ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.02.08р.

Справа № 22/52-08

За позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних

випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому

Розі

до Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

м. Кривий Ріг

про стягнення 2047 грн. 13 коп.

Суддя Пуппо Л.Д.

Представники

Від позивача - Драний А.В., дов. від 08.01.08 №5

Від відповідача - Шаніна І.В., дов. № 5302/4 від 03.01.07

СУТЬ СПРАВИ

Позивач просить стягнути з відповідача 2047 грн. 13 коп. суму перерахунку страхових виплат, виплачених Фондом потерпілому.

Відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що згідно розділу ХІ, пункту 3 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі –Закон) відшкодування шкоди проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків особам, які потерпіли до набрання чинності Закону та мали право на страхові виплати та соціальні послуги і уся заборгованість потерпілим на виробництві, яким до набрання чинності Закону, підприємство не відшкодовувало матеріальну і моральну (немайнову) шкоду - виплачується підприємством, а в разі його ліквідації без правонаступника - фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку є виключно обов’язком Фонду. Закон не передбачає право Фонду на звернення до страхувальника (роботодавця) з регресними вимогами щодо відшкодування сплачених Фондом страхових виплат. Витрачені позивачем кошти у вигляді перерахунку страхових виплат у розмірі заявленої суми не є для нього шкодою у розумінні статті 1166 Цивільного кодексу України, оскільки ці кошти формуються за рахунок внесків роботодавця.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВЛЕНО

В позовній заяві позивач послався на те, що відповідно до статті 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", страхування від нещасного випадку здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Фонд соціального страхування є єдиним органом, який у межах наданих йому повноважень, здійснює керівництво та управління обов'язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до розділу XI Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" підприємство повинно надавати Довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого. Таким чином Фонд продовжує щомісячно виплачувати страхові виплати в тому розмірі, в якому це здійснювало підприємство-роботодавець.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу за позовом Ткача Віктора Івановича до Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Кривому Розі "Про зміну розміру відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків", було стягнено з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Кривому Розі на користь Ткача В.І. в рахунок не нарахованих та не виплачених сум втраченого заробітку 2047 грн. 13 коп.

Судом було встановлено вину підприємства в недостовірному перерахунку потерпілому на виробництві сум відшкодування шкоди згідно діючому законодавству, оскільки роботодавець несе повну відповідальність (в т.ч. й кримінальну), за достовірність даних, відображених за підписом посадових осіб, в наданих до Відділення Фонду документів про суму виплат потерпілому. Тобто судом було визначено інший розмір відшкодування шкоди потерпілому, ніж наданий підприємством в момент приймання - передачі особової справи потерпілого.

Згідно пунктів 1, 4, 5, 6, 12.1, 16 Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, затверджених Наказом Міністерства Фінансів України від 28.05.1999р. № 137, визначення іншого розміру відшкодування шкоди являє собою виявлення в теперішньому (звітному) періоді помилок минулих періодів, які спричинили викривлення даних фінансового обліку, виправлення яких здійснюється шляхом коригування сальдо нерозподіленого прибутку на початок звітного року. Підприємству заборонено суми виправлення відносити на валові витрати, що призведе до викривлення бази оподаткування.

Відділення Фонду, керуючись в роботі статтею 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не є правонаступником помилок підприємства і тому не може відповідати за вказані помилки. Фонд здійснює виплати, які призначені потерпілим до 01.04.2001р. виключно на підставі наданих роботодавцем документів, або за рішеннями судів.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" - уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачуються цими підприємствами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом.

Таким чином, виплата перерахунків потерпілим внаслідок вини підприємства з 01.04.2001р. є нецільовим використанням бюджетних коштів. Адже джерелом відшкодування шкоди потерпілим є страхові внески підприємств, в плануванні надходження та витрачання яких, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1423 від 13.09.2000р. "Про затвердження Порядку визначення страхових тарифів для підприємств, установ та організацій на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві" вид таких витрат як виявлені помилки підприємств, і внаслідок чого - перерахунок (збільшення) страхових виплат, не враховувався. Неправомірні додаткові витрати тягнуть за собою збитки Фонду, чим спричинено шкоду Відділенню Фонду, а відповідно, й Державі.

Згідно статті 225 Господарського Кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванні особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною. Оскільки підприємство надало недостовірні дані, що спричинило додаткове витрачання коштів Фонду, Відділення Фонду стягує їх з підприємства.

Відповідно до статті 228 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Оскільки Фондом відшкодовано збитки потерпілому, який їх зазнав з вини підприємства, Відділення Фонду стягує їх з підприємства.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Оскільки працівниками підприємства під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, надано недостовірні дані, що викликало збитки Фонду, чим спричинено шкоду Державі, Відділення Фонду вважає за необхідним стягнути їх з підприємства.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки Фондом відшкодовано шкоду потерпілому, який їх зазнав з вини підприємства, Відділення Фонду вважає за необхідним стягнути їх з підприємства.

Як вказувалося вище, відповідач позов не визнав, пославшись на те, що предметом розгляду даного спору є правовідносини, які регулюються спеціальним Законом України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, згідно статті 4 цього Закону.

Згідно статті 4 цього Закону законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про охорону праці" та інших нормативно-правових актів.

Згідно статті 2 Закону сфера його дії поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору на підприємствах, а також на осіб, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Згідно розділу XI, пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування шкоди провадиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків особам, які потерпіли до набрання чинності Закону та мали право на страхові виплати та соціальні послуги; уся заборгованість потерпілим на виробництві, яким до набрання чинності Закону, підприємство не відшкодувало матеріальну і моральну (немайнову) шкоду - виплачується підприємством, а в разі його ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Статтями 1, 5, підпункту “в” пункту 1 статті 21, частиною 1 статті 25, статтями 28, 34 Закону на страховика, яким згідно з частиною 4 статті 6 Закону є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, покладено обов'язок повного та своєчасного відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку та проведення усіх видів страхових виплат і соціальних послуг.

З метою виконання зазначеного обов'язку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до частини 1 статті 46 Закону України провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування.

Одним із джерел фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є внески роботодавців (частина 2 статті 46 Закону). Відповідно до частини 3 статті 46 Закону кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не включаються до складу Державного бюджету Україні, а спрямовуються для відшкодування шкоди застрахованим особам та членам їх сімей, тобто державі не заподіюється шкода, так як страхові виплати здійснюються Фондом за рахунок роботодавців.

Відповідач виконує свої обов'язки перед позивачем по сплаті страхових внесків і заборгованості по страховим внескам не має.

Відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку є виключно обов'язком Фонду. Оскільки страхові виплати здійснюються за рахунок внесків роботодавців, Закон не передбачає право Фонду на звернення до страхувальника (роботодавця) з регресними вимогами щодо відшкодування сплачених Фондом страхових виплат.

Таким чином, посилання позивача в обґрунтування своїх вимог про відшкодування шкоди на положення статей 1172, 1191 Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки, до спірних правовідносин повинні застосовуватись не загальні норми цього Кодексу, а норми спеціального Закону. Зазначений висновок узгоджується з позицією Конституційного суду України, викладеною у рішенні Конституційного суду України від 27.01.2004р. у справі № 1-9/2004.

Витрачені позивачем кошти у вигляді перерахунку страхових виплат у розмірі 2047 грн. 13 коп. не є для нього шкодою в розумінні статті 1166 Цивільного кодексу України, оскільки ці кошти формувалися за рахунок внесків роботодавця – Відкритого акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат”.

З огляду на викладене суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювання, які спричинили втрату працездатності”, статтями 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ

В позові відмовити.

Суддя Л.Д.Пуппо