ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№
14/62-08

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок
В.С.- головуючого,

Костенко
Т.Ф., Коробенко Г.П.

розглянувши
матеріали касаційного подання

Заступника
прокурора Дніпропетровської області

на
постанову

Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 18.06.2008

у
справі

господарського
суду Дніпропетровської області

за
позовом

прокурора
м. Кривий Ріг в інтересах держави в особі Криворізької міської ради

до

Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

третя
особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Фізична
особа -підприємець ОСОБА_2

про

стягнення
10640,22 грн.

в
судовому засіданні взяли участь представники:

від
позивача:

не
з?явилися

від
відповідача:

не
з?явилися

від
3-тої особи:

не
з?явилися

від
Генеральної прокуратури:

Івченко
О.А. -прокурор відділу, посв. №194 від 27.11.2007

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2008  в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2008 рішення від
20.02.2008 господарського суду Дніпропетровської області залишено без змін.

Судові
рішення мотивовані тим, що відповідно ст. 24 Закону України "Про оренду
землі" та п.4.1 р.4 договору оренди земельної ділянки від 14.04.2003 за №
2450, своєчасного та повного внесення орендної плати позивач повинен вимагати
від третьої особи, з якою укладений вищевказаний договір, а не від відповідача
(суборендаря).

Не
погоджуючись з судовими рішеннями Заступник прокурора Дніпропетровської області
звернувся  до Вищого господарського суду
України з касаційним поданням і просить їх скасувати, посилаючись на те, що
судами порушені норми матеріального права зокрема, ст. 2 Закону України
"Про плату за землю", ст. 636 Цивільного кодексу України.

Колегія
суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить
необхідним в задоволенні касаційного подання відмовити.

Господарським
судом встановлено, що 15.04.2003 Криворізька міська рада (орендодавець)  та приватний підприємець - фізична особа
ОСОБА_2 (орендар) уклали договір оренди земельної ділянки за №2450, відповідно
до умов якого, Криворізька міська рада надає, а орендар приймає в тимчасове
користування на умовах оренди земельну ділянку загальною площею 162 кв. м на
АДРЕСА_1, для розміщення кафе.

ППФО
ОСОБА_2 . та ФОП  ОСОБА_1. 27.02.2004 (за
згодою орендодавця), уклали  договір
суборенди земельної ділянки № 2450а.. Пунктом 3.1 договору сторони передбачили,
що за користування земельною ділянкою, орендну плату в розмірі 5% від її
грошової оцінки, відповідач сплачує Криворізькій міській раді, на підставі
довідки управління земельних ресурсів, рівними частками щомісячно протягом
тридцяти календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного
місяця.

Відповідно
ст. 2 Закону України “Про плату за землю” - використання землі в Україні є
платним, плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної
плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

22.12.2004
Криворізькою міською радою прийнято рішення
№ 2494 "Про затвердження та застосування грошової оцінки земель
міста Кривого Рогу", яким затверджена нова базова вартість 1 кв.м. земель
міста.

Статтею
30 Закону України Про оренду землі" встановлено, що  зміна умов договору оренди землі здійснюється
за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору
оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

В
матеріалах справи відсутні докази внесення змін до договору оренди землі № 2450
від 15.04.2003 укладеного Криворізькою міською радою та ОСОБА_2 .

Отже,
господарські суди правомірно дійшли висновку, що своєчасного та повного
внесення орендної плати, позивач повинен вимагати від орендаря, з яким укладено
договір, а не від суборендаря, оскільки договір суборенди є похідним від
основного договору.

Зважаючи
на викладене, колегія суддів вважає, що
господарськими судами дана правильна юридична оцінка обставинам справи,
тому судові рішення відповідають  чинному
законодавству України та обставинам справи і підстав для їх  скасування
немає.

На
підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В
задоволенні касаційного подання відмовити.

Постанову
від 18.06.2008 Дніпропетровського апеляційного господарського суду зі справи №
14/62-08 залишити без змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко