ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№ 62/20-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- Княжніцька А.П.,

відповідача

- Цаплієнко О.І., Барсова Н.М.,

третьої особи

- не з'явився,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

ТОВ "АНВЦ "Ковалівка"

на рішення

від 20.03.2006 господарського суду Київської області

у справі

№62/20-06

за позовом

Васильківської ОДПІ

до

ТОВ "АНВЦ "Ковалівка"

(третя особа -

Відділ державної реєстрації Васильківської райдержадміністрації)

про

скасування державної реєстрації відповідача

В судовому засіданні представниками ТОВ "АНВЦ "Ковалівка" надано для огляду оригінал витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (копія долучена до справи), з якого вбачається, що станом на 13.11.2008 року ТОВ "АНВЦ "Ковалівка" є юридичною особою, не ліквідоване та не виключено з вказаного реєстру у встановленому порядку.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 20.03.2006 (суддя Іваненко Я.Л.) позов задоволено - на підставі ст.ст.59,238,247 ГК України, п.17 ч.1 ст.11 Закону України " Про державну податкову службу в Україні" та ст.ст.38,46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" скасовано (припинено) державну реєстрацію ТОВ "АНВЦ "Ковалівка", зобов'язано Кулика М.Ф. –керівника ТОВ "АНВЦ "Ковалівка" вжити заходів для ліквідації відповідача, а державного реєстратора зобов'язано внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення про припинення вказаного товариства.

Рішення мотивоване обставинами неподання відповідачем протягом року податкової звітності, що є підставою для скасування його державної реєстрації.

ТОВ "АНВЦ "Ковалівка" в поданій касаційній скарзі просить рішення скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.58 Конституції України, ст.ст.238,239,247,250 ГК України, п.1 ч.1 ст.11, п.2 ч.6 ст.111 Закону України " Про державну податкову службу в Україні", ст.ст.32,43 Господарського процесуального кодексу України та ст.ст.3,17,50 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, скаржник вважає, що спір за позовом податкового органу (суб'єкта владних повноважень) про припинення юридичної особи з підстав ненадання податкової звітності відноситься до публічно-правових спорів та повинен розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а не за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судом норм процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення – скасуванню з припиненням провадження у справі з наступних підстав.

Приймаючи рішення від 20.03.2006 суд першої інстанції керувався нормами Господарського процесуального кодексу України.

Проте, поза увагою суду залишився той факт, що з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, і при прийнятті оскаржуваного рішення суд не врахував наступне.

Відповідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні " завданнями органів державної податкової служби є:

здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі).

Згідно з вимогами ч.ч.1-3 ст.4 Закону України „Про державну податкову службу в Україні " Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади; державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України; державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

а) участь у спорі суб'єкта господарювання;

б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з утворенням суб'єктів господарювання, їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про визнання недійсними установчих документів, припинення діяльності юридичної особи та скасування її державної реєстрації, крім відповідних спорів за позовами суб'єктів владних повноважень.

Водночас, виходячи з положень пунктів 1,7,9 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Таким чином, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначена ст.ст.17, 50 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, згідно з п.4 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Таку ж відсильну норму містить і п.5 ч.4 ст.50 КАС України. Пунктом 17 частини 1 ст.11 Закону України " Про державну податкову службу в Україні" встановлено право державних податкових інспекцій звертатися до судових органів із позовною заявою про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, що кореспондується з вимогами п.4 ч.1 ст.17 та п.5 ч.4 ст.50 КАС України. В даному випадку Васильківська ОДПІ, подавши позов на підставі ст.ст.59,238,247 ГК України, п.17 ч.1 ст.11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та ст.ст.38,46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" реалізувала свої визначені податковим законодавством функції суб’єкта владних повноважень.

Наведене вказує на те, що рішення у даній справі помилково прийнято за правилами Господарського процесуального кодексу України без встановлення належної юрисдикції.

Касаційна інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду рішень у справах, помилково розглянутих судами першої та апеляційної інстанцій в порядку господарського судочинства (постанова ВСУ від 27.02.2007 у справі №44/38-06).

Зважаючи на вищенаведене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню як таке, що прийняте внаслідок порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі –припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з непідвідомчістю господарським судам спорів за позовами суб'єктів владних повноважень про скасування державної реєстрації юридичних осіб.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.80,1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "АНВЦ "Ковалівка" задовольнити.

Рішення господарського суду Київської області від 20.03.2006 у справі №62/20-06 скасувати.

Провадження у справі припинити.

Головуючий, суддя           В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун