ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№ 5/107

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Краснопільська", с. Краснопілля Березанського району Миколаївської області,

на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2005

зі справи № 5/107

за позовом Березанського районного центру зайнятості населення (далі –Центр зайнятості), смт Березанка Березанського району Миколаївської області,

до приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Краснопільська" (далі –Підприємство)

про стягнення 24 810,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2004 року Центр зайнятості звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Підприємства 24810,67 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків, штрафу та пені на підставі Закону України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ "Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Справа неодноразово розглядалася господарськими судами.

Рішенням названого суду від 11.10.2005 (суддя Міщенко В.І.) у позові відмовлено. Прийняте судове рішення мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення вимог щодо примусового стягнення заборгованості, штрафу та пені.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, Центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2005 (колегія суддів у складі: Величко Т.А. –головуючий суддя, судді Бойко Л.І., Жукова А.М.) розгляд апеляційної скарги Центра зайнятості на рішення місцевого суду від 11.10.2005 зупинено до вирішення в касаційному порядку справи № 15/203.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2006 скасувати внаслідок її прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Центр зайнятості подав письмові пояснення, в яких зазначив про помилковість рішення місцевого господарського суду зі справи та просив перевірити правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове засідання не з’явилися.

Перевіривши повноту встановлення апеляційним судом обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Причиною виникнення спору зі справи стало намагання Центру зайнятості стягнути з Підприємства заборгованість зі сплати страхових внесків, штраф та пеню.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” (далі – Закон № 1533).

Відповідно до статті 34 Закону № 1533 забезпечення збору страхових внесків, контроль правильності їх нарахування та своєчасності сплати віднесено до обов’язків Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі –Фонд).

Згідно з частиною другою статті 12 цього Закону функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

За змістом статей 38, 39 Закону центрам зайнятості надано право контролю за належною сплатою страхових внесків і стягнення відповідної заборгованості та адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до відносин з загальнообов’язкового державного соціального страхування цивільне законодавство не застосовується.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, господарським судом апеляційної інстанції в порушення вимог статей 1,12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглядався в порядку господарського судочинства.

Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.02.2006 касаційну скаргу Підприємства на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2005 разом з матеріалами справи № 5/107 передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.10.2007 закрито касаційне провадження за зазначеною касаційною скаргою Підприємства та справу повернуто до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень, постановлених не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд господарським судом апеляційної інстанції публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятого ним рішення зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Водночас Вищий господарський суд України на даній стадії судового провадження не має процесуальних підстав для здійснення касаційного перегляду рішення місцевого суду зі справи.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Краснопільська" задовольнити.

2. Ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2005 зі справи № 5/107 скасувати.

Справу передати до Одеського апеляційного господарського суду для виконання вимог розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя Б.Львов