ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.11.2008

Справа №2-29/1008-2008А

За позовом - Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Білогірська", (96700, вул.. Мірошниченка 11а, м. Білогірськ).

До відповідача – Державної податкової інспекції у Білогірському районі АР Крим, (97600, вул. Мира 1, м.Білогірськ).

Про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар судового засідання В.В. Романів

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивач - Анісова А.М., довіреність № 150 від 03.11.08р., представник.

Від відповідач - Ласков С. Г., довіреність № 1165/9/10-0 від 05.09.07р., зав. юр. сектору.

Суть спору: Кримське республіканське підприємство "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Білогірська" звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача - ДПІ у Білогірському районі АРК про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення №/0 від 07.06.2007р., №/0 від 16.08.07р., №/0 від 21.01.2007р., №/0 від 26.03.2007р., №/0 від 28.11.2006р., № від 25.09.06р., №/0 від 21.01.2007р.

Провадження по справі порушено ухвалою господарського суду АР Крим від 23.01.2008р. суддею Омельченко В.А.

Ухвалою Заступника Голови господарського суду АР Крим Тіткова С.Я. від 13.10.2008р. справа №2-16/1008-2008А передана до провадження судді Башилашвілі О.І. в зв’язку з припиненням повноважень та переходом до іншого суду судді Омельченко В. А. та справі привласнено новий номер №2-29/1008-2008А.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є недійсними, оскільки висновки, викладені відповідачем в актах перевірки, на підставі яких винесені спірні податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам, не базуються на вимогах чинного податкового законодавства України.

Крім того, позивач посилається на те, що нарахування штрафних санкцій проводилося в автоматичному режимі, при цьому відповідач не приймав до уваги призначення платежів вказаних позивачем при оплаті поточних зобов'язань.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що платник податків має право вибору черговості погашення поточних податкових зобов'язань тільки у тому разі коли у платника наявні активи вільні від податкової застави. Платник податків не має права спрямовувати кошти на погашення поточних податкових зобов'язань якщо їм не погашено податковий борг який утворився раніше.

Крім того, відповідач посилається на те, що усе майно позивача, на момент проведення перевірки знаходилося у податковій заставі, про що свідчить витяг із реєстру рухомого майна наданий реєстратором Інформаційного центру Міністерства Юстиції м. Сімферополь (реєстраційний номер №2244-538 від 25.07.2003 року). Зафіксовано дату виникнення і припинення податкової застави (дата виникнення 02.10.2001). У цьому витягу зазначається, що усе майно та майнові права підприємства знаходяться у податковій заставі та її дія поширюється до 24.07.2008 року.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією в Білогірськом районі за наслідками невиїзної документальної перевірки своєчасності оплати ПДВ за 2003-2006 роки був складений акт № 136/15-2 від 21.11 2006 року (повідомлення-рішення № /0 від 28.11.2006) за яким позивачу донарахований штраф в сумі 15137,04 грн.

16 вересня 2006 року за наслідками невиїзної перевірки своєчасності оплати ПДВ по деклараціям за 2003-2006 роки був складений акт № 53/15-2 (рішення-повідомлення № від 25.09.2006) по якому позивачу донарахований штраф у розмірі 11125,03 грн.

26.01.2007 року за результатами перевірки своєчасності оплати ПДВ за період з 01.01.2005 по 30.09.2006 роки був складений акт № 34/23-02/0382518 (повідомлення-рішення №/0 від 27.01.07) на підставі якого позивачу донарахований штраф в сумі 53622,45 грн.

25.05.2007 року за результатами перевірки своєчасності оплати узгодженої суми податкового зобов'язання по ПДВ по декларації 2005 року був складений акт № 582/15-2 від 25.05.2007 року (податкове повідомлення-рішення від 07.06.2007 року), на підставі якого позивачу донараховано 9199,01 грн. штрафних санкцій.

21.01.2007 роки по акту перевірки несвоєчасності оплати ПДВ по деклараціях за 2003-2006 роки був складений акт № 21/15-2 від 17.01.2007 року і повідомлення-рішення № /0 від 24 січня 2007 року, якими позивачу нарахований штраф 105943,52 грн.

26 березня 2007 року за наслідками не виїзної перевірки своєчасності оплати ПДВ за 2005-2007 рік був складений акт № 381/15-2 від 20.03.07 (повідомлення-рішення № /0 від 26.03.07) на підставі якого позивачу донарахований штраф у розмірі 16793,55 грн.

08 серпня 2007 року за наслідками невиїзної перевірки невчасності оплати ПДВ по декларації за 2005 рік був складений акт № 889/1600 від 08.08.2007 року і повідомлення-рішення № /0 від 16.08.2007, яким позивачу нарахований штраф у розмірі 6415,51 грн.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі спірних податкових повідомлень-рішень вбачається, що вони прийняті на підставі п.п. 5.3.1 п.5.3 ст. 5 та п.п.17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі Закон №2181).

Так, відповідно до п.п. 5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону № 2181, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

У разі коли відповідно до закону контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені у законі з відповідного податку, а за їх відсутності - протягом тридцяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування.

У разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Підпунктом 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1- 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Пунктом 6.1.7 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої Наказом ДПА України N 110 від 17.03.2001р., передбачено, що у разі, коли платник податків не сплачує (не погашає) узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених законодавством, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у розмірах встановлених цім пунктом.

При цьому, складається податкове повідомлення за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001р. N 253, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за N 567/5758.

З форми податкового повідомлення за порушення граничного строку оплати узгоджених податкових зобов’язань (форма Ш, Додаток 3 до Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій), вбачається, що підставою для винесення податкового повідомлення-рішення може бути лише акт перевірки.

У свою чергу, п. 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України 10.08.2005р. N 327, встановлено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Пункт 2.3.2 цього Порядку, передбачає, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно:

- висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів;

- у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

З актів перевірок вбачається, що в ході перевірки посадовою особою відповідача використовувалися відомості декларацій з ПДВ та особові рахунки позивача.

Суд встановив, що нарахування штрафних санкцій здійснювалось в автоматичному режимі на підставі особових рахунків позивача.

Суд бере до уваги те, що нарахування штрафних санкцій в автоматичному режимі не передбачено законом. Особовий рахунок не є первинним документом платника податків. Крім того, суд вважає, що відповідач не звертав увагу на призначення платежем, вказаних позивачем при оплаті поточних зобов’язань.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що оскільки майно позивача знаходиться у податковій заставі, останній позбавлений права самостійно визначати черговість погашення податкових зобов’язань, у зв’язку з наступним.

Кримське республіканське підприємство "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Білогірська" є підприємством державної форми власності, що не підлягає приватизації і виконує функції життєзабезпечення населення – постачання питної води.

У п.п. 7.3.1. ст. 7 Закону № 2181 приведений перелік активів, які не можуть бути використані як погашення податкового боргу. Отже, такі активи не можуть бути і предметом податкової застави, так як не можуть бути джерелом погашення такого боргу.

Підпунктом 2.2 Порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України від 28.08.2001р. № 333, визначене - предметами податкової застави не можуть бути, зокрема, об'єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майно, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, що не підлягають приватизації.

Відповідно до частини другої ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.92 р. № 2163-ХП., із змінами і доповненнями, приватизації не підлягають об'єкти, які мають загальнодержавне значення. Відповідно до п. «г» частини 2 ст. 5 Закону № 2163 до об'єктів, що мають загальнодержавне значення, віднесені об'єкти держави, що забезпечують життєдіяльність, в цілому, в частині мережі, споруди устаткування, яке пов'язане з постачанням води.

Майно державного підприємства виконує функції постачання питною водою населення не може бути використано як джерело погашення податкового боргу, тобто бути предметом податкової застави.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов цілком обґрунтований та підлягає задоволенню.

Вступна та резолютивна чистини постанови оголошені – 20.11.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 25.11.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Білогірському районі АР Крим: №/0 від 07.06.2007 року, № /0 від 16.08.07 року, № /0 від 21.01.07року, № /0 від 26.03.07 року, № /0 від 28.11.2006 року, № від 25.09.06 року, № /0 від 21.01.2007 року.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Білогірська", (96700, вул. Мірошниченка 11а, м. Білогірськ, код в ЄДРПО України 03332518) витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн.

4.          Повернути з Державного бюджету України на користь Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Білогірська", (96700, вул. Мірошниченка 11а, м. Білогірськ, код в ЄДРПО України 03332518) сплачений платіжним дорученням від 21.01.2008р. № 27, понад встановленого розміру, судовий збір в сумі 81,60 грн.

5.          Повернути з Державного бюджету України на користь Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Білогірська", (96700, вул. Мірошниченка 11а, м. Білогірськ, код в ЄДРПО України 03332518) сплачені платіжним дорученням від 21.01.2008р. № 26, витрати за інформаційно технічне забезпечення судового процесу в господарському суді АР Крим в сумі 118,00 грн.

6.          Виконавчі листи видати після набрання постановою суду законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного адміністративного суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.