ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 3/257

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного підприємства "Тех-Аіф"

на

рішення господарського суду Херсонської області від 13.09.2007 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 09.11.2007 року

у справі

№ 3/257

за позовом

приватного підприємства "Тех-Аіф"

до

відкритого акціонерного товариства "Херсонський завод карданних валів"

про

стягнення 101 385,10 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача – Скорик А.В.

відповідача –Бондар А.Ф.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 13 вересня 2007 року (суддя Л.Немченко), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 9 листопада 2007 року (судді Н.Коробка, Т.Зубкова, В.Хуторной), у задоволені позову приватного підприємства "Тех-Аіф" було відмовлено за недоведеністю.

В касаційній скарзі приватне підприємство "Тех-Аіф", не погоджуючись з прийнятими по справі судовими актами, просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Доповідач –Л.СтратієнкоЗаслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом Херсонської області та Запорізьким апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, і з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

10 листопада 1999 року між ПП "Тех-Аіф" та ВАТ "Херсонський завод карданних валів" було укладено договір підряду № 1, відповідно до умов якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобов`язання з проведення ремонту м'якої рулонної крівлі на об'єкті центральний склад площею 1 526 м2.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання по договору підряду на загальну суму 87 824 грн. виконав, що підтверджується підписаними сторонами двосторонніми актами виконаних робіт за період з листопада 1999 року по квітень 2000 року. Проте відповідач свої зобов'язання по оплаті виконаних робіт виконав частково, поставивши позивачу товар на суму 1 080 грн.

В подальшому між сторонами було укладено договір купівлі-продажу від 10 листопада 1999 року № 107-99, за умовами якого відповідач зобов`язався відпустити позивачу товар на загальну суму 87 802 грн.

Угодами про внесення змін і доповнень до зазначеного договору, а саме, від 29.12.1999 року, 26.01.2000 року, 04.02.2000 року, 30.03.2000 року та від 11.04.2000 року, сторони домовились про те, що поставлений відповідачем товар на виконання договору купівлі-продажу оплачується зустрічною послугою згідно з актами виконаних робіт за договором підряду. Вартість товару, поставленого згідно угод, склала 86 721, 94 грн.

За змістом статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Судами встановлено, що взяті на себе за договором купівлі –продажу та додаткових угод зобов`язання відповідач виконав належним чином, передавши позивачу товар на загальну суму 86 722 грн.

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди правомірно дійшли висновку, що зобов`язання відповідача, закріплені у договорі підряду, були припинені, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду щодо відмови в позові про стягнення непогашеного залишку заборгованості по договору підряду у розмірі 22,06 грн. з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Інші посилання скаржника в обґрунтування касаційної скарги не підтверджені матеріалами справи, досліджені та спростовуються висновками місцевого та апеляційного господарських судів, а тому колегією суддів не приймаються.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 13 вересня 2007 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 9 листопада 2007 року у справі № 3/257 залишити без змін, а касаційну скаргу приватного підприємства "Тех-Аіф" –без задоволення.

Головуючий, суддя

В.І.Дерепа

Суддя

Б.М.Грек

Суддя

Л.В.Стратієнко