ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

21.11.2008р.                                                                                Справа №9/96

за позовом Приватно-орендного агропідприємства "Альфа" в особі ліквідатора Коваленка Р.Й., вул. Грушевського,22/69, к. 153, м. Полтава, 36023

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Агро", вул. К.Маркса, 65-А, м. Глобине, Полтавська область,39000

про витребування майна з незаконного володіння

Суддя Іваницький О.Т.

Представники:

від позивача: представник не з’явився (повідомлений належним чином)

від відповідача: Матляк О.М., дов. №33 від 02.02.2006р.

СУТЬ СПОРУ: Розглядається позовна заява про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: насіння соняшнику 2 класу ГОСТ-89 у кількості 57710,00 кг на суму 178901,01 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області №9/96 від 08.07.2008р. було продовжено строк вирішення спору за клопотанням сторін в порядку частини 4 статті 69 ГПК України.

Ухвалою заступника голови господарського суду Полтавської області Білоусова С.М. від 11.08.2008р. склад суду було змінено в зв’язку з перебуванням у відпустці судді Тимошенко К.В. і справа передана на розгляд судді Іваницькому О.Т.

Суддя Іваницький О.Т. прийняв справу до свого провадження і розглянув її по суті.

Відповідач у відзиві на позов, а його представник у судовому засіданні, проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись на їх необґрунтованість та неправомірність.

Відповідно до частини 3 статті 4-4 ГПК України судовий процес фіксується технічними засобами та відображається в протоколі судового засідання в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивач у судові засідання 10.10.2008р., 31.10.2008р., 21.11.2008р. представника не направив, вимог суду, викладених в ухвалах №9/96 від 10.10.2008р., 31.10.2008р., 21.11.2008р. не виконав.

Відповідно до статті 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши і оцінивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представника відповідача, суд встановив, що згідно з договором на надання послуг по сушці, очистці, зберіганню та відвантаженню сільськогосподарської продукції №19/10/1 від 19 жовтня 2006 року (далі – договір), укладеного між Приватно-орендним агропідприємством «Альфа», с. Чапаєвка (далі – позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Агро», м. Глобине (далі – відповідач) позивач відвантажив відповідачу на зберігання зерно соняшнику заліковою вагою 92694 кг згідно оборотної відомості відповідача із 01.07.2006р. по 31.10.2006р.

Відповідно до п.2.7.3. договору відповідач зобов’язувався прийняти ранні зернові на збереження, забезпечити лабораторний аналіз, зважування, збереження, сушку, очистку прийнятих ранніх зернових; при прийманні ранніх зернових виписати позивачу складську квитанцію, а при відпуску – акт-розрахунок.

Позивач зазначає, що відповідач, ігноруючи прохання керівника позивача станом на 10.04.2007 р. видало лише одну складську квитанцію №2304 від 22.10.2006 р., якою підтвердило часткове взяття на зберігання зерна соняшнику.

Позивачем в лютому 2007 р. до відповідача було направлено письмове відношення про переоформлення зерна соняшнику в кількості 34984 кг на суб'єкта підприємницької діяльності Ільїна Олега Олександровича у зв'язку з продажем вказаної кількості продукції.

Залишаються не виданими складські квитанції на 57710,00 кг насіння соняшника 2 класу ГОСТ 22391-89 прийнятого відповідачем від позивача в заліковій вазі.

Враховуючи той факт, що термін зберігання зерна соняшника на складах відповідача закінчувався 01.05.2007 р., то на адресу останнього були направлені листи, в яких позивач просив видати складські квитанції та призначити дату, коли представник позивача міг отримати для подальшого продажу вищезгадане зерно соняшнику та складські квитанції. Зазначені листи-вимоги залишені відповідачем без відповіді.

Приписами ч. 5 ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що видача зерна його володільцеві здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

За відсутності у позивача складських квитанцій на зерно соняшнику він позбавлений можливості отримати зерно соняшнику чи здійснити його реалізацію та переоформлення на нового власника до цього часу.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов зазначеного договору позивач не мав можливості розпорядитися зерном соняшнику у кількості 57710,00 кг.

На даний час середньозважена ціна соняшнику складає 3100,00 грн. за одну тону, що стверджується довідкою від 06.06.2008 р. №183 про ціни соняшнику згідно Загальних звітів Союзу аграрних бірж України.

У відповідача знаходиться зерно соняшнику у кількості 57,71 тон (57710,00 кг / 1000 кг =57,71 тон)

Враховуючи вартість соняшнику на даний час у відповідача знаходиться зерно соняшнику в кількості 57,71 тон на загальну суму 178901,00 грн. (57,71 т х 3100,00 грн. = 178901,00 грн.).

З поданого позивачем договору вбачається, що він укладений на надання послуг по сушці, очистці, зберіганню та відвантаженню ранніх зернових (п. 2.1. договору ).

Але позивач стверджує, що за цим договором він одержував від відповідача вище перелічені послуги на насіння соняшника, а відсутність аналогічного договору на насіння соняшника представник позивача у судовому засіданні пояснив відсутністю у відповідача бланків таких договорів.

Крім того, у спірному договорі відсутня печатка позивача.

Відповідач подав суду належним чином завірені ксерокопії чотирьох чинних договорів з різними контрагентами, які були укладені у період з 01.06.2006 р. до 31.10.2006 р., які засвідчують факт відсутності у відповідача уніфікованих бланків договорів, а підтверджують індивідуальний підхід при укладенні їх на надання послуг.

В письмових поясненнях директора відповідача Мамая О.Ф. зазначено, що договір із позивачем №19/10/1 від 19 жовтня 2006 року відповідачем не укладався (зазначений договір від імені відповідача підписано не директором). Крім того, директор відповідача зазначив, що у разі надання послуг на перевезення обов’язково укладається письмовий договір, оформлюються подорожні листи, акт прийому-передачі наданих послуг, рахунок на їх оплату. В поданих позивачем товарно-транспортних накладних відсутні прізвище відповідальної особи, яка прийняла зерно на зберігання та печатка підприємства.

Статті 26, 37, 43 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» від 04.07.2002 р., чітко визначають перелік документів, які саме підтверджують наявність правовідносин щодо надання послуг по збереженню зерна. Такими документами є: договір складського зберігання та складський документ.

Позивач не подав суду договору, укладеного з відповідачем на надання останнім послуг по сушці, очистці, зберіганню та відвантаженню насіння соняшника та складську квитанцію на фактично здане насіння за вказаним договором, його кількість.

Крім цього вищезазначені послуги є платними, а отже, у разі фактичного їх надання повинні бути направлені позивачу рахунки на оплату їх вартості.

Позивач жодного із зазначених документів суду не подав. Відсутні вони і на підприємстві відповідача.

Позивач не довів визначену ним же у позові кількість соняшника, що підлягає, на його думку, витребування із незаконного володіння відповідача.

Подані позивачем копії товарно-транспортних накладних №№1-4 від 19.10.2006р., №№ 5-6 від 20.10.2006р., №7 від 22.10.2006р.не приймаються судом як належний доказ відвантаження насіння соняшнику відповідачу автомобілем марки КАМАЗ №157-72 СН, номер причепу Ві5867 ХХ (водій Юрченко І.С.), оскільки в матеріалах справи наявні подорожні листи на зазначений автомобіль під керуванням водія Юрченка І.С., з яких вбачається, що перевезення 19.10.2006р. та 20.10.2006р. здійснювалось за маршрутом Полтава-Красноград-Полтава на виконання договору про надання транспортних послуг від 03.07.2006р. , укладеного між відповідачем та СПД фо Ільїним О.О., про що останньому було виставлено на оплату рахунок-фактуру №СФ-000506 від 30.11.2006р. на суму 300000,00 грн.

Реєстри №1663 від 21.10.2006р. про прийняття від позивача відповідачем 16210 кг соняшнику та №1680 від 22.10.2006р. про прийняття 18770 кг соняшнику свідчать про те, що в подальшому (в лютому 2007 року) зазначене насіння соняшнику за вказівкою позивача було переоформлено на СПД фо Ільїна О.О.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пунктів 1-2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідачем у відповідності до вимог статті 614 ЦК України, статей 32-33, 36 ГПК України надано належні докази про відсутність його вини /у матеріалах справи/.

Позивач у відповідності до статей 32-33,36 ГПК України не надав належних доказів, не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи та керуючись ст.ст 4-4, 32-34, 36, 43, 44-45, 49, 69 (ч.4), 75,82-84 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

СУДДЯ                                                                      Іваницький О.Т.