ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

06.10.08р.

Справа № А9/285-08(А8/21-08(А31/223-07))

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн - М", м. Дніпропетровськ

до Міністерства оборони України, м. Київ

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцький завод "Прогрес", м. Луцьк

про визнання незаконними та скасування рішень

Головуючий колегії Подобєд І.М.

Суддя Широбокова Л.П.

Суддя Пуппо Л.Д.

При секретарі судового засідання –спеціаліст Бобир Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача - Вдовіна Л.М. – представник, довіреність від 11.05.07р. Від відповідача – Медведь А.В. – спеціаліст, довіреність №220/1001/д від 27.12.2007р.

Від третьої особи – Вальчук Н.В. – представник, довіреність від 28.01.08р.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ "Лайн-М" звернулось у червні 2007 року із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить господарський суд визнати незаконними та скасувати рішення Міністра оборони України № 6983 від 05.07.06р. про проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка № 1 по вул. Наримська, 96-к у м.Дніпропетровську та визнати незаконним та скасувати рішення Міністра оборони України про затвердження результатів конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка № 1 по вул. Наримська, 96-к у м. Дніпропетровську.

Заявою від 26.09.2008р. ТОВ „Лайн-М” змінило позовні вимоги та просить визнати незаконними дії Міністерства оборони України №6983 від 05.07.2006р. про проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на вищевказаній території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м.Дніпропетровську. Також просить визнати незаконними дії Міністерства оборони України про затвердження результатів конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на вищевказаній території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м. Дніпропетровську.

В обґрунтування змінених позовних вимог ТОВ „Лайн-М” посилається на те, що Міністр оборони України своїм рішенням №6983 від 05.07.2006р. доручив провести засідання комісії по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 в м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96-к. В результаті проведеного конкурсу, переможцем було визнано ТОВ „Луцький завод „Прогрес”. Вищевказаною комісією було рекомендовано Міністру оборони України розглянути та затвердити найкращу пропозицію, яка надійшла від ТОВ „Луцький завод „Прогрес”. Вважає, що дії Міністерства оборони України стосовно проведення засідання комісії по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул.. Наримська, 96-к у м.Дніпропетровську та дії Міністерства оборони України стосовно затвердження найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м. Дніпропетровську є незаконними з наступних підстав. За результатом оскаржуваних дій та рішень Міністерства оборони України між Відповідачем та ТОВ „Луцький завод „Прогрес” був укладений договір №ДУ2/15СПЗ від 28.07.2007р. про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників), метою якого фактично було не здійснення спільної діяльності, а відчуження нерухомого майна. Вказує, що при цьому Міністерством оборони України не була дотримана визначена чинним законодавством України певна процедура проведення тендеру, який передує укладенню правочинів по відчуженню військового майна, яку встановлено Кабінетом Міністрів України постановою „Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних сил” від 28.12.2000 року. Також звертає увагу на той факт, що Міністерство оборони України надало суду нібито рішення №6983 від 05.07.2006р. про проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на вищевказаній території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м.Дніпропетровську та рішення про затвердження результатів конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на вищевказаній території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м.Дніпропетровську, але ж надані документи не мають статус рішення Міністра оборони України, оскільки це лише листи на ім’я Міністра оборони України, на яких стоїть його резолюція, а ніяк не рішення. Вважає, що з вищенаведених обставин можна зробити висновок, що тендер взагалі не проводився за відсутністю рішення Міністра оборони України. Тобто, конкурс, який провело Міністерство оборони України, згідно рішення Міністра оборони України, був проведений не з метою спільної діяльності, а з метою відчуження військового містечка №1 Міністерства оборони України в м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96-к, але при цьому сама процедура відчуження дотримана не була.

В судовому засіданні 06.10.08р. Позивач заявив клопотання, у якому просить, враховуючи, що Міністр оборони своїм рішенням №6983 від 05.07.2006р. доручив провести засідання комісії по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 в м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96-к і має безпосереднє відношення до проведення тендеру, який оспорюється, залучити Міністра оборони України до участі у справі в якості співвідповідача.

Заявою від 06.10.08р. Позивач просить визнати незаконними дії Міністра оборони України стосовно проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м. Дніпропетровську; визнати незаконними дії Міністра оборони України про затвердження результатів конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул.. Наримська, 96-к у м. Дніпропетровську; визнати незаконними дії Міністерства оборони України стосовно проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м. Дніпропетровську; визнати незаконними дії Міністерства оборони України про затвердження результатів конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м. Дніпропетровську.

У задоволенні клопотання Позивача про залучення до участі у справі Міністра оборони України у якості співвідповідача відмовлено судом з посиланням на не підвідомчість господарським судам, які діють у якості окружного суду, справ щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб органу державної влади, згідно ч.2 ст. 18 та п. 6 розділу УІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, тобто справ, де стороною у спорі виступає фізична особа.

Відповідач заперечень щодо змінених позовних вимог не надав. У запереченнях на первісні позовні вимоги вказував, що договір № 20/05-06 про спільне будівництво від 26.05.06 р. між ТОВ „Лайн-М” та Міністерством оборони України був укладений сторонами з грубими порушеннями вимог чинного законодавства України, зокрема, із перевищенням повноважень наданих представнику Міністерства оборони України - директору філії ЦСБУ МО України "Укроборонбуд" Мельнику В.Л., внаслідок чого він має бути визнаний недійсним. Вказує, що в той же час 28.07.06р. на виконання рішення Міністра оборони України від 24.07.06р. №6983/з та на основі затверджених цим рішенням істотних умов між міністерством оборони України та ТОВ „Луцький завод „Прогрес” був укладений договір про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) №227/ДБ-15 СПЗ, згідно умов якого частка Міноборони у грошовому еквіваленті склала 30 млн. грн. Вважає, що таким чином, Міністр оборони України при укладені зазначеного договору діяв в межах та у спосіб (цілковито в межах своєї компетенції), передбачених чинним законодавством України. Предметом договору було визначено спільну діяльність сторін щодо будівництва комплексу житлових будинків з об’єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення орієнтовною загальною площею квартир 43668 кв. м, що підлягали будівництву на земельній ділянці орієнтовною загальною площею 19,6 га, яка розташована по вул. Наримська, 96-к в м. Дніпропетровську (військове містечко №1). Вказує, що свої зобов’язання за вказаним договором та додатковими угодами до нього ТОВ „Луцький завод „Прогрес” виконало в повному обсязі, на підставі чого Міністром оборони України на адресу Дніпропетровського міського голови було надіслано листа від 08.11.06р. за №220/4424, яким надано згоду на припинення права користування земельною ділянкою військового містечка №1 м.Дніпропетровськ, вул. Наримська, 96-к та зміну її цільового призначення з подальшим введенням під будівництво у встановленому чинним законодавством порядку. Звертає увагу, що повне та належне виконання сторонами своїх зобов’язань, відсутність з боку будь-якої зі сторін претензій щодо виконання договору №227/ДБ-15СПЗ від 28.07.06р. та додаткових угод до нього №ДУ-1/15-СПЗ від 01.08.06р. та №ДУ-2/15 СПЗ від 23.08.06р., а також факт припинення договірних відносин зафіксовані актом, укладеним 09.11.2006 року між Міністерством оборони України та ТОВ „Луцький завод „Прогрес”.

Залучене до участі у справі ТОВ „Луцький завод „Прогрес” у якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору вважає, що дії Міністерства оборони України, що безпосередньо передували укладенню договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) 3227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.2006р. вчинені із додержанням вимог закону та меж повноважень Міністерства оборони України, як органа уповноваженого на управління військовим майном. Вказує, що відчуження нерухомого майна на користь ТОВ „Луцький завод „Прогрес” відбулось з додержанням вимог Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, а проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції та його затвердження здійснено з додержанням вимог закону та у відповідності до встановленої процедури згідно Наказів Міністра оброни України „Про деякі питання організації будівництва житла” від 28.12.2005р. №772, від 17.05.2006р. №274 та №520 від 04.09.2006р. Крім того посилається на факти, встановлені у господарських справах №37/303 та №30/188.

В судовому засідання 06.10.08р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши надані докази, господарський суд -

встановив:

Між Державою Україна в особі органу уповноваженого управляти майном - Міністерство оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони –„Укроборонбуд” Мельник В’ячеслав Леонідович, на підставі довіреності Міністерства оборони України, в особі Міністра оборони України Гриценка А.С. від 09.03.2006 року, зареєстрованої в реєстрі за номером 610 посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевчук З.М., та Товариством з обмеженою відповідальністю „Лайн-М” (надалі за текстом також –Позивач) було укладено Договір №20/05-06 від 26.05.2006 року на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.

Відповідно до преамбули вказаного договору серед підстав його укладання зазначено протокол №25 від 18.05.2006р. засідання постійної робочої групи з визначення найкращої пропозиції щодо придбання права забудови та реконструкції об’єкту, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Наримська, 96-к.

Згідно пункту 2.1. зазначеного договору його предметом є проектування та будівництво (реконструкція) об’єктів житлово-цивільного призначення з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться на території військового містечка №1 Міністерства оборони України за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Наримська, 96-к. Площа території військового містечка №1 становить 19,6 га.

28.07.2006 року між Міністерством оборони України (надалі за текстом також - Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Луцький завод “Прогрес” (надалі - Третя особа) укладено договір №227/ДБ-15 СПЗ про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників).

Відповідно до преамбули вказаного договору серед підстав його укладання зазначено рішення Міністра оборони України від 24.07.2006р.

Предметом даного договору є проведення спільної діяльності сторін щодо будівництва комплексу житлових будинків з об’єктам соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення орієнтовно загальною площею квартир орієнтовно 43668 кв.м. згідно з проектно-кошторисною документацією, що підлягають будівництву на земельній ділянці орієнтовною загальною площею 19,6 га, яка розташована по вул. Наримська, 96-к в м. Дніпропетровську (військове містечко № 1).

13.09.2006 року між ТОВ „Луцький завод „Прогрес” та державою в особі Відповідача, в особі Центрального спеціалізованого будівельного управління, від імені якого діяв заступник директора філії Центрального спеціалізованого будівельного управління „Укроборонбуд” –Малінський Юрій Миколайович на підставі довіреності від 01.09.2006р., зареєстрованою в реєстрі нотаріальних дій за №2851, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2812 (надалі договір купівлі-продажу). Предметом цього договору визначено, що у відповідності до положень Договору №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.2006р., держава в особі Відповідача продала належне їй на праві державної власності, а Товариство з обмеженою відповідальністю „Луцький завод „Прогрес” купило нерухоме майно –об’єкти нерухомого майна військового містечка №1 Відповідача згідно додатку №1 до договору, (списане у відповідності до Реєстру списаних будівель, споруд та інженерних мереж військового містечка №1 м. Дніпропетровськ, які підлягають реалізації), яке знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул. Наримська, 96-к, військове містечко №1.

Лист №227/3545 від 25.08.2006р. Департаменту будівництва Міністерства оборони України, направлений на адресу Позивача містить повідомлення, що довіреність на ім’я Мельника В’ячеслава Леонідовича від 09.03.2006 року є відізваною.

Також в матеріалах справи міститься лист Міністерства оборони України від 11.05.2007р. №220/2044 у якому, зокрема, зазначено, що останнім у квітні-липні 2006 року в газетах „Урядовий кур’єр”, „Наше військо” та на сайті останнього було розміщено оголошення про розгляд пропозицій потенційних інвесторів щодо спільного будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей; що до Департаменту будівництва Міністерства оборони України надійшли пропозиції щодо спільної забудови земельної ділянки військового містечка №1, м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 96-к; що пропозицій від ТОВ „Лайн-М” до комісії Міністерства оборони України не надходило. Із наданих пропозицій вказаною комісією було визнано найкращою пропозицію ТОВ „Луцький завод „Прогрес”, що зафіксовано протоколом №11 від 20.07.06р.; що повне та належне виконання зобов’язань, відсутність претензій щодо виконання договору №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.2006 року та додаткових угод № ДУ-1/15 СПЗ від 01.08.06 та №ДУ-2/15 СПЗ від 23.08.2006 року до нього ... зафіксовані актом, укладеним Міністерством оборони України та ТОВ „Луцький завод „Прогрес” 09.10.2006р.; що водночас керівництву Міністерства оборони України стало відомо, що директором філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) Міністерства оборони України „Укроборонбуд” Мельником В.Л. незаконно було укладено низку договорів щодо спільного будівництва житла на земельних ділянках військових містечок Міністерства оборони України, в тому числі договір №20/05-06 від 26.05.2006 року, який укладено із ТОВ „Лайн-М”. Укладання цих договорів із керівництвом Міністерства оборони України не погоджувалось; що це вказує на те, що директор філії „Укроборонбуд” Мельник В.Л. перевищив свої службові повноваження.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про Збройні Сили України”, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України як основний орган військового управління; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; об'єднання, з'єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, об'єднань, з'єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Відповідно до ст. 14 Закону України „Про Збройні Сили України” земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.

Органами, що здійснюють управління військовим майном, згідно зі ст. 2 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України”, є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України. При цьому передбачено, що вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом (частина перша статті 2 у редакції Закону України від 07.02.2002р. N 3046-III). В свою чергу Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України, здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Відповідно до Указу Президента України „Про систему центральних органів виконавчої влади” від 15.12.1999р. №1572/99, міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Міністр як член Кабінету Міністрів України особисто відповідає за розроблення і реалізацію державної політики, спрямовує і координує здійснення центральними органами виконавчої влади заходів з питань, віднесених до його відання, приймає рішення щодо розподілу відповідних бюджетних коштів. Не допускається прийняття актів Кабінету Міністрів України та утворених ним органів, внесення проектів законів та актів Президента України з таких питань без погодження з відповідним міністром. Міністр на виконання вимог законодавства в межах наданих повноважень визначає політичні пріоритети та стратегічні напрями роботи міністерства та шляхи досягнення поставлених цілей. Центральні органи виконавчої влади діють на підставі положень, які затверджує Президент України. Статус керівників центральних органів виконавчої влади встановлюється положеннями про ці органи.

Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим Указом Президента України від 21.08.1997 року N 888 та чинним на момент оскаржуваних дій, також передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Міністерство оборони України, як орган військового управління здійснює управління військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, забезпечує в установленому порядку здійснення господарської діяльності, керує економічною і фінансовою роботою у Збройних Силах, здійснює капітальне будівництво, експлуатацію і ремонт житлового, казарменого та інших фондів, об'єктів воєнного призначення, забезпечує використання відповідно до законодавства земельних ділянок, виділених для потреб Збройних Сил.

Міністр оборони України керує Міністерством, несе персональну відповідальність перед Президентом України і Кабінетом Міністрів України за розроблення і реалізацію державної політики у сфері оборони і військового будівництва; приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міноборони України; виконує інші функції відповідно до законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, а також інших нормативно-правових актів, що регламентують підготовку і застосування Збройних Сил. Міністр оборони України в межах повноважень Міністерства відповідно до законодавства видає накази і директиви, контролює їх виконання.

Наказом Міністра оброни України „Про деякі питання організації будівництва житла” від 28.12.2005р. №772 з метою вдосконалення організації будівництва житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їхніх сімей, забезпечення контролю за раціональним використанням земель оборони, що можуть бути використані в інтересах реалізації Комплексної програми забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, кримінально-виконавчої системи, службових осіб митних органів та членів їх сімей, вирішено, що єдиним замовником будівництва житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей є Міністерство оборони України. Пунктом 2 вищевказаного Наказу встановлено, що договори пайової участі в будівництві, інвестування будівництва житла, підряду на капітальне будівництво укладаються виключно від імені Міністерства оборони України. Пунктом 3 цього ж Наказу право підписання вищезазначених договорів та здійснення усіх правочинів за ними надано директору Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України.

Наказом Міністра оборони України від 17.05.2006р. №274 затверджено Положення про Департамент будівництва Міністерства оборони України, відповідно до пункту 11 якого Департамент будівництва Міністерства оборони України є правонаступником Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України.

Наказом Міністра оборони України №520 від 04.09.2006р. внесено зміни до Наказу Міністра оброни України „Про деякі питання організації будівництва житла” від 28.12.2005р. №772, відповідно до яких підписання вищенаведених договорів та додаткових угод до них, а також правочинів на їх виконання здійснюється директором департаменту будівництва Міністерства оборони України.

Згідно Наказу Директора департаменту будівництва та відчуження фондів №2 від 01.06. 2005р. „Про створення постійно діючої комісії з питань відбору на визначення найкращої пропозиції для здійснення інвестиційної діяльності по виконанню Комплексної програми забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей” (в редакції наказу №39 від 20.03.2006р.), створено постійно діючу комісію з питань відбору та визначення найкращої пропозиції для здійснення інвестиційної діяльності по виконанню комплексної програми забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей.

На створену постійно діючу комісію покладено завдання: - збір, узагальнення та попередній розгляд відомостей про цілісні майнові комплекси, нерухоме майно і землі оборони, які не находять застосування у повсякденній діяльності військ (сил) та можуть бути використані для будівництва житла для військовослужбовців Збройних сил та членів їх сімей за кошти інвестора; - формування переліку земельних ділянок на територіях вивільнених військових містечок (або таких, що плануються до вивільнення) МО України на яких можливе будівництво житла; підготовка доповіді директора Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністру оборони України (через заступника Міністра відповідно до розподілу обов’язків) із пропозиціями щодо забудови земельної ділянки, включення об’єкту до внутрішнього будівельного титульного списку; формування істотних умови відбору, забезпечення інформування через засоби масової інформації або Інтернет про проведення відбору потенційних інвесторів; розгляд пропозиції потенційних інвесторів стосовно забудови територій вивільнених (частково вивільнених) військових містечок за кошти інвесторів; за результатами розгляду пропозицій потенційних інвесторів, визначення найбільш економічно привабливої та найкращої пропозиції для Міністерства оборони України, серед пропозицій, наданих на конкурс; підготовка матеріалів для доповіді Міністру оборони України для прийняття остаточного рішення; підготовка проекту договору.

З огляду на вищевказані нормативні акти, матеріалами справи підтверджується, що проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м.Дніпропетровську та затвердження результатів конкурсу, переможцем якого визнано ТОВ „Луцький завод „Прогрес”, відбулось з додержанням встановленої процедури.

Так, рішенням Міністра оборони України Гриценко А.С. від 05.07.2006р. надано згоду на розгляд пропозицій потенційних інвесторів на засіданні постійно діючої комісії на предмет виявлення найкращої пропозиції по житловій забудові територій військових містечок, в тому числі й військового містечка №1 у м. Дніпропетровську.

В матеріалах справи міститься об’ява, що була розміщена у засобах масової інформації щодо пошуку потенційних інвесторів для сумісного будівництва житла для військовослужбовців.

Згідно протоколу №11 від 20.07.2006р. засідання постійно діючої комісії з питань відбору на конкурсних засадах найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла для військовослужбовців та членів їх сімей, створеної згідно наказу директора Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України №39 від 20.03.2006 року, пропозицію ТОВ “Луцький завод “Прогрес” стосовно спільної діяльності по будівництву житла для військовослужбовців та членів їх сімей на території військового містечка №1 у м.Дніпропетровську, вул. Наримська, 96-к визнано найкращою.

Рішенням Міністра оборони України Гриценко А.С. від 24.07.2006р. було надано згоду на укладання договору про спільну діяльність у будівництві житла для військовослужбовців та членів їх сімей на території військового містечка №1 у м.Дніпропетровську, вул. Наримська, 96-к між ТОВ „Луцький завод „Прогрес” та Міністерством оборони України з можливістю дострокової компенсації визначеної частки житла Міністерства оборони України за рахунок інвестора.

Пункт 4.8.1. Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.1997. №1153 "Про затвердження Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади" визначає резолюцію як напис на документі, зроблений керівником установи, що містить вказівки щодо виконання документа.

Таким чином, волевиявлення Відповідача, як суб’єкта владних повноважень, у даному випадку здійснено шляхом відповідних погоджувальних резолюцій Міністра оборони України, які є обов’язковими до виконання.

Також не знаходить свого документального підтвердження твердження Позивача щодо проведення 20.07.2006р. конкурсу Міністерством оборони України не з метою проведення спільної діяльності, а з метою відчуження військового містечка №1 Міністерства оборони України в м.Дніпропетровську без додержання процедури відчуження військового майна.

Загальні норми щодо порядку відчуження військового майна передбачені ст. 6 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України”, відповідно до якої відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Методика оцінки вартості військового майна, а також порядок його реалізації розробляються Міністерством оборони України, узгоджуються із заінтересованими міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади і затверджуються Кабінетом Міністрів України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000р. №1225 затверджено Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, пунктом 16 якого встановлено, що списання військового майна, закріпленого за військовими частинами, здійснюється у разі: - набуття непридатного стану (за неможливості або економічної недоцільності його відновлення і використання); - убутку в межах затверджених норм; - втрати чи нестачі; - використання на виробничі, господарські та експлуатаційні потреби в межах установлених норм, у тому числі на підготовку зброї (боєприпасів) до зберігання або застосування, виготовлення сумішей, проведення аналізу, виконання будівельних та будівельно-монтажних робіт; - знесення будівель і споруд через недоцільність їх використання та з метою будівництва на їх місці нових об'єктів.

Пунктом 18 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах визначено, що списання військового майна проводиться за актами якісного (технічного) стану, інспекторськими посвідченнями та за актами списання.

Постановою Кабінету Міністрів України „Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил” від 28.12.2000р. №1919 було затверджено також Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил.

За визначенням, наданим пунктом 2 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил (в редакції чинній на момент вчинення Міністерством оборони України оскаржуваних дій), реалізація військового майна це господарська операція, що здійснюється уповноваженим підприємством (організацією) згідно з договором купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на військове нерухоме майно іншим юридичним або фізичним особам на платній або компенсаційній основі, а відчуження військового майна - вилучення військового майна із Збройних Сил у результаті його реалізації через уповноважені підприємства (організації) або безпосередньої передачі виконавцям державного оборонного замовлення, іншим постачальникам матеріально-технічних засобів (ресурсів), виконавцям робіт, надавачам послуг (далі - виконавці) з метою проведення з ними розрахунків, а також передачі юридичним особам в обмін на житло для військовослужбовців та членів їх сімей. Уповноваженими підприємствами (організаціями) визнаються суб'єкти підприємницької діяльності, яким в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України надані повноваження на реалізацію військового майна на внутрішньому та/або зовнішньому ринку.

Відповідно до пункту 5 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, повноваження суб’єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, списаного військового майна та військового майна, яке підлягає утилізації, надає Кабінет Міністрів України за пропозицією Міноборони відповідно до результатів проведених конкурсів (тендерів) з визначення серед суб’єктів тих, що реалізуватимуть військове майно. Пунктом 7 цього Положення встановлено, що рішення про відчуження списаного військового майна приймає Міноборони України із затвердженням його переліку.

Наведеними пунктами Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил встановлено процедуру реалізації списаного військового майна, яка передбачає обов’язковість списання майна, рішення Міноборони про долю списаного військового майна, проведення Міноборони тендеру на визначення підприємства/організації, що реалізуватимуть списане військове майно та затвердження Кабінетом Міністрів України переможця тендеру за пропозицією Міноборони, який матиме право відчужувати списане військове майно.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України „Про надання повноважень на реалізацію списаного військового майна Збройних Сил” від 13.12.2004р. №894-р погоджено пропозицію Міністерства оборони України щодо надання повноважень на реалізацію списаного військового майна Збройних Сил України Центральному спеціалізованому будівельному управлінню.

23.08.2006р. Міністерством оборони України затверджено перелік (реєстр) списаних будівель, споруд та інженерних мереж військового містечка №1 м. Дніпропетровськ, які підлягають реалізації, що міститься в матеріалах справи.

У відповідності до положень Договору №ДУ-1/15СПЗ від 01.08.2006 року про врегулювання відносин сторін до договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.2006 року, 13.09.2006 року укладено договір купівлі продажу списаного військового майна, що підпадає під пляму забудови, при цьому від імені держави в особі Верховної Ради України, в особі Міністерства оборони України договір підписано заступником директора філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) уповноваженого на реалізацію списаного військового майна Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.12.2004р. №894-р.

Отже, з огляду на вищенаведене, реалізація Міністерством оборони України наданих державою функцій та повноважень у сфері управління військовим майном відбулась шляхом прийняття відповідних рішень з додержанням законодавчо встановленої процедури.

Крім того, суд враховує, що постановою Верховного Суду України від 08.04.2008р. у справі №37/303 залишено в силі постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2007р., якою, в свою чергу, залишено без змін рішення господарського суду м. Києва від 13.07.2007р. за позовом ТОВ „Луцький завод „Прогрес” до Міністерства оборони України та до ТОВ „Лайн-М” про визнання недійсним договору. Зазначеним рішенням господарського суду м. Києва від 13.07.2007р. визнано недійсним договір №20/05-06 на спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін між Міністерством оборони України та ТОВ „Лайн-М”. Під час розгляду судами цих справ встановлено, що ТОВ „Луцький завод „Прогрес” з додержанням вимог закону визнано переможцем конкурсу по відбору найкращої пропозиції, за результатами проведення якого між ТОВ „Луцький завод „Прогрес” та Міністерством оборони України було укладено договір №227/ДБ-15СПЗ про спільну діяльність у будівництві житла від 28.07.2006р.

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.07.2007р. у справі №30/188, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.07.2008р., за позовом ТОВ „Лайн-М” до Кабінету Міністрів України, ТОВ „Луцький завод „Прогрес”, Міністерства оборони України та Фонду державного майна України за участю третьої особи - Дніпропетровської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання недійсними договору про спільну діяльність у будівництві житла №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.2006р. та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.2006р., укладених між Державною в особі Міністерства оборони України та ТОВ „Луцький завод „Прогрес” провадження у справі до Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна України припинено, в іншій частині позовних вимог –відмовлено. При вирішенні цього господарського спору, судами встановлено, що договори про спільну діяльність у будівництві житла №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.2006р. та купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.2006р між Державною в особі Міністерства оборони України та ТОВ „Луцький завод „Прогрес” укладені з додержанням вимог закону, процедури списання майна, його оцінки, затвердження результатів оцінки, проведення тендеру на найкращу пропозицію із затвердженням переможця, яким визнано ТОВ „Луцький завод „Прогрес”, отримання рішень Міністра оборони України, погодження Кабінету Міністрів України організації (підприємства) через яке відчужено майно і проведення повної оплати за майно, що було відчужено.

Згідно з ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено обов’язок доказування згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовими рішеннями в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного та поданих сторонами доказів, колегія суддів доходить висновку, що дії Міністерства оборони України по проведенню конкурсу з відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул.Наримська, 96-к у м. Дніпропетровську та по затвердженню результатів конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка №1 по вул. Наримська, 96-к у м.Дніпропетровську вчинені в межах законодавчо встановлених повноважень на здійснення владних управлінських функцій та відповідно до передбачених законодавством процедур по відбору потенційних інвесторів стосовно забудови територій вивільнених (частково вивільнених) військових містечок за кошти інвесторів, а тому підстави для визнання їх незаконними відсутні і у позові слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати у справі покладаються на Позивача, згідно ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 5, 7-12, 19, 69-71, 87, 94, 104, 160-163, 254, п.6 Розділу УІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий колегії

І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                     Широбокова Л.П.

Суддя                                                                                                     Пуппо Л.Д.

Повний текст постанови підписано - 10.10.08р.