у 2007 році, включати таку пеню до актів звірки та стягувати її.

5. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                     В.В.Сулім