ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 21/97

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйов О.В. –головуючий

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк"

на рішення

Господарського суду міста Києва від 25.07.2008 року

у справі

№ 21/97 Господарського суду міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Трамп-інвест"

до

1.          Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк"

2.          Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"

про

визнання договору купівлі-продажу предмета іпотеки дійсним

За участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача –1:

від відповідача –2:

Двінський О. Ю. –дов. від 10.11.2008 року

Шульга Н. П. –дов. від 20.12.2007 року

не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трамп-інвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк" та Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" про визнання договору купівлі-продажу предмета іпотеки дійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2008 року по справі № 21/97 (суддя Прокопенко Л. В.) задоволено позовні вимоги: визнано дійсним договір купівлі-продажу від 28.12.2007 року квартири № 69-А, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 15/5, який укладений між ВАТ "Сведбанк" та ТОВ "Трамп-інвест". Визнано за ТОВ "Трамп-інвест" право власності на квартиру № 69-А, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 15/5. Зобов'язано Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" зареєструвати за ТОВ "Трамп-інвест" право власності на квартиру № 69-А, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 15/5. Стягнуто з ВАТ "Сведбанк" на користь ТОВ "Трамп-інвест" 85 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2008 року, в якій стверджує про порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати оскаржене рішення і направити справу на новий розгляд.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відводів складу суду не заявлено.

Представники відповідача 2 в судове засідання касаційної інстанції не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені заздалегідь належним чином.

Враховуючи особливості розгляду справи в касаційній інстанції, передбачені ст. ст. 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

За згодою присутніх в судовому засіданні учасників процесу 11.11.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови Вищого господарського суду України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Місцевий суд встановив, що 28.12.2007 року між ВАТ "Сведбанк" та ТОВ "Трамп-інвест" було укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого ВАТ "Сведбанк" на підставі ст. 38 Закону України "Про іпотеку" зобов'язується передати у власність ТОВ "Трамп-інвест", а ТОВ "Трамп-інвест" зобов'язується прийняти у власність жиле приміщення: квартиру № 69-А, загальною площею 531,40 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 15/5 та сплатити його купівельну ціну, яка визначена в п. 2.1 договору.

Вказане жиле приміщення є предметом іпотеки за іпотечним договором від 31.03.2006 року укладеним між АКБ "ТАС-Комерцбанк" (правонаступник - ВАТ "Сведбанк") та Бондаренком О. В. та є забезпеченням виконання зобов'язань Бондаренка О. В. перед АКБ "ТАС-Комерцбанк" за кредитним договором № 94/Н від 31.03.2006 року.

Місцевим судом встановлено, що на виконання умов спірного договору ВАТ "Сведбанк" передав, а ТОВ "Трамп-інвест" прийняв згадане жиле приміщення, про що 28.12.2007 року було складено акт приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно положень ч. 4 ст. 656, ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Пункт 3.1 договору купівлі-продажу передбачено, що даний договір підлягає нотаріальному посвідченню протягом трьох днів після його підписання та державній реєстрації відповідно до чинного законодавства.

Також суд першої інстанції встановив, що на виконання пункту 3.1 договору позивач листом від 10.01.2008 року звернувся з письмовою пропозицією про нотаріальне посвідчення договору, але відповіді не отримав.

На відміну від перегляду справи судом другої інстанції, в касації справа переглядається на підставах та в межах, зазначених заявником в касаційній скарзі.

Виходячи з обставин справи, які встановлені судом першої інстанції, та доводів заявника, викладених в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, в касаційній скарзі відповідач-1 стверджує про невірне застосування судом першої інстанції ст. 509, 691, 692 ЦК України.

На думку відповідача-1 суд першої інстанції повинен був не тільки встановити факт частково виконання договору сторонами, але й зобов'язати позивача виконати умови такого договору повністю належним чином. Оскільки позивач не здійснив повної оплати за договором, заявник просить скасувати оскаржене рішення місцевого суду та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони за договором погодили всі істотні умови, що відбулося часткове виконання договору (в тому числі щодо часткової оплати), що спірний договір повинен бути укладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально, що відповідач-1 ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Встановлення зазначених обставин є достатнім для вирішення по суті спору про визнання спірного договору дійсним.

Обставини, пов'язані з подальшим виконанням спірного договору, не входять до кола обставин, які підлягають встановленню при вирішенні зазначеного спору, а тому доводи заявника касаційної скарги суперечать положенням ч. 1 ст. 34 ГПК України щодо належності доказів.

Суперечить нормам процесуального права (ст. 21, 22, 54, 60, 84 ГПК України) доводи заявника про необхідність прийняття рішення місцевим судом про стягнення з позивача на користь відповідача-1 залишок заборгованості за договором. Відповідач-1 не позбавлений можливості звернутися з позовом на захист своїх прав у встановленому законом порядку.

Частина 3 ст. 334 ЦК України передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд виходили з наявності передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України підстав для визнання Договору дійсним, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, розпочалося його виконання, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень ст. 1117 ГПК України суд касаційної інстанції не має повноважень збирати докази, давати їм оцінку, встановлювати обставини, які не були встановлені судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, касаційна скарга з підстав, зазначених в ній, задоволена бути не може, а тому рішення місцевого господарського суду залишається без змін.

Керуючись ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2008 року по справі № 21/97 залишити без змін.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді А. Г. Полянський

Г. М. Фролова