ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.02.08р.

Справа № 41/51-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАЛКАВА", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю " АВАЛОН ДНЕПР", м. Дніпропетровськ

про стягнення 4542,65 грн.

Суддя Орєшкіна Е.В.

В засіданні приймали участь представники:

Від позивача: Іваненко Н.В, довіреність б/н від 18.02.08 року

Марченко Т.С., довіреність б/н від 01.12.07 року

Від відповідача: Палєєв С.С., довіреність б/н від 28.01.08 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 4224,73 грн., інфляційних витрат –286,66 грн., 3 % річних –31,26 грн., всього –4542,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов’язань щодо оплати поставленої йому позивачем продукції за усною домовленістю сторін.

Відповідач проти позову заперечує, просить суд в позові відмовити, посилаючись на те, що:

- спірні взаємовідносини сторін регулюються договором поставки № 22/06/06 від 22.06.06 року;

- заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар відсутня;

- вимогу на оплату продукції від 23.08.07 року відповідач від позивача не отримував.

За згодою представників сторін в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За видатковою накладною № ІК-22/06/01 від 22.06.06 року позивачем поставлені відповідачу продукти харчування –кава в асортименті на загальну суму – 11576,45 грн.

Факт отримання товару відповідачем не спростований та підтверджений поданими позивачем доказами.

Відповідач стверджує, що товар за вказаною накладною поставлений позивачем на підставі укладеного між сторонами договору № 22/06/06 від 22.06.06 року, яким визначений строк його оплати –протягом 500 банківських днів з дати отримання партії товару, який на момент розгляду справи ще не настав.

Крім того, зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, в якості доказів чого ним подане платіжне доручення № 1374 від 13.11.06 року, яким відповідачем на розрахунковий рахунок позивача перераховано за продукти харчування згідно договору 5000 грн. та прибуткові накладні (повернення) № ІК-0000013 від 22.02.07 року, № ІК-0000015 від 22.02.07 року, за якими позивачу повернуто товару на загальну суму 7351,72 грн..

Позивач в поясненнях від 14.02.08 року вказує, що між позивачем та відповідачем укладені 2 різні договори поставки, однак сторони не прийняли по них ні прав, ні обов’язків та на виконання договорів товар не постачався.

Проте з таким твердженням позивача суд погодитись не може з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є договори, інші правочини, юридичні факти, тощо. Правочином, відповідно до ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Правочини можуть бути односторонніми, двосторонніми чи багатосторонніми.

Двосторонній чи багатосторонній правочин є погоджена дія двох або більше сторін, тобто є договором. Договір –це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. (ст. 626 ЦК України).

Оскільки договір є видом правочинів, то загальні правила про форму правочинів застосовуються і при укладенні договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, сторони вправі самостійно обирати будь-яку форму договору (усну, письмову, нотаріально посвідчену), якщо вимоги щодо його форми не встановлені законом.

Згідно п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається в формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (п. п. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем поданий суду договір № 22/06/06 від 22.06.06 року, підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками, за змістом якого вбачається, що між сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов, а саме, визначено предмет, ціна та строк дії договору. Поставка товару за видатковою накладною № ІК-22/06/01 від 22.06.06 року здійснена в межах дії вказаного договору. Часткова оплата відповідачем отриманого товару, з призначенням платежу в платіжному дорученні № 1374 від 13.11.06 року –оплата за договором, свідчить про наявність між сторонами договірних відносин.

Факт укладення договору № 22/06/06 від 22.06.06 року позивачем не спростований.

Більш того, вимога позивача від 23.08.07 року, подана ним суду в якості доказу звернення до відповідача в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу, містить посилання на укладення між сторонами договору поставки від 22.06.06 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем, у відповідності із ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог, продукція за накладною № ІК-22/06/06 від 22.06.06 року поставлена відповідачу саме на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № 22/06/06 від 22.06.06 року.

Оскільки предметом позову у справі є стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним прийнятого на себе зобов’язання щодо оплати отриманої продукції за усною домовленістю сторін, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки, судом встановлений факт поставки товару на суму 11576,45 грн. за договором № 22/06/06 від 22.06.06 року.

Позивач в даному випадку не позбавлений можливості звернутися до суду в загальному порядку з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання останнім умов договору № 22/06/06 від 22.06.06 року

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

СУДДЯ                                                             Е.В. ОРЄШКІНА

Рішення підписано 26.02.08 року