ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 січня 2008 р.

№ 35/443-07

Вищий
господарський суд України у складі Колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.

суддів

Заріцької А.О., Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

ліквідатора відкритого акціонерного
товариства "Гайшинська птахофабрика"

на рішення

господарського суду Харківської
області від         9 жовтня 2007 року

у справі
господарського суду

№ 35/443-07 Харківської області

за позовом

відкритого акціонерного
товариства "Гайшинська птахофабрика"

до   третя особа на стороні відповідачів,
яка не заявляє самостійних вимог

- товариства з обмеженою
відповідальністю "Старкар" - товариства з обмеженою
відповідальністю "Серпень-Україна"
суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1.

про

визнання угоди недійсною

за участю
представників сторін:

позивача Шершеня Ю.С.,

відповідача ТОВ "Старкар"
Нурієва С.К.,

третьої особи ОСОБА_1.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 9 жовтня
2007 року у справі № 35/443-07 (суддя Швед Е.Ю.) ліквідатору відкритого
акціонерного товариства (далі -ВАТ ВАТ "Гайшинська птахофабрика")
відмовлено в позові до товариства з обмеженою відповідальністю
"Старкар" (далі -ТОВ "Старкар" та товариства з обмеженою
відповідальністю "Серпень-Україна" (далі - ТОВ
"Серпень-Україна") про визнання договору купівлі-продажу недійсним та
задоволено зустрічний позов ТОВ "Старкар" до ВАТ "Гайшинська
птахофабрика" про визнання права власності                      ТОВ "Старкар"
на нерухоме майно.

Не погоджуючись з рішенням  суду першої інстанції ліквідатор               ВАТ "Гайшинська
птахофабрика" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою у якій просить скасувати оскаржуваний судовий акт та прийняти нове
рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційну скаргу обґрунтовував
доводами про те, що відмову у позові суд мотивував тим, що зобов'язання про
повернення отриманого за недійсною угодою припинено зарахуванням, однак не
прийнято до уваги посилання позивача на те, що зобов'язання стосовно такого
зарахування між позивачем у справі та СГПП "Гайшин" припинено.

Колегією суддів у судовому
засіданні 15 січня 2008 року розгляд справи було відкладено до 10 години 55
хвилин 22 січня 2008 року.

Перевіривши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до господарського
суду із позовною заявою, в якій просив визнати договір купівлі-продажу,
укладений 28 квітня 2007 року між продавцем ТОВ "Серпень-Україна",
керівником продажу суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою
ОСОБА_1. та покупцем ТОВ "Старкар", недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи,
ТОВ "Старкар" 18 вересня 2007 року було подано позов про визнання
права власності на нерухоме майно, за наведеним у позовній заяві переліком.

Ухвалою господарського суду
Харківської області про порушення провадження у справі від 4 вересня 2007 року
до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, залучено суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу
ОСОБА_1.

Судом першої інстанції в
оскаржуваному рішенні від 9 жовтня                 2007 року встановлено
наступне:

- 28 квітня 2007 року між ТОВ
"Серпень-Україна" - продавцем,               ФОП ОСОБА_1. - керівником
продажу та ТОВ "Старкар" -покупцем було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна, який нотаріально посвідчений;

- оспорюваний договір укладено на
підставі рішення третейського суду при асоціації
"Лойер-консалтинг-груп", м. Луганськ від 4 квітня 2007 року та
виконавчого листа виданого на його виконання Ленінським районним судом м.
Луганська 19 квітня 2007 року;

- зобов'язання щодо повернення
позивачу у справі СПП "Гайшин" майна в натурі або відшкодування його
вартості, на підставі постанови Вищого господарського суду України від 20
лютого 2007 року у справі № 119/11-06, припинено шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України;

- із вказаної постанови Вищого
господарського суду України не вбачається, що предметом спору у справі №
119/11-06 було те саме майно, що є предметом спірного договору у даній справі.

Господарський суд в рішенні дійшов
обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним
договору, який є предметом позову, оскільки при вирішенні даного спору не
встановив наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів
недійсними і настання відповідних наслідків, у зв'язку з чим господарський суд
дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Колегія суддів Вищого
господарського суду вважає, що рішення господарського суду першої інстанції від
9 жовтня 2007 року у даній справі належить залишити без змін, виходячи з
наступного:

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою
та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 216 ЦК
України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в
разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість
того, що  одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування.

Тому, визнаючи правочин недійсним,
суд повинен вирішити питання про наслідки недійсності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК
України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у
володіння,

2) було викрадене у власника або
особи, якій він передав майно у володіння,

3) вибуло з володіння власника або
особи якій він передав у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За приписами ч. 2 ст. 388 ЦК
України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно
було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За встановлених обставин, суд
попередньої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 388
ЦК України майно не може бути витребувано у ТОВ "Старкар", як у
добросовісного набувача, оскільки воно було продане у порядку, встановленому
для виконання судових рішень. Позивач у справі не є стороною оскаржуваного договору,
в зв'язку з чим його права не підлягають захисту шляхом задоволення позову про
визнання недійсним договору від 28 квітня 2007 року в якому він не є стороною,
із застосуванням правового механізму встановленого ст. 216 ЦК України.

Захист прав особи, яка вважає себе
власником майна можливий шляхом
пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст. 388
ЦК України.

На підставі викладеного,
керуючись  ст. ст. 1117, 1119,
11111 ГПК України , Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ліквідатора
відкритого акціонерного товариства "Гайшинська птахофабрика" залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 9 жовтня
2007 року у справі № 35/443-07 залишити без змін.

Головуючий
І.Ю. Панова

Судді
А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич