ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№ 16/233-05

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Харківського обласного центру зайнятості, м. Харків,

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2007

зі справи № 16/233-05

за позовом Харківського обласного центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

до приватного сільськогосподарського підприємства "Вільшанське" (далі –Підприємство), с. Вільшана Харківської області,

про стягнення 59 379,42 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –Лесик О.І.,

відповідача –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2005 року Центр зайнятості звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Підприємства заборгованості зі сплати страхових внесків у сумі 52 111,52 грн. та пені в сумі 7 267,90 грн., а всього 59 379,42 грн.

Рішенням названого суду від 14.12.2005 (суддя Здоровко Л.М.) позов задоволено. Прийняте судове рішення мотивовано обґрунтованістю позову.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 (колегія суддів у складі: Токар М.В. –головуючий, судді Івакіна В.О., Сіверін В.І.) рішення господарського суду Харківської області від 14.12.2005 скасовано та провадження зі справи припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). Постанову апеляційного суду мотивовано відсутністю правових підстав для розгляду після 01.09.2005 справи адміністративної юрисдикції в господарських судах в порядку господарського судочинства.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Центр зайнятості просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати внаслідок її прийняття з неправильним застосуванням норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Причиною виникнення спору зі справи стало намагання Центру зайнятості стягнути з Підприємства заборгованість зі сплати внесків на державне загальнообов’язкове соціальне страхування та пеню.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” (далі – Закон № 1533).

Відповідно до статті 34 Закону № 1533 забезпечення збору страхових внесків, контроль правильності їх нарахування та своєчасності сплати віднесено до обов’язків Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі –Фонд).

Згідно з частиною другою статті 12 цього Закону функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до відносин з загальнообов’язкового державного соціального страхування цивільне законодавство не застосовується.

Отже, в даному випадку Центр зайнятості виступає саме як суб'єкт владних повноважень у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування, а тому даний спір є публічно-правовим та відповідно до приписів статті 4 і частини другої статті 17 КАС України (за відсутності встановленого законом іншого порядку його судового вирішення) на нього поширюється компетенція адміністративних судів.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України.

Проте даний позов Центром зайнятості подано до господарського суду після набрання чинності КАС України (26.10.2005) в порядку, передбаченому ГПК України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, встановивши наявність публічно-правового спору, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний позов мав бути поданий та розглянутий за правилами КАС України.

Таким чином, визначені законом підстави для скасування постанови апеляційного господарського суду зі справи відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 зі справи № 16/233-05 залишити без змін, а касаційну скаргу Харківського обласного центру зайнятості –без задоволення.

Суддя В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя Б.Львов