ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№ 03/62-76

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т.Б.-головуючого,
Волковицької Н.О.,  Рогач Л.І.,

за участю представників:

позивача

ОСОБА_2, дов. від 27.06.07р. №
1803

відповідача

не з'явились (про час та місце
судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуОСОБА_1

на постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 28.05.2008р.

у справі
господарського суду

№ 03/62-76  Волинської області

за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володимиравтодор"

провизнання
недійсними зборів засновників від 10.04.2007р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до
господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Володимиравтодор" про визнання недійсними зборів засновників
(учасників) відповідача від 10.04.2007р. та прийнятих на них рішень;
зобов'язання відповідача призначити та провести збори учасників відповідача у
відповідності до статуту та установчого договору товариства.

Позов вмотивовано порушенням
товариством при проведенні зборів установчих документів товариства та чинного
законодавства, статті 391 Цивільного кодексу України, оскільки оскаржувані
рішення було прийнято за відсутності належного кворуму, а відмова у розгляді
питання, внесеного позивачем до порядку денного, позбавляє його права власності
у товаристві.

Позивачем зазначено, що вона є
спадкоємицею померлого ОСОБА_3, який був учасником Товариства з обмеженою
відповідальністю "Володимиравтодор" з часткою в статутному фонді
товариства 2644,60грн., що становила 7,53%; відтак правомірно звернулась до
товариства зі заявою про включення її до складу учасників товариства та
виключення з нього учасників, що відступили свої частки у товаристві на користь
померлого ОСОБА_3

Заявою від 29.06.2007р. позивач
змінив позовні вимоги, відповідна заява прийнята судом.

Також у матеріалах справи
(а.с.125-126) знаходиться заява від 09.04.2008р. про уточнення позовних вимог
та забезпечення позову по справі, підписана представником позивача ОСОБА_2, що
діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27.07.2007р. (а.с.78).

Відповідач відхилив позовні вимоги
повністю, пославшись на відсутність порушень чинного законодавства при
проведенні зборів учасників товариства; також відповідач зазначив про
необхідність припинення провадження у даній справі за непідвідомчістю її
господарським судам України, оскільки позивач не є учасником корпоративних
відносин.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 09.04.2008р. (суддя Сініцина Л.М.) провадження у справі
припинено на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалу суду вмотивовано тим, що за
змінами, внесеними до статті 12 Господарського процесуального кодексу України,
господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським товариством та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані зі
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства.

Натомість суд дійшов висновку, що,
оскільки позивач у даному спорі не є і не був учасником товариства, то
відносини з підприємством за його участю не є корпоративними, а за своїм
суб'єктним складом справа непідвідомча господарським судам України.

При цьому місцевий господарський
суд зазначив, що доручення, надане ОСОБА_2, не наділяє його правом підпису
позовних заяв, змін до них чи уточнень.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.05.2008р. (судді: головуючий Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
Марко Р.І.) ухвалу місцевого господарського суду залишено без змін за
відсутності підстав для її скасування.

Не погоджуючись з висновками судів
попередніх інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову апеляційного та ухвалу місцевого господарського суду, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу вмотивовано
суттєвими порушеннями судами норм матеріального та процесуального права,
неповним з'ясуванням судами обставин справи, оскільки в ухвалі та постанові
жодним чином не відображено наслідки розгляду позовних вимог, викладених у
заяві від 09.04.08р.; натомість позивач вважає, що господарські суди ухилилися
від розгляду позовної вимоги про визнання за померлим (вибулим) учасником
товариства ОСОБА_3 права на 45,158 відсотків часток у статутному фонді
товариства на момент його смерті, хоча за приписами статті 12 Господарського
процесуального кодексу України спори, пов'язані з визначенням та стягненням
вартості частки майна товариства, належної до сплати учаснику, який вибув з
товариства, відносяться до компетенції господарських судів України.

Також скаржник вважає, що судами
неправильно застосовано статтю 167 Господарського кодексу України та статтю 147
Цивільного кодексу України, оскільки перехід права на частку у статутному
капіталі тягне перехід до спадкоємця повністю або у відповідній частині прав,
що належали учасникові-спадкодавцеві, в тому числі і права на участь в
товаристві.

Відповідач не скористався правом на
участь представника в судовому засіданні; у відзиві на касаційну скаргу
відхилив її доводи та вказав на законність судових рішень.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті
1117  Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до Закону України №
483-V від 15.12.2006р. внесено зміни до частини статті 12 Господарського
процесуального кодексу України, зокрема, її доповнено пунктом 4, згідно якого
віднесено до компетенції господарських судів України справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
крім трудових спорів.

Таким чином, до юрисдикції
господарських судів належать спори, предметом яких є вимоги учасників
корпоративних відносин, тобто відносин, пов'язаних із здійсненням управління
корпоративним утворенням або веденням його справ, про захист їх корпоративних
прав способами, передбаченими законом.

За частиною 1 статті 167
Господарського кодексу України корпоративні права -це права особи, частка якої
визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією,
отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації у разі
ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними документами.

Судова колегія погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій, що об'єктивне право особи набути
корпоративні права шляхом вступу до господарського товариства чи придбання
акцій саме по собі не є корпоративним, що належить враховувати визначаючи
підвідомчість справ у спорах, пов'язаних з
розподілом майна подружжя, вступом до господарських товариств
спадкоємців, правонаступників тощо.

Також правомірними є висновки
судів, що частина 5 статті 147 Цивільного кодексу України передбачає
спадкування спадкоємцем права спадкодавця саме на частку в статутному капіталі.

Спадкування частки учасника
підприємницького товариства здійснюється за приписами статей 130, 147, 166
Цивільного кодексу України, статей 55, 69 Закону України "Про господарські
товариства". Однак при цьому спадкується не право на участь у товаристві
(що є особистим немайновим правом згідно статті 100 Цивільного кодексу
України), а право спадкодавця на частку в статутному (складеному) капіталі
товариства. Відповідна позиція викладена також у пункті 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах
про спадкування".

Одержавши право на частку в
статутному капіталі товариства, спадкоємець набуває як переважного права вступу
до товариства (стаття 55 Закону України "Про господарські
товариства"), так і права відмовитися від вступу до нього; при цьому жодна
норма чинного законодавства не передбачає додержання процедури виходу
спадкоємця зі складу учасників товариства для одержання вартості його
успадкованої частки в товаристві.

В свою чергу товариство може
відмовитися від прийняття спадкоємця до складу учасників, надавши докази
відповідного волевиявлення.

Таким чином висновки судів
попередніх інстанцій за наслідками розгляду вимоги про визнання недійсними
зборів засновників від 10.04.2007р. відповідають чинному законодавству.

Водночас касаційна скарга містить
доводи про те, що судами не було розглянуто дійсні вимоги позивача, з
урахуванням поданої ним заяви про уточнення позовних вимог.

Звертаючись до господарського суду,
позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно
визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який
спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. Натомість, вирішуючи
спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та
відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам,
визначеним у законодавстві.

З матеріалів справи та ухвали
місцевого господарського суду вбачається, що предметом судового розгляду були
позовні вимоги в редакції заяви від 29.06.2007р.

Висновки місцевого господарського
суду про надання заяви про уточнення позовних вимог від 09.04.2008р. не
уповноваженою особою за відсутності в доручення прямої вказівки на право
ОСОБА_2 підписати позовну заяву, зміни чи уточнення до неї, не ґрунтуються на
аналізі загального обсягу повноважень, наданого представнику цією довіреністю;
суд не навів жодної мотивації того, що надання дорученням представнику  усіх прав сторони в судовому процесі не
включає повноваження підписати зміни чи уточнення до позовної заяви.

Відповідно до роз'яснень, що викладені
в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове
рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,
коли  суд,  виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини,  вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і   правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, оскаржувані судові
рішення вказаним вимогам не відповідають за вище вказаних підстав.

З огляду на межі повноважень касаційної
інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального
кодексу України, постанова апеляційної інстанції та ухвала місцевого суду
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи,
господарським судам слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у
відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 3                    частини 1 статті 1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 28.05.2008р. по справі № 03/62-76 господарського суду
Волинської області та ухвалу господарського суду Волинської області від
09.04.2008р. у даній справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Волинської області.

Головуючий                                                                      Т.Дроботова

Судді:
Н.Волковицька

Л.Рогач