КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2008                                                                                           № 48/54

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Зязіна Ю.О.

від відповідача 1 - Міщенко П.В.

від відповідача 2 - Дуплій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної адміністрації Залізничого транспорту України "Укрзалізниця"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.02.2008

у справі № 48/54

за позовом                               ЗАТ "Інтертранс"

до                                                   Державної адміністрації Залізничого транспорту України "Укрзалізниця"

Державного підприємства "Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень"

про                                                  зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ЗАТ «Інтертранс» звернулось до Господарського суду міста Києва позовом про зобов’язання відповідача перерахувати на картку обліку позивача борг в сумі 129289809,95 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2008 р. позов задоволений повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна адміністрація залізничного транспорту України (Укрзалізниця) звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та передати справу на новий розгляд.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Зокрема заявник посилається на те, що саме Укрзалізниця є розпорядником коштів, отриманих за надані послуги по перевезенню вантажів залізницями України, а ДП «Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень» підпорядковане Укрзалізниці.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Між ЗАТ «Інтертранс» та Державною адміністрацією залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (Укрзалізниця) було укладено договір №1-349/06-ЦЮ від 27.11.06 р. про організацію перевезень вантажів залізницями України, предметом якого є відносини ЗАТ «Інтертранс» і Укрзалізниці, пов'язані з організацією перевезень Укрзалізницею вантажів у міжнародному залізничному вантажному сполученні, наданням додаткових послуг, пов'язаних із цими перевезеннями і оплатою їх позивачем як замовником.

Ціни (тарифи), за якими здійснюються розрахунки, були зазначені в додатках до цього договору: №1 (загальний рівень коефіцієнтів до базових ставок), та додаток №2, (особливі тарифи на транзитні перевезення). В додатках також зазначено, що тарифи на транзитні перевезення були встановлені у відповідності з рішенням тарифної комісії Укрзалізниці від 01.12.06р. та 20.12.06р.

Відповідно до ст. 916 ЦК України плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 311 ГК України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Укрзалізниця є суб'єктом природних монополій в сенсі ст. 5 Закону України «Про природні монополії», тому позивач не мав змоги вільно обрати контрагента при укладенні договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006 p., а також не міг відмовитися від укладення додатків №№1,2 до договору з фактично встановленими, а не погодженими коефіцієнтами до базових ставок.

Статтею 9 Закону України «Про ціни та ціноутворення» чітко зазначено, що до державних фіксованих та регульованих цін і тарифів на послуги, відносяться послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище, яким є перевезення вантажів залізничним транспортом згідно Закону України «Про природні монополії».

Також суд зазначає, що фіксованою ціною є затверджена ціна, яка залишається незмінною, тобто загальний рівень тарифів, а регульованою ціною є надання коефіцієнтів знижок, але. тільки в межах законодавства, а не за волевиявленням сторін.

Відповідно до ст.ст. 8-9 Закону України «Про ціни та ціноутворення» вищезазначені тарифи відносяться до державних фіксованих та регульованих цін і тарифів на послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище, яким є залізничний транспорт.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про ціни та ціноутворення» зміна рівня державних фіксованих та регульованих цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг здійснюється в порядку і в строки, що визначаються тими органами, які відповідно до цього Закону затверджують або регулюють ціни (тарифи).

Повноваження з встановлення тарифів на транзитні перевезення транзитних вантажів залізницями України (здійснення тарифної політики) були предметом декількох судових справ: №21/119-А за позовом З AT «Інтертранс» до Укрзалізниці про визнання дій протиправними дій, визнання нечинним рішення та зобов'язання утриматись від вчинення дій, №48/66-А за позовом ЗАТ «Інтертранс» до Мінтрансзв'язку про зобов'язання Мінтрасзв'язку виконати свої повноваження - встановити

тарифи та №21/410-А за позовом Укрзалізниці до Кабінету Міністрів України про визнання недійсним норми Положення про Мінтрансзв'язку.

Рішеннями судів встановлено, що повноваження з встановлення тарифів на транзитні перевезення транзитних вантажів залізницями України (здійснення тарифної політики) з 15.06.06 р, належать Міністерству транспорту та зв'язку України.

Тарифи, зазначені в спірних додатках до договору №1-349/06-ЦЮ 27.11.06р. не є такими, що встановлені відповідно до законодавства повноважним органом, оскільки ці тарифи встановлені Укрзалізницею на тарифній комісії Укрзалізниці від 01.12.06р. та 20.12.06р. тобто за відсутності повноважень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.07р. №21/196 було визнано недійсними додатки №1 та 32 до договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р., укладеного між Державною адміністрацією залізничного транспорту України „Укрзалізниця" та Закритим акціонерним товариством „Інтертранс".

Дане рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.07р. по справі 21/196.

Крім того, рішення суду в частині визнання недійсними додатків №1та №2 до Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2008р.

Висновки яких дійшов суд по справі №21/196 , є обов'язковими при розгляді даної справи в силу ст. 35 ГПК України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2007р. у справі за позовом ЗАТ „Інтертранс" до Міністерства транспорту та зв'язку про зобов'язання вчинити дії у справі № 48/66 продовжено термін дії рішення Тарифної комісії Державної адміністрації залізничного транспорту „Укрзалізниця" від 01.12.2005р. щодо встановлення тарифної політики на транзитні перевезення вантажів (з врахуванням коефіцієнтів знижок та положень листа Укрзалізниці від 31.05.2006р. №ЦЗМ-12/984).

Таким чином, судом встановлено, що при виставленні рахунків відповідачі повинні були користуватися тарифами встановленими рішенням Тарифної комісії Державне адміністрації залізничного транспорту „Укрзалізниця" від 01.12.2005р. щодо встановлення тарифної політики на транзитні перевезення вантажів (з врахуванням коефіцієнтів знижок та положень листа Укрзалізниці від 31.05.2006р. №ЦЗМ-12/984).

Відповідно до п. 3.5. Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. відповідач 2 відкриває картку обліку з наданням відповідного номера і здійснює облік коштів Замовника (позивача).

Судом встановлено, що відповідач 2 нараховував оплату за транзитні перевезення керуючись тарифами, встановленими рішенням тарифної комісії від 01.12.2006 та 20.12.2006р. і підписаними на підставі цих протоколів додатки №1 та додатком №2 до Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р., які є не чинними.

Позивач сплачував на рахунок відповідача завищені суми, оскільки необхідно було оплачувати здійснені перевезення та відповідно до Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р та додатку до договору Замовник (позивач) зобов'язаний забезпечувати постійну наявність передоплати у розмірі 50% та 100% середньомісячної суми платежів за рахунками пред'явленими до сплати за попередні три місяці (п. 3.8 Договору №1І-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р.)

Позивач неодноразово звертався до відповідача-2 з повідомленнями про незгоду з сумою провізних платежів та проханням провести звірення розрахунків, однак відповідач-2 не здійснював ніяких дій щодо виявлення недоборів або переборів провізних платежів позивача, тобто порушував свої зобов'язання (дані факти підтверджується доданими до справи листами).

Після проведення перерахування, різниця в розрахунках по Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. за 2 півріччя 2007р. складає 155767688,98 грн. (розрахунок позивача знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 3.10. Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. у разі виявлення переборів провізних платежів Розрахунковий центр (відповідач 2) здійснює перерахунок і надлишок стягненої суми перераховує на картку обліку Замовника як оплату за майбутні перевезення.

29.12.2007р. тарифною комісією Укрзалізниці, протокол №10, прийнято рішення щодо врегулювання господарського спору між Укрзалізницею та ЗАТ „Інтертранс", відповідно до якого для врегулювання господарського спору прийнято рішення укласти мирову угоду згідно з чинним законодавство на наступних умовах: з 01.01.2007р. по 30.11.2007р. (включно) встановити ЗАТ „Інтертранс" по Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. тарифні ставки на перевезення транспортних вантажів на рівні тарифів другого півріччя 2006., встановленого по договору №701-632/04 від 26.11.2004р. з урахуванням загальної індексації тарифів як всіх експедиторських організацій - у розмірі 7%, коефіцієнтів перерахування базових ставок ТП У3-2007 з швейцарських франків в долар США, оголошеного на 2007 фрахтовий рік, у розмірі 1,25; з 01.12.22007р. по 31.12.2007 (включно) до тарифних ставок додатково застосовувати підвищуючи коефіцієнти у відповідності з розпорядженням Укрзалізниці від 31.10.20007р. №Ц 1/1373.

Між сторонами було підписано акти розрахунків по провізним платежам, стягнення з позивача відповідно до Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. та сумам нарахованих провізних платежів згідно умов протоколу тарифної комісії №10 від 29.12.2007р. за 2-ге півріччя 2007р. за яким різниця в розрахунках склала 23284240,72 грн. за липень 2007р., 24994550,22 грн. за серпень 2007р., 20298410,77 грн. за вересень 2007р., 17955491,86 грн. за жовтень 2007р., 22623334,94 грн. за листопад 2007р., 20133781,44 грн. за грудень 2007р., що разом становить 129289809,95 грн. та підписано акт звірення розрахунків по провізним платежам, стягненим з позивача відповідно до Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. та сумам нарахованих провізних платежам до умов протоколу тарифної комісії №10 від 29.12.07р. за перевезення 2007р. згідно якого різниця за грудень 2007р. додатково склала 11815577,02 грн.

Відповідно до ст. ЗЗ ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами не було надано докази, які б спростовували твердження позивача.

Відповідачами належними засобами доказування не спростовані розрахунки позивача.

Таким чином, оскільки позивач просить зобов'язати відповідача у відповідності до п. 3.10 Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. перерахувати на картку обліку позивача різницю - переплату в сумі 141 105 386,97 грн. у відповідності до підписаних актів звірення розрахунків по провізним платежам, стягненим з позивача відповідно до Договору №1-349/06-ЦЮ від 27.11.2006р. та сумам нарахованих провізних платежам до умов протоколу тарифної комісії №10 від 29.12.07р. за перевезення 2007р., суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2008 року у справі № 48/54 про задоволення позовних вимог прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2008 року у справі №48/54 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді