ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2008 р.

Справа № 01/53-24.1А.

м.Луцьк 14 год.00хв.

від 22.10.2008р.                                                             справа № 01/ 53 – 24.1.

за позовом приватної виробничо-комерційної фірми "Укрбізнес", м. Луцьк

до Луцької міської ради, м. Луцьк

про визнання нечинними рішень №23/34 від 30.01.2008р., №23/18 від 30.01.2008р., зобов’язання укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3438 га для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого, 3 у м. Луцьку за ринковою вартістю, визначеною експертною грошовою оцінкою

Суддя Якушева І. О.

при секретарі Дзірба О.М

за участю представників:

від позивача: Шестернін В.Д. (дов. від 26.08.2008р.)

від відповідача: Кириченко Р.К. (дов.№1.1.-8/3536 від 28.08.2008р.)

Суть спору: позивач в позовній заяві просить визнати нечинними рішення Луцької міської ради №23/34 від 30.01.2008р., №23/18 від 30.01.2008р., зобов’язати Луцьку міську раду укласти з ПВКФ "Укрбізнес" договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3438 га для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого, 3 у м.Луцьку за ринковою вартістю, визначеною експертною грошовою оцінкою, тобто за ціною 141 952 грн.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилається на таке:

- експертна оцінка, будучи результатом професійної діяльності оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок (які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»), визначає реальну ринкову вартість земельної ділянки.

Згідно із звітом з експертної грошової оцінки земельної ділянки від 8.08.2007р., виготовленого закритим акціонерним товариством науково-виробничим підприємством «Технічне бюро кадастру» (Ліцензія Державного комітету України по земельних ресурсах серія АБ №117563 від 25.01.2005р.), ринкова вартість земельної ділянки становить 141 952 грн.

За наявності звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки та позитивного висновку державної експертизи по ньому, а також нормативного обов'язку органу місцевого самоврядування прийняти рішення відповідно до своїх повноважень (ст. ст. 12,127 ЗК України), Луцька міська рада як суб'єкт владних повноважень була зобов'язана продати земельну ділянку за її реальною ринковою вартістю, що визначена звітом з експертної грошової оцінки земельної ділянки від 8.08.2007р., затвердивши її ціну в розмірі 141 952 грн. Натомість Луцька міська рада необгрунтовано самостійно визначила ціну продажу земельної ділянки в розмірі 440 052,00 грн., тим самим, фактично, перебравши на себе компетенцію оцінювачів.

Відповідач вийшов за межі наданих йому законом повноважень, оскільки фактично самостійно здійснив оцінку земельної ділянки, а остання є діяльністю виключно суб'єктів господарювання, які отримали ліцензії на виконання землеоціночних робіт;

Луцька міська рада як суб'єкт владних повноважень має право і зобов'язана діяти тільки у відповідності до вимог закону та за умови коли окреме повноваження прямо ним передбачене. Положення ж нормативно-правових актів, на які відповідач посилається у своєму рішенні №23/18 від 30.01.2008р., як і в цілому положення земельного законодавства, повноважень місцевої ради щодо встановлення коефіцієнтів до експертної грошової оцінки земельних ділянок і відповідно визначення в односторонньому порядку цін земельних ділянок при їх продажі шляхом викупу не передбачають. Рішення №23/18 від 30.01.2008р. не містить підставного обгрунтування встановлення коефіцієнту до експертної грошової оцінки земельних ділянок в розмірі саме 3,1, а тому є ще й необгрунтованим;

- відповідач є регуляторним органом, а рішення №23/18 від 30.01.2008р. - регуляторним актом в розумінні ст.1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки воно, передбачаючи застосування коефіцієнту до експертної грошової оцінки, визначає спосіб визначення ціни в господарському договорі, а значить врегульовує господарські відносини.

Однак, в порушення вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» рішення №23/18 від 30.01.2008р. було прийняте не через регуляторну діяльність, як того вимагає вказаний нормативний акт, і без додержання основних регуляторних процедур, в тому числі за відсутності аналізу регуляторного впливу та оприлюднення проекту регуляторного акта. А тому його слід визнати нечинним.

Крім того, рішення №23/18 від 30.01.2008р., будучи за своєю правовою природою актом нормативно-правового характеру (встановлює норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб), не може слугувати нормативним обгрунтуванням правомірності прийняття рішення №23/34 від 30.01.2008р. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію. Рішення №23/18 від 30.01.2008р. на момент прийняття рішення №23/34 від 30.01.2008р. оприлюднене в офіційному порядку не було, а значить, не будучи чинним на той момент (30.01.2008р.), не може покладатися в обгрунтування правомірності прийняття інших рішень.

Рішення №23/18 від 30.01.2008р. стосується продажу всіх земельних ділянок, рішення щодо яких прийняті 23-ю сесією міської ради, а відтак безпосередньо впливає на права ПВКФ «Укрбізнес» як покупця земельної ділянки. В даному випадку позивач має суб'єктивний матеріальний інтерес, а відтак і право на звернення з позовом до суду про визнання рішення, що порушує його права і інтереси, нечинним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач у відзиві, представник відповідача в судовому засіданні позову не визнали, просять в задоволенні позову відмовити, посилаючись на таке:

- підставами визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції, органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта охоронюваних законом прав та інтересів підприємства чи організації.

У комунальні власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної чи державної власності, а також земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти комунальної власності, які передбачені ч.2 ст.83 ЗК України.

Згідно з п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно до ст..12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб , надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України встановлено, щодо розмежування земель державної і комунальної власності повноваження розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні та міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст. ст. 80. 83 ЗК України органи місцевого самоврядування є суб'єктами права власності на землі територіальних громад, що належать до комунальної власності.

Законним розпорядником земель територіальних громад є орган місцевого самоврядування, тобто Луцька міська рада, яка відповідно до ст. 26 Закон)' України «Про місцеве самоврядування в Україні» має виключні повноваження щодо регулювання земельних відносин.

Також, відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, доцільність, порядок та умови відчуження яких визначаються відповідною радою.

Рішенням Луцької міської ради від 30.01.2008р., № 2318 «Про продаж земельних ділянок комунальної власності несільського господарського призначення у власність громадянам та юридичним особам із застосуванням коефіцієнта до експертної грошової оцінки» було визначено порядок та умови відчуження земельних ділянок комунальної власності.

Рішенням від 30.01.2008р.. №2334 «Про продаж у власність земельної ділянки приватній виробничо-комерційній фірмі «Укрбізнес» для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого. З» Луцькою міською радою, як власником та розпорядником земель комунальної власності, були запропоновані відповідні умови відчуження земельної ділянки ПВКФ «Укрбізнес».

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймаються на пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, окрім випадків передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». При вставленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільській, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Розгляд питання продажу земельних ділянок комунальної власності несільськогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам із застосуванням коефіцієнта 3.1 до експертної грошової оцінки ,а також питання продажу у власність ПВКФ «Укрбізнес» земельної ділянки для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого, 3 виносилися на обговорення двадцять третьої сесії Луцької міської ради і шляхом голосування депутатами прийнято рішення № 2334 «Про продаж у власність земельної ділянки приватній виробничо-комерційній фірмі «Укрбізнес» для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого, 3» на умовах визначених п.. 2.3 вказаного рішення. Таким чином вбачається, що процедура прийняття рішень визначена ст.,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Луцькою міською радою була дотримана і не була порушена.

Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок (п. 4 ст.201 ЗК України).

Ціна земельної ділянки - це фактична сума грошей, сплачена за перехід прав на земельну ділянки або на подібну до неї земельну ділянку від продавця до покупця (абзац 16 статті 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Керуючись пунктом 3 Методики експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за №1531 від 11.10.2002р., оцінювач при проведенні експертної грошової оцінки земельних ділянок визначає ринкову ціну (ймовірну ціну продажу на ринку) або інший вид вартості об'єкта оцінки (заставну, страхову, для бухгалтерського обліку тощо), за яку він може бути проданий (придбаний) або іншим чином відчужений на дату оцінки відповідно до умов угоди.

Тому, на основі Методики експертної грошової оцінки земельних ділянок експерт при проведені експертної грошової оцінки визначає лише імовірну ціну продажу, а не остаточну ціну за якою продавець змушений відчужувати земельну ділянку.

Відповідно до п. 6 ст. 128 ЗК України рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради, державного органу приватизації про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Пунктом 8 ст. 128 ЗК України встановлено, що вартість земельної ділянки визначається на підставі її грошової та експертної оцінки, яка проводиться за методикою затвердженою Кабінетом міністрів України.

Луцька міська рада як законний розпорядник земель комунальної власності беручи за основу експертну грошову оцінку земельної ділянки на вул. Карпенка - Карого, 3, що становить 141 952,00 (сто сорок одну тисячу дев'ятсот п'ятдесят дві ) гривні та аналогію закону, застосувала норми ст. 64 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якою встановлено, що у 2008 році по населених пунктах, грошову оцінку яких не проведено, при визначенні розміру земельного податку застосовується коефіцієнт 3.1 і тому було визначено саме таку ціну продажу земельної ділянки для ПВКФ «Укрбізнес» 440 052,00 (чотириста сорок тисяч п'ятдесят дві) гривні.

Згідно з п.3 статті 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору. Крім того, згідно п.1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Земельне законодавство не містить застережень щодо продажу земельних ділянок за вищою вартістю, ніж визначена при проведенні експертної грошової оцінки земельної ділянки. Оскільки сторони є вільні при укладанні договору, а експертна грошова оцінка використовується для встановлення імовірної, вірогідної, стартової ціни продажу земельної ділянки, фактична сума грошей, яка сплачується за перехід прав за земельну ділянку від продавця до покупця, може бути більшою, ніж вартість земельної ділянки, яка визначена експертом.

Посилання позивача на те, що рішення Луцької міської ради № 2318 від 30.01.2008 року є регуляторним актом безпідставне, оскільки згідно із п.3 ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності» регуляторний акт – це прийнятий уповноваженим регуляторним органом          інший офіційний

письмовий документ, який установлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних

відносин між регуляторними органами або іншими органами державної

влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Рішення 2318 від 30.01.2008 року застосовувалося один раз та до визначеного кола осіб, а саме рішення щодо яких прийняті 23-ю сесією міської ради. Це також підтверджується листом № 21-3424 від 03.06.2008 року представництвом державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва у Волинській області.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

в с т а н о в и в:

30.01.2008р. Луцькою міською радою було прийнято рішення №23/18 "Про продаж земельних ділянок комунальної власності несільськогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам із застосуванням коефіцієнта до експертної грошової оцінки", яким встановлено, що до розроблення нової грошової оцінки земель міста Луцька застосувати при продажі земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які знаходяться під об’єктами нерухомого майна коефіцієнт 3.1. до експертно-грошової оцінки для всіх земельних ділянок, рішення щодо яких прийняті 23-ю сесією міської ради.

30.01.2008р. Луцькою міською радою прийнято рішення №23/34, яким позивачу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Карпека-Карого,3 загальною площею 0,3438 га для обслуговування складських приміщень; вирішено продати ПВКФ "Укрбізнес" земельні ділянки на вул.Карпека-Карого,3 загальною площею 0,3438 га для обслуговування складських приміщень на затверджених у п.п.4, 5 цього рішення умовах; затверджено ціну продажу згаданої земельної ділянки у розмірі 440 052 грн.; вирішено укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована на вул. Карпека-Карого,3 на затверджених умовах, а також оформити інші необхідні для вчинення цієї угоди документи.

Рішенням Луцької міської ради №27/123 від 28.05.2008р. назву рішення №23/18 від 30.01.2008р. викладено в новій редакції "Про продаж земельних ділянок комунальної власності несільськогосподарського призначення із застосуванням коефіцієнта до експертної грошової оцінки".

Згідно з поясненнями відповідача, приймаючи 30.01.2008р. рішення №23/34, і затверджуючи ціну продажу земельної ділянки по вул.Карпека-Карого,3 у розмірі 440 052 грн., Луцькою міською радою було застосовано коефіцієнт 3.1., встановлений рішенням №23/18 від 30.01.2008р.

Згідно із звітом, виготовленим 8.08.2008р. ЗАТ науково-виробничим підприємством "Технічне бюро кадастру", експертна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,3438 га, що розташована по вул. вул.Карпека-Карого,3, становить 141 952 грн.

Позовна вимога про визнання нечинним рішення Луцької міської ради №23/18 від 30.01.2008р. до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, доцільність, порядок та умови відчуження яких визначаються відповідною радою.

Рішенням Луцької міської ради від 30.01.2008р., № 2318 «Про продаж земельних ділянок комунальної власності несільського господарського призначення у власність громадянам та юридичним особам із застосуванням коефіцієнта до експертної грошової оцінки» було визначено порядок та умови відчуження земельних ділянок комунальної власності.

Нормативний акт – це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

У відповідності із п.3 ст.1 Закону України «Про засади

державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це

прийнятий          уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб’єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який установлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Рішення 2318 від 30.01.2008 року застосовувалося відповідачем один раз – на 23 сесії Луцької міської ради та до визначеного кола осіб – до осіб, яким продавались земельні ділянки, рішення щодо яких приймались 23-ю сесією міської ради.

З витягу з протоколу 23-ї сесії Луцької міської ради вбачається, яким саме особам Луцька міська рада надавала згоду на 23-ій сесії на продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення, тобто дане коло осіб є визначеним і конкретним.

А тому не можна погодитись з доводами позивача про те, що рішення 2318 від 30.01.2008р. за своєю правовою природою є актом нормативно-правового характеру, регуляторним актом, повинно було прийматись з дотриманням процедури, встановленої Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З наведених підстав не приймаються судом до уваги і доводи позивача про те, що це рішення мало бути оприлюднено в офіційному порядку, не могло покладатись в обгрунтування правомірності прийняття інших рішень, оскільки не було чинним.

На запит головного управління земельних ресурсів у Волинській області представництво Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва у Волинській області надало відповідь №21-3424 від 03.06.2008р., в якому дійшло висновку про те, що рішення 2318 від 30.01.2008р. не є регуляторним актом.

Доводи позивача про те, що рішення є необгрунтованим. спростовуються рішенням №23/18 від 30.01.2008р., із тексту якого вбачається, що відповідач, приймаючи це рішення, керувався ст.ст.12,201, п.8 ст.128 Земельного кодексу України, ст.64 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Луцька міська рада, як законний розпорядник земель комунальної власності, який визначає доцільність, порядок та умови відчуження, беручи за основу експертну грошову оцінку земельної ділянки на вул. Карпенка - Карого, 3, що становить 141 952 грн., за аналогією закону на підставі ст. 64 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», застосувала до ціни продажу земельної ділянки коефіцієнт 3.1.

Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам встановлений ст. ст. 127, 128 Земельного кодексу України.

Стаття 127 Земельного кодексу України передбачає, що продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах.

Згідно із ч. 4 ст. 201 Земельного кодексу України експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно - правових угод щодо земельних ділянок.

Норма ст. 128 Земельного кодексу України регулює договірний порядок продажу земельних ділянок громадянам і юридичним особам із земель державної та комунальної власності.

Визначення вартості земельної ділянки, що підлягає продажу, здійснюється на підставі її грошової оцінки та експертної оцінки за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

У відповідності із п. 3 Методики експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1531 від 11.10.2002р., експертна грошова оцінка передбачає визначення ринкової (ймовірної ціни продажу на ринку) або іншого виду вартості об'єкта оцінки (заставна, страхова, для бухгалтерського обліку тощо), за яку він може бути проданий (придбаний) або іншим чином відчужений на дату оцінки відповідно до умов угоди. На підставі грошової та експертної оцінки органи державної влади та місцевого самоврядування визначають вартість земельної ділянки, а також встановлюють і затверджують ціну продажу земельної ділянки, яка може бути меншою чи більшою від її ринкової вартості.

Отже, законодавством не передбачено обов'язку міської ради продати земельну ділянку саме за експертною грошовою оцінкою.

З наведеного випливає, що експертна грошова оцінка передбачає ймовірну, вірогідну, стартову ціну продажу земельної ділянки.

Позивач стверджує, що відповідач вийшов за межі компетенції, проте Луцька міська рада не здійснювала оцінки земельної ділянки, а затверджувала ціну продажу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

З Рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 1 грудня 2004 року у справі № 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) випливає, що кожен може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадках їх порушення, оспорювання чи невизнання.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним.

Рішення Луцької міської ради №23/34 від 30.01.2008р. "Про продаж у власність земельної ділянки приватній виробничо-комерційній фірмі "Укрбізнес" для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого, 3" прийняте в межах компетенції міської ради з додержанням вимог законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В процесі судового розгляду позивачем не доведено порушень зі сторони відповідача при прийнятті ним рішення №23/34 від 30.01.2008р..

Отже, рішення №23/34 від 30.01.2008р. "Про продаж у власність земельної ділянки приватній виробничо-комерційній фірмі "Укрбізнес" для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого, 3" прийняте відповідачем в межах компетенції, визначеної в ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочність щодо володіння, користування та розпорядження об’єктами права комунальної власності, доцільність, порядок та умови відчуження об’єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою, а тому відсутні підстави для визнання рішення від 30.01.2008 року № 23/34 нечинним.

Вимога про зобов’язання Луцьку міську раду укласти з ПВКФ "Укрбізнес" договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3438 га для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого, 3 у м.Луцьку за ринковою вартістю, визначеною експертною грошовою оцінкою, тобто за ціною 141 952 грн., не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Приписи ст. ст. 13 і 41 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

У відповідності із ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо, зокрема, регулювання земельних відносин, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Позивач просить зобов'язати міську раду укласти з ним договір купівлі – продажу земельної ділянки за ціною 141 952 грн., проте рішення міської ради про продаж позивачу земельної ділянки за такою ціною відсутнє.

Наведені норми закону дозволяють дійти висновку про те, що зобов'язання органу місцевого самоврядування продати земельну ділянку за відсутності відповідного рішення є порушенням його виключного, передбаченого Конституцією України, права на здійснення права власності та права управління землями від імені Українського народу, яке підлягає захисту.

Керуючись ст.ст.13, 41, 142 - 145 Конституції України, ст.116, 127, 128, 201 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26, ст.60, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.3 ст.2, ст.ст.70, 71, 86, 160 – 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

п о с т а н о в и в:

в позові приватної виробничо-комерційної фірми "Укрбізнес" до Луцької міської ради про визнання нечинними рішень №23/34 від 30.01.2008р., №23/18 від 30.01.2008р., зобов’язання Луьку міську раду укласти із ПВКФ "Укрбізнес" договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3438 га для обслуговування складських приміщень на вул. Карпенка-Карого, 3 у м.Луцьку за ринковою вартістю, визначеною експертною грошовою оцінкою, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного адміністративного суду України.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя                                                                                 І.О.Якушева

Дата виготовлення повного тексту постанови: 27.10.2008р.

Суддя