ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

27.08.2008                                                                                Справа №14/195

м. Полтава

за позовом Семенівської районної ради Полтавської області, 38200, Полтавська область, смт. Семенівка, вул.. Леніна, 44

до Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, 38200, Полтавська область, смт. Семенівка, вул.. Леніна, 44

про визнання незаконним і скасування розпорядження голови Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області Пипича Г.М. №154 від 21.03.2008р.

Суддя Іваницький О.Т.

Секретар судового засідання – Пістряк М.С.

Представники:

від позивача: Попов Ю.О., дов. №02-01/134 від 26.05.2008р.

від відповідача: Редун І.В., дов. №1-01/1087 від 12.06.2008 р.

Постанова приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 14.08.2008 року.

Суть спору: Розглядається позовна заява про визнання незаконним і скасування розпорядження голови Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області Пипича Г.М. №154 від 21.03.2008р.

Ухвалою заступника голови господарського суду Полтавської області Пушка І.І. від 26.05.2008р. склад суду було змінено в зв’язку з відрядженням судді Іваницького О.Т. і справа передана на розгляд судді Геті Н.Г.

Суддя Гетя Н.Г. прийняла справу до свого розгляду і відклала її слухання на 10.07.2008 р. і оголосила перерву до 14.08.2008р.

Ухвалою заступника голови господарського суду Полтавської області Білоусова С.М. від 13.08.2008р. склад суду було змінено в зв’язку з виходом із відпустки судді Іваницького О.Т. і справа передана йому на розгляд.

Суддя Іваницький О.Т. прийняв справу до свого провадження і розглянув її по суті.

В судовому засіданні 14.08.2008р. відповідно до частини 2 статті 150 КАС України оголошено перерву до 27.08.2008р.

В судовому засіданні 27.08.2008 р. після виходу суду з нарадчої кімнати за згодою представників сторін було оголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Представник позивача на задоволенні заявленого позову в ході судового розгляду наполягає, посилаючись на неправомірність винесеного спірного розпорядження, в зв’язку з чим просить суд визнати незаконним і скасувати останнє.

Відповідач заперечення на позов не подав, але в судових засіданнях проти позову заперечує, посилаючись на правомірність винесення спірного розпорядження.

Дослідивши і оцінивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив, що 21.03.2008 року головою Семенівської районної державної адміністрації Пипичем Г.М. прийняте Розпорядження № 154 "Про виконання Указу Президента України "Про заходи у зв'язку 75-ми роковинами Голодомору 1932-1933 років в Україні" ( далі - Розпорядження), пункт 4 якого містить рекомендацію директорам навчальних закладів (шкіл) району здійснити до 15 травня 2008 року демонтаж пам’ятників В.І.Леніну які розташовані на прилеглій території навчальних закладів. А пункт 5 цього розпорядження надає пряму вказівку заступнику голови районної державної адміністрації Даценку М.І. та начальнику філії "Семенівський райавтодор" ДП «Полтаваоблавтодор» Ковері С.В. розробити та здійснити до 15 травня заходи по демонтажу пам'ятника В.І. Леніну, що розташований по вул. Леніна в селищі Семенівка біля адміністративного будинку.

Після відкриття провадження у справі №14/195 Головою Семенівської районної державної адміністрації видане Розпорядження №209 від 05.05.2008р.внесені зміни до пунктів 4 і 5 до спірного Розпорядження, якими зазначені пункти викладені в новій редакції: «4. Рекомендувати директорам Семенівського НВК №1, Погребняківської ЗОШ І-ІІІ ступеня, Криворудської ЗОШ І-ІІІ ступеня, Вербківської ЗОШ 1-ІІ ступеня вжити заходи в установленому чинним законодавством порядку щодо перенесення пам’ятників Леніну В.І., які розташовані на прилеглій території підвідомчих їм навчальних закладів.

5. Заступнику голови районної державної адміністрації Даценку М.І. розробити план заходів з перенесення пам’ятника Леніну В.І., що розташований в селищі Семенівка біля адміністративного будинку, та вишукати підрядну організацію, яка проведе цю роботу.».

Позивач вважає, що Розпорядження прийняте з перевищенням владних повноважень наданих законом, не відповідає діючому законодавству та Указу Президента України від 28 березня 2007 року № 250/2007 на виконання якого прийняте.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про місцеві державні адміністрацій" визначені повноваження місцевих адміністрацій в галузі управління майном, приватизації та підприємництва, а саме: місцева державна адміністрація: здійснює на відповідній території управління об'єктами, що перебувають у державній власності та передані до сфери її управління, приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління, а також здійснює делеговані відповідною радою функції управління майном, що перебуває у спільній власності територіальних громад."

Згідно рішення 18-тої сесії 4-го скликання Семенівської районної ради від 12.08.2005 року адміністративний будинок з надвірними будівлями прийнятий у спільну власність територіальних громад району.

Рішенням 14-тої сесії 4-го скликання від 18.11.2004 року затверджений перелік закладів освіти, що відносяться до спільної власності територіальних громад району (копія в матеріалах справи).

Районною державною адміністрацією незаконно привласнені повноваження Семенівської районної ради, яка відповідно до статті 142 Конституції України та статті 43 і пункту 10 Перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" здійснює управління майном спільної власності територіальних громад району. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Частина 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Розпорядження протирічить Указу Президента України, в якому зазначено: вжити в установленому порядку заходів щодо демонтажу пам’ятних знаків присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, та політичних репресій, а також щодо перейменування в установленому порядку вулиць і площ, провулків, проспектів, парків та скверів у населених пунктах України, назви, яких пов'язані з такими особами.

Тобто, зазначене вище стосується осіб, які проводили певні дії по організації Голодомору. Загальновідомий факт, який не потребує доказів, це - дата смерті В.І. Леніна, січень 1924 року. Таким чином, він не може бути причетний до подій 1932-1933 років, і відповідно на його особу дія цього Указу не розповсюджується.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться список партійних і радянських керівників, керівних співробітників ОДПУ та ДПУ УРСР, а також документів, що стали організаційно-правовою підставою для проведення в Україні політики Голодомору-Геноциду та репресій, опублікованого на офіційному сайті Служби безпеки України. В зазначеному списку відсутній Ленін (Ульянов) В.І.

Рішенням виконавчого комітету Семенівської районної ради народних депутатів №182 від 16.06.1982 р. «Про затвердження переліку пам’яток історії та культури району, взятих на державний облік і охорону» встановлено затвердити кількість і перелік пам’яток історії та культури району, взятих на державний облік згідно з додатками №№1,2.

Пунктами 85-103, 106 додатку №2 до вищевказаного рішення визначено, що пам’ятники Леніну В.І., розташовані на території Семенівського району, належать до пам’яток мистецтва.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 р. №1805-ІІІ (з подальшими змінами і доповненнями) пам'ятники, їхні частини, пов'язане з ним рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Відповідно до частини 2 даної статті знесення, зміна (крім реставрації та реабілітації), переміщення пам'яток на інше місце допускається як виняток з дозволу Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини у випадках, коли неможливо зберігати пам'ятку на місці за умови проведення комплексу науково обґрунтованих заходів із вивчення та фіксації пам'ятки (охоронних досліджень).

Частиною 3 розділу 10 Прикінцевих положень Закону "Про охорону культурної спадщини" передбачено: об'єкти, до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури", визнається пам'ятниками відповідно цього Закону.

Згідно зі статтею 6 Закону УРСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури" від 13.07.1978 р. №3600-ІХ до пам'яток історії та культури належить - пам'ятники історії - будинки, споруди, зв'язані з найважливішими історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави революційним рухом, з Великою Жовтневою соціалістичною революцією життям видатних політичних, державних, військових діячів.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як зазначається в частині першій статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно зі статтею 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Позивач у відповідності до вимог статей 69-71,79 Кодексу адміністративного судочинства України надав належні докази і довів ті обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог.

Відповідач у відповідності до вимог статей 69-71,79 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірність свого рішення (документи у матеріалах справи) та безпідставність вимог позивача.

Суд на підставі вищенаведеного , оцінивши докази, які є в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, належним чином доведені, тому підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи викладене, матеріали справи, та керуючись ст..ст. 2,4-12,23,37,47-51,56,58-59, 62-63,69-71,76,79,86,94,158-163,167 та п. 6 р. VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним розпорядження голови Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області Пипича Г.М. №154 від 21.03.2008 року.

3. Скасувати розпорядження голови Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області Пипича Г.М. №154 від 21.03.2008 року.

Повний текст постанови складено ___________________________

Суддя                                                                      Іваницький О.Т.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.