ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.08

Справа № 9/25-08.

За позовом: Прокурора Лебединського району в інтересах держави в особі Лебединської районної державної адміністрації Сумської області, м. Лебедин

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства «Перлина» с. Харченки.

про примусове розірвання договору оренди.

СУДДЯ Лущик М.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Рибалко М.В. Доручення № 01-11/514 від 03.04.2007 року.

Від відповідача:Максичка Ю.І., Василець С.О. Довіреність від 12.06.2007 року.

Прокурор: Передерій І.Г.

СУТЬ СПОРУ: Прокурор просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 09.10.2006 року зареєстрованого за № 57 від 20.10.2006 року укладений між Лебединською районною державною адміністрацією та сільськогосподарським (фермерським) господарством «Перлина» на землях Гарбузівської сільської ради та стягнути судові витрати, пов’язані з розглядом справи на користь держави.

Відповідач відповідно до відзиву на позовну заяву проти позову заперечує та просить суд відмовити прокурору в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, та дослідивши наявні докази по справі, суд встановив наступне:

09.10.2006 року між позивачем - Лебединською районною державною адміністрацією та відповідачем - сільськогосподарським (фермерським) господарством «Перлина» було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 23,4055 га., яка розташована на землях, що знаходяться у віданні Гарбузівської сільської ради терміном на 20 років.

Прокурор просить розірвати вищезазначений договір. В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідно до пункту 39 договору оренди від 09.10.2006 року – «умовами розірвання договору в односторонньому порядку – є невиконання умов договору та ухилення орендаря від виплати орендної плати». З позовної заяви вбачається, що не виконання умов договору зі сторони відповідач прокурор вбачає в тому, що Голова сільськогосподарського (фермерського) господарства «Перлина» Максичко Ю.І. не погодився на підписання додаткової угоди від 29 жовтня 2007 року, про внесення додаткових змін та доповнень в частині встановлення розміру орендної плати.

Ознайомившись з матеріалами справи та заслухавши пояснення представників сторін суд вирішив, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов’язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов’язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.2 та 4 ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін. Орендна плата за землі державної та комунальної власності не повинна бути нижче земельного податку та більше 10 відсотків від нормативної грошової оцінки. Отже, орендна плата за використання земельної ділянки сплачується на підставі договору оренди, укладеного між відповідного особою та розпорядником земель державної чи комунальної власності.

Підстави для розірвання договорів встановлені ч.2 ст.651 ЦК України. Так, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Порядок розірвання договорів встановлений ст.ст.188, 206 ГК України.

У відповідності зі ст.206 ГК України господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу. Ст. 188 ГК України встановлено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не направляв на адресу відповідача пропозиції про розірвання договору.

Ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, п.36 - 40 Договору встановлений порядок і умови його зміни і припинення дії.

Пунктом.36 Договору встановлено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Посилання Позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на розпорядження голови Лебединської районної державної адміністрації від 18 червня 2007р. та №512 від 17 жовтня 2007р. стосовно встановлення розміру орендної плати за користування землями державної власності є некоректним, оскільки даними розпорядженнями можуть встановлюватися розміри орендної плати на договори оренди, які будуть укладатися в майбутньому, а не вноситися ними зміни до вже укладених договорів, оскільки це призводить до порушення норм ст.ст.525, 628, 629 ЦК України.

Пункт 39 Договору, на який посилається Позивач в поданій позовній заяві встановлено, що умовами розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку є невиконання умов договору та ухилення орендаря від виплати орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що Селянським (фермерським) господарством «Перлина» своєчасно і в повному обсязі виконуються зобов'язання щодо сплати орендної плати. Так, у відповідності з довідкою Лебединського відділення Сумської МДПІ від 25 січня 2008р. вих.№435/10/19-002 та актом звіряння розрахунків від 25 січня 2008р. заборгованість СФГ «Перлина» по сплаті орендної плати за земельні ділянки станом на 25 січня 2008р. відсутня (навпаки є переплата у розмірі 703,16грн.).

Крім того, СФГ «Перлина» не заперечувало стосовно перегляду розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції, що підтверджується і листом, поданим до Лебединської районної державної адміністрації від 22 листопада 2007р. вих.№133.

Лебединська районна державна адміністрація відмовилася переглядати розмір орендної плати за землю виходячи з положень укладеного договору оренди і розмірів індексів інфляції про що свідчить відповідь від ЗО листопада 2007р. вих..№01-11/1846.

Як зазначалося вище підстави для розірвання договорів встановлені ч.2 ст.651 ЦК України. Так, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В той же час Позивачем не зазначено чого саме він позбавляється на що розраховував при укладанні договору.

За загальним правилом розірвання договору може також виступати як міра цивільно-правової відповідальності — немайнової міри дії на недобросовісного боржника у разі невиконання або неналежного виконання останнім зобов'язання.

У разі ж належного виконання зобов'язання розривається всякий правовий зв'язок між сторонами договору. Тому ставити в такій ситуації питання про можливість розірвання договору неможливо і до всього іншого це суперечить судовій практиці, що склалася, і роз'ясненням Вищого господарського суду України

Так, позиція Вищого господарського суду України з даного питання, яку він висловив в пункті 1 роз'яснення «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними» № 02-5/111 від 12 березня 1999 року, така: за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання угоди недійсною

Тобто Вищий господарський суд України напряму пов'язує право розірвання договору з наявністю невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання за договором. А значить, у разі належного виконання зобов'язання таке право у кредитора просто відсутнє.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги прокурора визнаються судом неправомірними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49,68,82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

В позові - відмовити.

СУДДЯ                                                                      М.С. Лущик