КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2008                                                                                           № 6/133

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:           Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:           Волуйко Т.В.

За участю представників:

Від позивача – Губарева О. М. – по довіреності.

Від відповідача – Шахуріна Г. М. – по довіреності, Бусюкін І. А. – по довіреності.

Від третьої особи – Поляков С. – по довіреності, Вертепа М. Ю. – по довіреності, Фоя О. В. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Виробничо-комерційна фірма "Інвестгруп"

на рішення Господарського суду м.Києва від 09.06.2008 р.

у справі № 6/133 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Головного управління МВС України в м.Києві

до                                                   ЗАТ "Виробничо-комерційна фірма "Інвестгруп"

третя особа позивача                     Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд-Альянс"

про                                                  визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ЗАТ “Виробничо-комерційна фірма “Інвестгруп” про визнання недійсним договору № 22/315 від 17.12.2007 р., укладеного між сторонами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.06.2008 р. у справі № 6/133 позов Головного управління МВС України в м. Києві до ЗАТ “Виробничо-комерційна фірма “Інвестгруп”, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ТОВ “Євробуд-Альянс” про визнання договору недійсним був повністю задоволений.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, у позові відмовити, оскільки вважає, що воно незаконне, необґрунтоване, а також, що воно було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У своїй апеляційній скарзі ЗАТ “Виробничо-комерційна фірма “Інвестгруп”, зокрема, стверджує, що висновок суду першої інстанції щодо того, що договір № 22/315 від 17.12.2007 р. не спрямований на реальне настання правових наслідків, не підтверджується фактичними обставинами та є необґрунтованим; що договір № 7 від 19.07.2002 р. не є укладеним, оскільки сторони не дійшли згоди за всіма умовами, за якими погодились дійти згоди, зокрема, за графіком будівництва, про що зазначено у тексті договору, а також за об’єктом будівництва; що Господарський суд м. Києва не витребував докази щодо виконання договору № 7 від 19.07.2002 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2008 р. було порушено апеляційне провадження у справі № 6/133 та призначено розгляд справи на 16.07.2008 р.

16.07.2008 р. в розгляді даної справи було оголошено перерву до 23.07.2008 р.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа переглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, відзив та заперечення на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2002 р. між Головним управлінням МВС України в м. Києві та ЗАТ “НВО “Україна” було укладено інвестиційний договір № 7 (далі по тексту – Договір-1), предметом якого є корегування проекту, будівництво, введення в експлуатацію та передача на баланс експлуатаційним організаціям об’єкту за адресою: м. Київ, вул. Кутузова, 18/7.

Зокрема, згідно умов Договору-1 позивач зобов’язався передати інвестору –генпідряднику, яким є ЗАТ “НВО “Україна”, проектно-кошторисну документацію, своєчасно вирішувати з органами місцевого самоврядування питання, які пов’язані з будівництвом об’єкту, отримувати необхідні дозволи, документи, необхідні для здійснення підготовчих та будівельних робіт, після закінчення будівництва об’єкту передати ЗАТ “НВО “Україна” приміщення згідно з умовами Договору-1 тощо.

У свою чергу, ЗАТ “НВО “Україна” зобов’язалося інвестувати в будівництво будівельні матеріали, обладнання та грошові кошти, виконати роботи по будівництву об’єкта та передати збудований об’єкт експлуатуючим організаціям.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, чинної на час укладення Договору-1, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Колегія погоджується з висновком місцевого господарського суд про те, що сторонами визначено у Договорі-1 його предмет, права, обов’язки сторін, порядок здійснення розрахунків, розподіл часток, тощо, тобто досягнуто згоди з усіх істотних умов, що свідчить про те, що Договір-1 є укладеним.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції й про те, що пункт 1.2. Договору-1, яким передбачено, що термін будівництва визначається погодженим сторонами графіком будівництва, не свідчить про неукладеність договору, а свідчить про досягнення згоди між сторонами у майбутньому безпосередньо перед початком будівництва визначити строки будівництва, оскільки Договір-1, крім самого будівництва, регулює організаційні дії щодо будівництва, які повинні бути вчинені безпосередньо перед будівництвом.

В подальшому, 11.10.2004 р. на підставі угоди № 1 про заміну сторони у договорі № 7 від 19.07.2002 р., укладеної між позивачем, ЗАТ “НВО “Україна” та ПП “Євро-Альянс” відбулась передача прав та обов’язків інвестора – генпідрядника за Договором-1 від ЗАТ “НВО “Україна” до ПП “Євро-Альянс”.

На підставі угоди № 3 від 21.03.2006 р. права та обов’язки по Договору-1 були передані від ПП “Євро-Альянс” третій особі.

Таким чином, на даний час сторонами за Договором-1 є позивач та третя особа.

17.12.2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений інвестиційний договір № 22/315 (далі по тексту – Договір-2), предметом якого є спільне проектування, будівництво та введення в експлуатацію адміністративного будинку за адресою: м. Київ, вул. Кутузова, 18/7 для розміщення Печерського районного управління Головного управління МВС в м. Києві.

Тобто, предмет Договору-2 є аналогічним предмету Договору-1.

Крім того, зобов’язання сторін за Договором-2 є подібними зобов’язанням сторін за Договором-1.

Зокрема, позивач зобов’язався передати відповідачу, як інвестору – забудовнику, всі необхідні для здійснення документи, у тому числі й документи щодо користування земельною ділянкою, за адресою: м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, передати на період будівництва вказаний будівельний майданчик, отримати технічні умови на розробку документації, погодити її, делегувати відповідачу функції замовника будівництва, прийняти будинок в експлуатацію, після будівництва будинку звільнити приміщення по вул. Московській, 30, А, Б, В, Г в м. Києві, та сприяти в наданні вказаних приміщень відповідачу.

У свою чергу, відповідач зобов’язався фінансувати витрати позивача та витрати, пов’язані з будівництвом.

Крім того, відповідно до договору № 803/1 від 11.08.2006 р., який був укладений між Комунальним підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду “Липкижитлосервіс” та ТОВ “Євробуд-Альянс”, орендарем приміщень по вул. Московській, 30, А, Б, В, Г в м. Києві є останній.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вище вказані обставини свідчать про неможливість настання правових наслідків за Договором-2.

Оскільки правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення прав та обов’язків, то попередньо відома на момент його вчинення об’єктивна неможливість настання правового результату не породжує у сторін тих чи інших прав та обов’язків.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання даної умови, в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов Головного управління МВС України в м. Києві є правомірним, а тому підлягає задоволенню.

Як вже зазначалося вище, у своїй апеляційній скарзі скаржник стверджує, що висновок суду першої інстанції щодо того, що договір № 22/315 від 17.12.2007 р. не спрямований на реальне настання правових наслідків, не підтверджується фактичними обставинами та є необґрунтованим. Колегія не погоджується з таким твердженням скаржника виходячи з наступного.

Відповідачу були відомі змісти листів Головного управління МВС України від 04.05.2007 р. та від 26.10.2007 р. до моменту укладення Договору-2. Обізнаність відповідача з існуванням згаданих вище листів Головного управління МВС України в м. Києві, адресованих ТОВ “Євробуд-Альянс”, вказує на те, що до моменту укладення Договору-2 скаржнику було відомо не лише про факт існування інвестиційного договору № 7 від 19.07.2002 р., але й про ступінь виконання учасниками Договору-1 своїх зобов’язань за згаданим інвестиційним договором, оскільки в згаданих листах вказувалась стадія (стадія “Проект”) розробленої та схваленої проектно-кошторисної документації на будівництво адміністративної будівлі з приміщеннями Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві по вул. Кутузова, 18/7.

Тобто, до моменту укладення Договору-2 відповідачу було відомо, що кінцевою метою, кінцевим реальним правовим наслідком Договору-1, є будівництво адміністративної будівлі з приміщеннями Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві по вул. Кутузова, 18/7 у м. Києві.

Таким чином, Договір-2 не міг бути спрямований на реальне настання правових наслідків, передбачених у ньому, а саме на будівництво адміністративної будівлі з приміщеннями Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві по вул. Кутузова, 18/7 у м. Києві, оскільки на цій же земельній ділянці на підставі Договору-1, який був укладений значно раніше Договору-2, та за яким вже було розроблено відповідну проектно-кошторисну документацію стадії “Проект”, передбачено будівництво об’єкта, який має аналогічний титул з тим, який встановлений Договором-2.

Отже, зважаючи на те, що на одній і тій же земельній ділянці на підставі одного і того ж дозволу на будівництво не можливо збудувати два нерухомі об’єкти, які мають один і той же титул будівлі, очевидним є той факт, що Договір-2 не міг бути спрямований на настання реальних правових наслідків, передбачених у ньому.

Водночас, будь-яких доказів, які б спростували твердження позивача та ТОВ “Євробуд-Альянс” щодо того, що Договір-2 не був спрямований на настання реальних правових наслідків, передбачених у ньому, відповідач суду не надав, як не надав будь-яких доказів, які б вказували на виконання згаданого договору з його боку або боку Головного управління МВС України в м. Києві, як того вимагають положення ст. 33 ГПК України.

Необґрунтованим є твердження скаржника й про те, що договір № 7 від 19.07.2002 р. не є укладеним, оскільки сторони не дійшли згоди за всіма умовами, за якими погодились дійти згоди, зокрема, за графіком будівництва, про що зазначено у тексті договору, а також за об’єктом будівництва. При цьому колегією береться до уваги наступне.

Умовами Договору-1 (п. 1.2.) встановлено яким чином сторони будуть визначати строк будівництва об’єкту, передбаченого умовами зазначеного інвестиційного договору. Тобто, п. 1.2. містить лише загальну декларацію, прийняту сторонами інвестиційного договору відносно того, що строки будівництва будуть визначені у графіку будівництва, який буде погоджений сторонами. Відсутність такого графіку на дату укладення Договору-1 не може свідчити про недосягнення згоди з приводу істотних умов Договору-1.

Зі змісту договору № 7 від 19.07.2002 р. зрозуміло, що є його предметом і який об’єкт мається на увазі та його адреса.

Що стосується твердження скаржника про те, що Господарський суд м. Києва не витребував докази щодо виконання договору № 7 від 19.07.2002 р. то, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ “Євробуд-Альнс” саме надало суду першої інстанції копії договорів, укладених з метою виконання Договору-1, а також копії документів, що підтверджують проведення відповідних платежів за вказаними договорами. Крім того, третя особа надала суду першої інстанції копію позитивного висновку комплексної державної експертизи щодо проектно-кошторисної документації стадії “Проект” на будівництво адміністративної будівлі з приміщеннями Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві по вул. Кутузова, 18/7 у м. Києві, розробленої в рамках виконання Договору-1.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2008 р. у справі № 6/133 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Виробничо-комерційна фірма “Інвестгруп” на рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2008 р. у справі № 6/133 – залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2008 р. у справі № 6/133 – залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 6/133 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.

24.07.08 (відправлено)