ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"25" вересня 2008 р.

Справа №  6/340/08

за позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1. Адреса представника ОСОБА_2: АДРЕСА_2.

до відповідача

ДПА у Миколаївській області, м.
Миколаїв, вул. Лягіна, 6.

до відповідача

ДПІ в Ленінському  р-ні м. Миколаєва, м. Миколаїв, вул.
Гмирьова, 1/1.

про Визнання протиправним порядку
проведення перевірки та скасування рішення від 24.01.2008 року № .

Суддя                                                                                             Ткаченко   О.В.

Секретар
Засядівко   О.О.

Представники:

Від позивача

ОСОБА_2

Від відповідача

Мар»янко Н.І.

Від відповідачаКравець В.О.

Суть спору:  За результатами планової перевірки (акт
№14000066/23-50 від 12.01.08р.) щодо контролю за здійсненням позивачем
розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу податковою
службою прийнято рішення № від 24.01.2008 року, яким до підприємця
застосовані штрафні санкції в сумі 2240,00 грн.

Штрафні санкції застосовані за
порушення:

-          п. 1, 2 ст. 3 Закону України від
06.07.1995  № 265/95-ВР “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”, а саме непроведення розрахункової операції по реалізації за
готівкові кошти підакцизної продукції на суму 38,20 грн. через РРО та не
роздрукування відповідного розрахункового документу;

-          п. 13 ст. 3 Закону України від
06.07.1995  № 265/95-ВР “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”, а саме  незабезпечення
відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена у даному звіті реєстратора розрахункових операцій, на
суму 409,80 грн.

Підприємець, не погодившись з
рішенням, звернувся з позовом про його скасування, посилаючись на порушення
порядку проведення перевірки  і на те, що
сума коштів 448,00 грн. не належить позивачу та не знаходилась на його місці
проведення розрахунків. Позивач зазначає, що дана сума грошових коштів є
виручкою від продажу продовольчих товарів приватним підприємцем ОСОБА_3, який
також на умовах оренди  здійснює в одному
з ним магазині підприємницьку діяльність.

Відповідачі позов не визнали, вказавши, що факти порушень
підтверджуються актом перевірки, а перевірка проведена не у відповідності з
ст.11-1 Закону від 04.12.1990  № 509-XII
“Про державну податкову службу в Україні”, а згідно з п.2 ст.11 цього Закону і
“Методичними рекомендаціями щодо порядку складання плану-графіка перевірок
суб'єктів господарювання та взаємодії між структурними підрозділами при їх
проведенні”, затвердженими Наказом  ДПА
України від 11.10.2005  № 441.

Господарський суд, розглянувши
матеріали справи, вважає, що рішення є неправомірним і підлягає скасуванню,
виходячи з такого.

Факт невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у
денному звіті реєстратора, встановлено актом перевірки, який був без заперечень
підписаний робітником -ОСОБА_4, а тому судом не можуть бути прийняті  до уваги посилання позивача на відсутність
грошової виручки у зв'язку із знаходженням цього робітника у лікарні.

Відповідно до ст. 3 Закону України
від 06.07.1995  № 265/95-ВР “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” проводити розрахункові операції через РРО, роздруковувати
відповідний розрахунковий документ і забезпечувати  відповідність
сум  готівкових  коштів
на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових операцій, зобов'язані саме суб'єкти
підприємницької діяльності.

Отже доводи позивача про
відсутність порушення судом відхиляються.

Проте, відповідно до ст. 2 КАС
України, у справах щодо оскарження рішень, суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони не тільки на законних
підставах і у межах повноважень, а  також
у спосіб і у порядку, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з  п.2 ст.11 Закону від 04.12.1990  № 509-XII “Про державну податкову службу в
Україні” органи державної податкової служби мають право здійснювати контроль за
додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) в
межах своєї компетенції та у порядку, встановленому законами України.

Статтею 15 Закону України від
06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”  контроль за додержанням суб'єктами підприємницької
діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог
цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом
проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством
України.

Такі ж вимоги до дій податкової
служби зазначені в статті 3 Закону “Про державну податкову службу в Україні” -
Органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються
Конституцією України, законами України, іншими
нормативно-правовими  актами  органів
державної влади.

Отже податковій службі для
прийняття правомірного рішення щодо додержання порядку проведення готівкових
розрахунків недостатньо мати тільки право на таку перевірки. Крім цього,
податкові органи зобов'язанні проводити такі перевірки у порядку, визначеному
діючим законодавством.

В обґрунтування додержання такого
порядку  представник відповідача у
судовому засіданні послався на те, що перевірка проведена відповідно
плану-графіку, затвердженому згідно з “Методичними рекомендаціями щодо порядку
складання плану-графіка перевірок суб'єктів господарювання та взаємодії між
структурними підрозділами при їх проведенні”, затвердженими Наказом  ДПА України від 11.10.2005  № 441.

Статтею 2 Закону “Про державну
податкову службу в Україні” передбачено право податкової служби приймати у  випадках, передбачених законом,
нормативно-правові акти і методичні рекомендацій з питань оподаткування.

Отже при проведенні перевірки
податкова служба керувалась не законами України
або  іншими  нормативно-правовими актами, а методичними
рекомендаціями, що є порушенням вимог ст.19 Конституції України і Закону “Про
державну податкову службу”.

Таким чином, оскільки перевірка
проводилась не у порядку передбаченому законами України або іншими  нормативно-правовими актами, рішення податкової
інспекції не може вважатися правомірним і підлягає скасуванню, незалежно від
того чи було порушення зі сторони підприємства.

Керуючись ст.ст. 94,161-163
КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О
В И В  :

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати рішення ДПІ в
Ленінському  р-ні м. Миколаєва №
від 24.01.2008 року.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У
разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду
першої  інстанції спочатку
подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної
інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд  першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею,
залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка
їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється
ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко