КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2008                                                                                           № 46/69

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Кучеренко О.М. ( за двоіреністю)

від відповідача -Андрієнко О.В. ( за двоіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Старком Україна"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.06.2008

у справі № 46/69

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "ННМ"

до                                                   Дочірнього підприємства "Старком Україна"

про                                                  стягнення 33885,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-виробнича фірма „ННМ” звернулось з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства „Старком Україна” 26 556,11 грн. – заборгованості за надані послуги, пов’язані з розміщенням на рекламних поверхнях спеціальних конструкцій реклами клієнтів відповідача в рамках Договору № 29 від 15.05.2007р., 109,78 грн. – 3% річних, 1487,22 грн. – збитків від знецінення коштів внаслідок інфляції, 731,89 грн. – пені, 5000,00 грн. – збитків за надання юридичних послуг та судових витрат.

18.06.2008 року представник позивача надав письмові доповнення до позовної заяви від 12.06.2008р., відповідно до яких позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних було збільшено шляхом перерахування станом на день слухання справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за укладеним договором не виконані належним чином зобов’язання щодо оплати за надані послуги з розміщення на рекламних поверхнях спеціальних конструкцій реклами клієнтів відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2008р. позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства „Старком Україна” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-виробнича фірма „ННМ” 26556,11 грн. – боргу, 358,98 грн. – 3% річних з простроченої суми, 3319,56 грн. – збитків від знецінення коштів внаслідок інфляції, 2435,04 грн. - державного мита та 118 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю „Науково-виробнича фірма „ННМ” зайво сплаченого державного мита в розмірі 2,18 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 16.06.2008р. скасувати частково в частині стягнення 3% річних, збитків від знецінення коштів внаслідок інфляції, пені, судових витрат та відмови у задоволенні клопотання відповідача щодо відстрочки виконання рішення, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Позивачем не надано відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

15.05.2007р. між ТОВ "Науково-виробнича фірма "ННМ" в якості рекламорозповсюджувача та Дочірнім підприємством "Старком Україна", в якості агентства уклали договір № 29, за умовами якого агентство, що діє від свого імені і за рахунок своїх клієнтів, доручило, а рекламорозповсюджувач зобов'язався надати послуги з розміщення на рекламних поверхнях спеціальних конструкцій реклами клієнтів агентства в період та в строки, вказані в додатках до цього договору, у місцях, визначених адресною програмою.

Згідно з п. 2.2 Договору додатки до неї включають в себе найменування кожного сюжету реклами в період його розміщення, вартість рекламної кампанії, її строк, кількість рекламних поверхонь спеціальних конструкцій, їх формат, місця розміщення, відомості про освітлення або не освітлення реклами.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що місячна вартість (ціна) проведення кожної рекламної кампанії на поверхнях спеціальних конструкцій визначається сторонами шляхом підписання додатків не пізніше 10-ти банківських днів до початку кожної такої рекламної кампанії.

Пунктом 4.2 Договору сторони встановили, що оплата за договором здійснюється агентством в строки, обумовлені даним договором або ж додатками до нього. Рахунок-фактура може попередньо виставлятися агентству по факсимільному зв'язку з подальшим обов'язковим наданням рекламорозповсюджувачем оригіналу протягом 5-ти днів. Рекламорозповсюджувач виставляє агентству рахунок не пізніше ніж за 20 банківських днів до початку чергової рекламної кампанії, який агентство сплачує в строки, погоджені сторонами додаткового шляхом підписання додатків до даного договору.

Встановлено, що позивач виконав взяті на себе договором №29 від 15.05.2007р. зобов'язання по експонуванню рекламного матеріалу клієнта відповідача — Закритого акціонерного товариства "Телесистеми України" (ТМ "People.Net"), а також по виготовленню, монтажу та демонтажу рекламного банеру на загальну суму 26 556,11 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 22, 25, 28 та 31).

Зазначені суми вартості послуг з розміщення реклами, їх виду і способу виконання, строків розміщення рекламних матеріалів та порядок оплати були погоджені сторонами шляхом підписання додатків до договору № 29 від 15.05.2007 р. — специфікацій від 15.05.2007 р., 23.06.2007 р. та 25.06.2007 р. (копії в матеріалах справи).

Згідно з п. 2 даних додатків (специфікацій) оплата за розміщення проводиться шляхом перерахування 100 % оплати на рахунок виконавця згідно з виставленим рахунком не пізніше 31.12.2007 р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виставив відповідачу наступні рахунки: № 268 від 16.06.2007 р. на суму 9 350,00 грн., № 277 від 20.06.2007 р. на суму 6 950,00 грн., № 328 від 16.08.2007 р. на суму 6 950,00 грн. та № 446 від 28.09.2007 р. на суму 3 306,11грн.

Відповідачем не надано доказів оплати сум за даними рахунками.

Окрім того, відповідач у суді першої та апеляційної інстанцій повністю визнав наявність основного боргу перед позивачем за Договором.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана стаття кореспондується з нормами ст. 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України договір про надання послуг являє собою угоду, за якою одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, встановлені вище обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем зобов”язань за Договором про надання послуг щодо оплати наданих йому послуг у сумі 26 556,11 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 26 556,11 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат в розмірі 2435,04 грн., 3 % річних в розмірі 356,98 грн., пені в розмірі 2 435,04 грн. та відшкодування збитків від знецінення коштів внаслідок інфляції в розмірі 1 487,22 грн., колегія суддів вважає висновок місцевого суду щодо цієї частини вимог також обґрунтованим, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст.614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов”язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на приписи зазначених вище правових норм боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання у вигляді стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

Тому є безпідставними посилання апелянта на те, що відповідач не мав можливості своєчасно виконати взяті зобов”язання за Договором про надання послуг у зв”язку з відсутністю фінансування клієнта відповідача, відсутністю грошових коштів на рахунку відповідача та будь-якого майна на його балансі.

Окрім того, колегія звертає увагу на те, що договір № 29 від 15.05.2007 р. не містить положень про відкладальні умови проведення відповідачем розрахунків з позивачем в залежності від надходження до нього коштів від клієнта.

Отже, укладаючи 15.05.2007р. Договір про надання послуг та додатки до нього, відповідач, відповідно до принципу свободи договору, свідомо прийняв на себе обов'язок оплатити надані послуги в строк до 31.12.2007 р.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов”язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

В пп 6.2.1 пункту 6 Договору сторони домовились, що при недотриманні відповідачем строків оплати, передбачених п.4.2 Договору, позивач має право стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від несплаченої у строк суми.

Враховуючи несплату відповідачем основного боргу у розмірі 26 556,11 грн., суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про стягнення пені у розмірі 731,89 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення збитків, яких позивач зазнав, витративши 5 000,00 грн. витрат для відновлення порушеного відповідачем права внаслідок укладення договору з Приватним підприємством "Правозахист бізнесу і громадян" про надання юридичних послуг, колегія суддів вважає, що місцевий суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні зазначеної позовної вимоги, виходячи з наступного.

Позивач просить стягнути зазначені збитки з підстав ст.ст.224 та 225 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов”язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб”єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов”язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, під збитками розуміється, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина. Обов'язковою підставою деліктної відповідальності є причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою.

На підтвердження витрат у сумі 5000 грн. позивачем надано копію платіжного доручення № 659 від 13.03.2008 р. на суму 5 000,00 грн. та копію договору від 03.03.2008 р. № 1-С про надання юридичних послуг.

Зі змісту п/п 1.1 пункту 1 Договору про надання юридичних послуг випливає, що позивач, як замовник юридичних послуг, доручав Приватному підприємству "Правозахист бізнесу і громадян" надавати йому юридичні послуги по представництву інтересів замовника в господарському суді за позовом до ДП “Старком Україна”.

Однак, як вбачається з даного Договору, останній не передбачає, по якому саме позову до ДП “Старком Україна” повинні були надаватись юридичні послуги, який їх об”єм, і як наслідок, суд позбавлений можливості встановити факт надання юридичних послуг саме по позову у даній справі.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, яким частково задоволено позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Місцевим судом правильно дотримані вимоги ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства „Старком Україна” на рішення Господарського суду м. Києва від 18.06.2008 року залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 18.06.2008 року у справі №46/69 залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 46/69 направити до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя

Судді