ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2008 р.

№ 8/2325

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця"

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 18.10.2007 р.

у справі

№ 8/2325

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця"

до

Відкритого акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр"

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Відкрите акціонерне товариство "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря"

про

стягнення 80 050,00 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Болотова Е.І., дов. № 555 від 06.04.2007 р.;

відповідача:

Кармаліта Т.В., дов. № 3 від 10.01.2008 р.;

Пастух В.Л., дов. № 1 від 07.01.2008 р.;

третьої особи:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 р. Статутне територіально-галузеве об'єднання "Південна залізниця" (далі –Залізниця) звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" (далі –Товариство) суму штрафних санкцій у розмірі 80 050,00 грн.

Позовні вимоги Залізниця обґрунтовувала тим, що Товариство, будучи вантажовідправником, у накладній № 32731114 від 09.11.2006 р. неправильно зазначило код одержувача вантажу (Відкритого акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", далі –Завод), у зв’язку з чим на підставі ст. ст. 118 та 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (далі –Статут залізниць України), має сплатити відповідний штраф.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.07.2007 р. (суддя Степанюк А.Г.) позовні вимоги Залізниці задоволено частково: з Товариства стягнуто 2 500,00 грн. Рішення прийнято з мотивів, наведених Залізницею у позовній заяві, з посиланням на норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Статуту залізниць України, проте розмір штрафних санкцій зменшено на підставі п. 3 частини першої ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 18.10.2007 р. (колегія суддів: Філіпова Т.Л., Зав'язун В.С., Черпак Ю.К.) рішення господарського суду Хмельницької області від 24.07.2007 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що ст. 122 Статуту залізниць України передбачає стягнення штрафу за неправильне зазначення у накладній одночасно коду та адреси вантажоодержувача, а у накладній № 32731114 від 09.11.2006 р. було неправильно зазначено лише його код, і це не призвело до простою вагонів або пред'явлення претензій від вантажоодержувача (Заводу).

Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Викладені у касаційній скарзі вимоги Залізниця обґрунтовує тим, що господарським судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було невірно застосовано ст. ст. 306 та 307 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 24, 118 та 122 Статуту залізниць України.

Товариство не скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Залізниці до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Залізниці підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Товариство, будучи вантажовідправником, у накладній № 32731114 від 09.11.2006 р. неправильно зазначило код одержувача вантажу –Заводу: замість коду 3712 вказано код 00165712, про що складено акт загальної форми № 11 від 09.11.2006 р.

Відповідно до частин першої та п’ятої ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов’язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов’язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Частина перша ст. 24 Статуту залізниць України визначає, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Ст. 122 Статуту залізниць України встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Вирішуючи спір, господарський суд апеляційної інстанції неправильно застосував ст. 122 Статуту залізниць України та прийшов до помилкового висновку про те, що штраф за неправильно зазначений у накладній код одержувача стягується за умови, якщо окрім коду одержувача неправильно зазначена і його адреса. Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що зі змісту ст. 122 Статуту залізниць України вбачається, що неправильне зазначення у накладній коду одержувача вантажу є достатньою підставою для стягнення штрафу.

Відповідно до частини першої ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 18.10.2007 р. підлягає скасуванню як така, що прийняття внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Між тим, рішення господарського суду Хмельницької області від 24.07.2007 р. прийнято з урахуванням наведених вище вимог законодавства України.

При цьому колегія суддів Вищого господарського суду України вважає обґрунтованим здійснене місцевим господарським судом зменшення штрафних санкцій, нарахованих Залізницею, з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, будь-яких доказів того, що неправильне зазначення Товариством у накладній коду одержувача вантажу призвело до завдання Залізниці збитків або інших негативних наслідків матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Частина 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з п. 3 частини першої ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновок господарського суду першої інстанції про необхідність зменшити штрафні санкції, нараховані Залізницею Товариству на підставі ст. ст. 118 та 122 Статуту залізниць України за неправильне зазначення у накладній коду одержувача вантажу таким, що ґрунтується на вимогах законодавства України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 24.07.2007 р. має бути залишено без змін як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця" задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 18.10.2007 р. у справі № 8/2325 господарського суду Хмельницької області скасувати.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 24.07.2007 р. у справі № 8/2325 залишити в силі.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало