ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 листопада 2008 р.

№ 11/185-05-5571

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

судді Васищака І.М.,

судді Палій В.М.,

розглянувши

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Смільчанка"

на рішення від 17.06.2005р. господарського суду Одеської області

у справі №11/185-05-5571 господарського суду Одеської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесаглавпостач"

до Дочірнього підприємства "Одесаглавпостач" Державної акціонерної компанії "Укрресурси"

про визнання права власності

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смільчанка" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 17 червня 2005р., прийняте у справі №11/185-05-5571.

У прийнятті вказаної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.107 ГПК України, правом касаційного оскарження прийнятих у справі судових актів наділені сторони у справі, прокурор, а також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосуються їх прав та обов’язків.

Особа, що подала скаргу, не є стороною у справі. Звертаючись з даною касаційною скаргою, ТОВ "Смільчанка" вказує на те, що йому належить право власності на частину майна, визнаного відповідно до оскаржуваного рішення за позивачем.

Разом з тим, як вбачається, господарським судом Одеської області при розгляді справи №11/185-05-5571 не приймалось рішення щодо прав та обов’язків безпосередньо скаржника – ТОВ "Смільчанка"

Так, відповідно до оскаржуваного рішення визнано право власності за позивачем у справі ТОВ "Одесаглавпостач" на недобудоване нерухоме майно, яке знаходиться у смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, –базу відпочинку, а саме на: будинки відпочинку за інвентарними №№1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21,22,23,24,25,26, 27, 28,29, 30,31,32,33,34,35,36,37,38,39,43,44,45; будівлю під інвентарним №40; їдальні інв.№№41,46; трансформаторну підстанцію інв. №42.

Отже, постановивши такий судовий акт, суд дійшов висновку щодо наявності фактів, які є підставою для виникнення права власності у позивача на спірне майно. Таким чином, приймаючи спірне рішення суд не визначився щодо прав та обов’язків безпосередньо скаржника - ТОВ "Смільчанка".

Також, слід зазначити, що стверджуючи про набуття права власності на частину майна, яке є предметом спору, скаржник не надає належних та допустимих доказів набуття ним права власності на об’єкти незавершеного будівництва відповідно до ст.ст.331,334 ЦК України.

Враховуючи наведене, у прийнятті поданої касаційної скарги слід відмовити.

Зазначене не перешкоджає скаржнику, у разі порушення або оспорення його прав або охоронюваних законом інтересів, звернутися до суду з відповідним позовом в установленому порядку.

Сплачене державне мито в сумі 42,50грн. відповідно до квитанції №4/1 від 15 жовтня 2008р. підлягає поверненню скаржнику з державного бюджету на підставі п.2 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993р. “Про державне мито”.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.47, 86, 107 ГПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

1.          Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Смільчанка" у прийнятті касаційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 17.06.2005р. у справі №11/185-05-5571.

2.          Видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Смільчанка" довідку на повернення з державного бюджету 42,50рн. державного мита, сплаченого відповідно до квитанції №4/1 від 15.10.2008р.

Головуючий суддя М.Кузьменко Суддя І.Васищак

В.Палій