ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.10.08 р.                     Справа № 29/8

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді - Приходько І.В.;

судді – Татенко В. М.;

судді – Курило Г. Є.;

при секретарі судового засідання – Ярош В. В.;

за участю представники сторін:

від позивача – Торхов Д.О. – довіреність, Пахомов В.Г. – довіреність;

від відповідача – Арсенєв Е.Г. - довіреність; Гаврилюк А.З. – довіреність;

від третьої особи – не з'явився ;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом Відритого акціонерного товариства „Нікопольський завод феросплавів” м. Нікополь Дніпропетровської області,

до відповідача Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на боці позивача Державного підприємства „Придніпровська залізниця” м. Дніпропетровськ,

про стягнення 736,20 грн., -

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся позивач - Відрите акціонерне товариство „Нікопольський завод феросплавів” м. Нікополь Дніпропетровської області (далі – Товариство), з позовом до відповідача, Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк (далі – Залізниця), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на боці позивача Державного підприємства „Придніпровська залізниця” м. Дніпропетровськ, про стягнення збитків в сумі 736,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається договір № ПР/М-09-06-4006/НЮ-дч/157 від 29.12.2006р. про оренду 36-ти вагонів, самовільне використання відповідачем орендованого вагону -„теплушки” № 23812621, що орендований Товариством. Також позивач посилався на квитанції про приймання вантажу №№ 47038613, 49904673; претензію № 6342-4016 від 03.10.2007р., довідку № 751 від 26.09.2007р., довідку-розрахунок, копії квитанцій та виписок.

Представник позивача у судовому засіданні 09.07.2008 р. заявив клопотання та підтримав вимоги, що викладені у заяві № 10336-4016 від 13.06.2008 р., яка надійшла до суду 18.06.2008 р., а саме: просить залучити Придніпровську залізницю до участі у розгляді справи в якості відповідача 2 та стягнути з відповідача 2 суму сплаченої орендної плати у розмірі 607,32 грн. , крім того, просить стягнути з відповідача 1 штраф у розмірі 123,84 грн. на підставі статті 116 Статуту залізниць України.

Ухвалою суду від 09.07.2008 р. у задоволені заяви № 10336-4016 від 13.06.2008 р. було відмовлено.

10.07.2008 р. від позивача надійшла заява № 29/8 від 09.07.2008 р., в якій він просить залучити ДП „Придніпровську залізницю” до участі у розгляді справи у якості співвідповідача та/або у якості належного відповідача, крім того відмовляється від позовних вимог, заявлених до ДП „Донецька залізниця”.

У вказаній заяві позивач змінив позовні вимоги та просить стягнути з ДП „Придніпровська залізниця” 607,32 грн. – суму орендної плати та 156,96 грн. – штраф за несвоєчасну доставку вагонів.

Представник позивача у судовому засіданні 26.08.2008 р. підтримав клопотання № 12024-4016 від 20.08.2008 р. та клопотав про заміну неналежного відповідача ДП „Донецька залізниця” належним відповідачем ДП „Придніпровська залізниця” та клопотав про збільшення позовних вимог на 28,08грн. і просив стягнути з ДП „Придніпровська залізниця” 764,28 грн., з яких 607,32грн. - сплачена плати за оренду вагону № 23812621 та 156,96 грн. - штраф за несвоєчасну доставку орендованого вагону.

Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення сторін, суд відхилив клопотання позивача про заміну первісного відповідача – ДП „Донецька залізниця” на належного відповідача ДП „Придніпровська залізниця” та зміну позовних вимог, викладених у клопотанні № 12024-4016 від 20.08.2008 р., оскільки воно суперечило нормам статті 24 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача надав клопотання № 12393-4016 від 08.09.2008 р., в якому підтримав позовні вимоги до відповідача ДП „Донецької залізниці” та заявив про зміну предмету позову та просить стягнути на користь позивача з рахунку ДП “Донецька залізниця” 50% плати за користування орендованим вагоном № 23812621 у розмірі 736,20 грн. з ПДВ.

Крім того, просив суд витребувати у відповідача ймовірний акт загальної форми на орендований вагон № 23812621 складений в період з 08.08.2007р. по 19.08.2007р., оригінали залізничної накладної і квитанції на орендований вагон № 23812621.

Розглянув заявлене клопотання, матеріали справи, суд його задовольнив.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні 09.09.2008 р. надав клопотання б/н від 09.09.2008р. про відмову від заяви наданої 09.07.2008р. № 29/8, в якій він відмовлявся від позовних вимог, заявлених до відповідача – ДП „Донецька залізниця”, а також від клопотання, наданого 01.09.2008р. № 12234-4016, в якій він просив замінити відповідача ДП „Донецька залізниця” на належного відповідача ДП „Придніпровська залізниця”, підтримав заяву від 08.09.2008р. №12393-4016.

Положеннями статі 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Розглянув заявлені клопотання про уточнення позовних вимог, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки відповідають вимогам статті 22 ГПК України, адже їх фактично слід розцінювати як зміна предмету позову, що ґрунтується на підставах, зазначених у позові.

Таким чином, суд розглядає уточнені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 50 % плати за користування орендованим вагоном № 23812621 у розмірі 736,20 грн.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому зауважив, що позивачем не доведені позовні вимоги, оскільки підставою для матеріальної відповідальності Залізниці згідно ст. 129 Статуту залізниць України (далі – Статут) є акт загальної форми, який наданий позивачем не був. Крім того, відповідач посилався на невірне заповнення перевізних документів позивачем.

Крім того, відповідач вважає, що позивач не довів факту користування вагоном у період прострочки його повернення на адресу позивача.

Позивач проти доводів відповідача заперечував, вважає, що не оформлення загального акту для встановлення факту самовільного використання спірного вагону відбулось не з його вини, а оскарження начальнику Дирекції залізничних перевезень є його правом, а не обов’язком.

Ухвалою суду від 04.02.2008р. до участі у розгляді справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на боці позивача - державне підприємство „Придніпровська залізниця”.

Представник третьої особи надав до суду пояснення від 23.06.2008 р. № Мюр 29/8, 22.08.2008р. № юр-53, в якому вважає, що твердження позивача про самовільне використання Придніпровською залізницею орендованих вагонів є необґрунтованим та не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень статті 69 Господарського процесуального кодексу України термін розгляду справи продовжувався за клопотанням сторін.

В останні судові засідання представник третьої особи не з’являвся, про час і місце слухання справи був належним чином повідомлений.

На підставі положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято за відсутності третьої особи на підставі матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.

29.12.2006р. між державним підприємством „Придніпровська залізниця” (третя особа) та відритим акціонерним товариством „Нікопольський завод феросплавів” (відповідач) був укладений договір №ПР/М-09-06-4006/НЮ-дч/157 (далі – Договір) про оренду 36-ти критих вагонів для супроводження на термін з дати оформлення акту прийому-передачі вагонів в оренду з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р. (параграф 1 Договору).

Згідно параграфу 15 Договору (зі змінами) збір за обслуговування вантажних вагонів та плата за оренду здійснюється в порядку 100 % передплати до 1 числа наступного місяця шляхом перерахування на доходних рахунок ТехПД.

Параграфом 21 Договору сторони визначили, що перевезення вантажу в орендованих вагонах і перевезення порожніх орендованих вагонів (вантаж на своїх осях) регламентується Статутом залізниць України.

З додатку до Договору „Ставки орендної плати” (арк.11 зворот) вбачається, що позивачем було прийнято в оренду зокрема вагон № 23812621, оціночною вартістю 58 655грн. зі ставкою орендної плати 32,1 грн. за ваг/за добу без ПДВ.

Відповідно до параграфу 11 Договору, на орендований вагон орендар наносить з двох сторін трафарет: „Орендований ВАТ „НЗФ”. Негайне повернення на станцію Нікополь Придніпровської залізниці. Термін оренди з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р.”.

На виконання умов договору позивачем було здійснено передплату за обслуговування вантажних вагонів та плату за оренду, у тому числі за спірний вагон № 23812621, за серпень 2007р. – 1 216,56 грн. та за вересень 2007р. – 1 165,15 грн. (копії переліків залізничних документів від 31.07.2007р., 29.08.2007р.,19.09.2007р.).

Як убачається з квитанції про приймання вантажу № .08.2007р. вагон № 23812621 був прийнятий до перевезення на станції Нікополь Придніпровської залізниці зі станцією призначення Маріуполь-сортувальний Донецької залізниці де відправник зазначений ВАТ „Нікопольський завод феросплавів”, одержувач – ВАТ „Маріупольський меткомбінат ім. Ілліча”.

08.08.2007р. вказаний вагон за залізничною накладною № 49904673 був прийнятий відповідачем на станції Маріуполь-сортувальний Донецької залізниці для перевезення до станції призначення (приписки) Нікополь Придніпровської залізниці з позначкою на квитанції про приймання вантажу № 49904673 „Арендатор ОАО „Никопольский завод феросплавов” Срочный возврат на станцию НИКОПОЛЬ!”.

Проти вказаних фактів учасники процесу не заперечували.

Як убачається з цієї ж накладної, вагон № 23812621 прибув до позивача 19.08.2007 р.

Приймаючи рішення, суд враховує наступне.

З копій відомостей про дислокацію, розшукових телеграм, довідки №751 від 26.09.2007р.,

пам’яток тощо вбачається, що спірний вагон:

·          08.08.2007р. оформлений на повернення до станції Нікополь Придніпровської залізниці зі станції Маріуполь-сортувальний Донецької залізниці;

·          з 08.08.2007р. по 13.08.2007р. знаходився на станції Вилико Анатоль Донецької залізниці як вагон загального парку Укрзалізниці;

·          з 16.08.2007р. знаходився на станції Ясинувата Донецької залізниці як вагон загального парку Укрзалізниці;

·          19.08.2007р. прибув до станції приписки Нікополь Придніпровської залізниці.

Пунктом 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644, залізниці зобов'язані доставляти вантажі за призначенням у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками 1 доба на кожні повні та неповні 200км.

Як вбачається з квитанцій про приймання вантажу №№ 47038613, 49904673 спірний вагон було направлено вантажною швидкістю. Отже, при відстані між станціями Нікополь та Маріуполь-сортувальний близько 500 км вагони (вантаж на колесах) повинні бути доставлені протягом 4-діб з дня відправлення, тобто до 12.08.2007 р.

У порушення умов Договору та вищевказаних статей вагон-„теплушка” № 23812621 надійшов до станції призначення Нікополь Придніпровської залізниці 19.08.2007 р., про що свідчать матеріали справи та по суті сторонами не заперечується.

Отже, суд прийшов до висновку, що спірний вагон був відсутній у розпорядженні позивача 6 діб. Як вже встановлено судом 08.08.2007 р. спірний вагон-„теплушку” було зараховано до загального парку Укрзалізниці на коліях (території) Донецької залізниці у порушення вимог законодавства, що призвело до порушення прав позивача. Відтак – вагон № 23812621 самовільно використовувався відповідачем без згоди позивача.

Що стосується заперечень відповідача, що порушення строків повернення вагону № 23812621 ще не підтверджує факту його використання, суд вважає їх такими, що є помилковими з таких підстав.

Користування вагонами - це використання вагонів тим чи іншим суб’єктом господарської діяльності, який безпосередньо приймає вагони від залізниці для виконання подальшої операції, а потім повертає їх залізниці. Відтак, плата за користування вагонами залізниці вноситься за весь час перебування їх у безпосередньому розпорядження вантажовласника та за час затримки вагонів, крім випадків звільнення вантажовласника від зазначеної плати.

Вказаний висновок суду підтверджує практика Верховного Суду України (постанова ВСУ від 26.12.2006 р. № 07014).

Таким чином, суд приходить до висновку, що перебування спірного вагону протягом періоду 13.08.2007 р.- 19.08.2007 р. на коліях відповідача та неповернення його в строк встановлений законодавством є фактично використанням вагону № 23812621 відповідачем.

Згідно ст. 126 Статуту залізниць України, у разі самовільного використання залізницею вагонів (контейнерів), що належать підприємствам або орендовані ними, залізниця сплачує їм плату за користування, встановлену статтею 119 цього Статуту.

Статтею 119 Статуту залізниць України визначено, що за час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 % зазначених розмірів плати.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем було здійснено самовільне використання вагону № 23812621, який був орендований позивачем, в результаті чого вагон вибув з розпорядження позивача на 6 діб.

Отже, з урахуванням правильного розрахунку, вимоги позивача обґрунтовані, доведені належним чином та підлягають задоволенню.

Судом не приймаються до уваги заперечення щодо того, що підставою для матеріальної відповідальності Залізниці згідно ст. 129 Статуту є акт загальної форми, який наданий позивачем не був, оскільки згідно положень Статуту та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334, акти загальної форми для засвідчення самовільного зайняття залізницею вагонів, що орендовані підприємствами, складаються залізницею. Суд вважає, що у цьому випадку факт самовільного використання Залізницею спірного вагону підтверджується іншими документами, що наявні в матеріалах справи, а саме: інформація Придніпровської залізниці (арк.15-20), довідка Придніпровської залізниці № 751 від 26.09.2007 р. (арк.22), накладна № 49904673 (арк.123), інформація за № ГІОЦ-36/274 від 22.07.2008 р. Головного інформаційно-обчислювального центру Укразалізниці (арк.125-126).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інших доказів у підтвердження заперечень відповідачем надано не було.

Господарські витрати підлягають віднесенню у порядку передбаченому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 119, 126, 129 Статуту залізниць України; п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, Правилами складання актів, на підставі статей 32, 33, 43, 49, 69, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги Відритого акціонерного товариства „Нікопольський завод феросплавів” м. Нікополь Дніпропетровської області до Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на боці позивача - державне підприємство „Придніпровська залізниця” м. Дніпропетровськ, про стягнення 50 % плати за користування вагоном у розмірі 736,20 грн.

Стягнути з державного підприємства „Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ) на користь відритого акціонерного товариства „Нікопольський завод феросплавів” (853213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) 736,20грн. – 50 % плати за користування вагоном, державне мито у розмірі 102 грн. та витрат по сплаті послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118грн.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст підписано 13.10.2008 р.

Головуючий І. В. Приходько

Судді В. М. Татенко

Г. Є. Курило

Суддя

Надруковано 4 прим.:

1 прим. – позивачу;

1 прим. – відповідачу;

1прим. – третій особі;

1 прим. – у справу.