СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.03.08
Справа №  20/68/08

Суддя   Гандюкова
Л.П.

За позовом Бердянського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах в особі
Бердянської міської ради, Запорізька область, м.Бердянськ

до Приватного
підприємця ОСОБА_1, Запорізька область, м.Бердянськ

про стягнення суми 12877,09  грн. збитків

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від прокурора -Сквірський
І.О. (посвідчення №336);

Від позивача -Грімова
С.А. (дов. №485 від 10.12.2007р.);

Від відповідача  -ОСОБА_2.
(дов. НОМЕР_1 від 21.03.2006р.);

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з ПП
ОСОБА_1. суми 12877,09 грн. збитків, які заподіяні державі  безоплатним користуванням землею.

Ухвалою господарського суду від
26.12.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №
20/68/08,  судове засідання  призначено на 04.02.2008р. На підставі ст.77
ГПК України розгляд справи відкладено на 25.02.2008р., 17.03.2008р. У судовому
засіданні 17.03.2008р. оголошено перерву до 25.03.2008р. Ухвалою голови
господарського суду Запорізької області від 25.02.2008р. строк вирішення спору
продовжено до 25.03.2008р.

У судовому засіданні 25.03.2008р.
за згодою прокурора та представників сторін оголошено вступну та резолютивну
частини  рішення.

Прокурор та позивач підтримали
позовні вимоги, які мотивовані наступним. ПП ОСОБА_1. придбав у власність
частину нерухомості ВАТ “Першотравневий завод сільгоспмашин”. Рішенням
виконкому Бердянської міської ради від 30.01.2004р. №45 на підставі заяви від
17.11.2003р. та договору купівлі-продажу від 10.11.2003р. за ОСОБА_1закріплено
земельну ділянку площею 0,1627га за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач користувався
цією земельною ділянкою до 20.07.2006р. до рішення виконкому Бердянської
міської ради від 20.07.2006р. № 395 про поділ земельної ділянки, яким було
закріплено за ОСОБА_1. земельну ділянку площею 0,086га за цією ж адресою.
Документи на використання вказаними земельними ділянками відповідачем належним
чином не оформлені: договори оренди земельних ділянок не були укладені, оплата
за користування земельними ділянками не здійснювалася, що є порушенням вимог
ст.ст.96,206 Земельного кодексу України та ст.2 Закону України “Про плату за
землю”. У зв'язку з не оформленням правовстановлюючих документів ПП ОСОБА_1.,
не укладенням договорів оренди земельних ділянок, не сплати коштів за
використання земельних ділянок територіальній громаді спричинені збитки.
Розрахунок збитків здійснено фінансовим управлінням виконавчого комітету
Бердянської міської ради у розмірі 1% від грошової оцінки земельної ділянки за
період з березня 2004р. по червень 2006р. щодо земельної ділянки площею
0,1627га, за період з липня 2006р. по лютий 2007р. щодо земельної ділянки
площею 0,086га. Загальна сума збитків згідно з розрахунком становить 12
877,09грн. На підставі ст.ст.20,36-1 Закону України “Про прокуратуру”,
ст.ст.12,14,121 Конституції України, ст.ст.123,125,126,152,156,206 Земельного
кодексу України, ст.35 Закону України “Про оренду землі”  просять позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив, та пояснив, що ПП ОСОБА_1. намагається укласти договір оренди землі
з моменту придбання нерухомості, а саме з 07 жовтня 2004р. Що стосується
розміру збитків, то плата за землю справляється відповідно до
закону.
Приватний підприємець ОСОБА_1. мав право отримати
земельну ділянку в користування лише на підставі договору оренди. Ст. 79
Земельного кодексу України дано визначення терміну "земельна
ділянка": це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї правами.Межі земельної ділянки не
встановлені та права щодо неї не визначені. Отже, відсутня сама земельна
ділянка, як об'єкт оподаткування або як об'єкт отримання орендної плати. Жодна
норма закону не зобов'язує ПП ОСОБА_1. укласти договір оренди земельної
ділянки, а лише передбачає негативні наслідки у разі не укладення такого
договору. Жодна норма закону не зобов'язує ПП ОСОБА_1. сплачувати земельний
податок за земельну ділянку, яка не перебуває у нього у власності і в
користуванні. Зазначає, що всупереч ст.13 Закону України “Про плату за землю”
позивач не надав даних державного земельного кадастру, які є підставою для
нарахування земельного податку. До 01.01.2007р. відповідач перебував на
спрощеній системі оподаткування обліку та звітності і відповідно до положення
п.6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування...” від
03.07.1998р. №727/98 суб'єкт  малого підприємництва,
який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів
(обов'язкових платежів):...плати (податку) за землю.    Просить у задоволенні позову відмовити
повністю.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення прокурора та
представників сторін,  суд

ВСТАНОВИВ:

29.10.2003р. проведено державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію серії НОМЕР_2.

07.10.2004р. виконавчим комітетом
Бердянської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно
серії НОМЕР_3 ОСОБА_1.(відповідач), відповідно до якого він є власником не
житлової будівлі  (основна будівля “А”,
паркан №1, замощення №1), розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного свідоцтва
07.10.2004р. за відповідачем
зареєстровано право власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно Бердянського комунального підприємства з
технічної інвентаризації №4984703 від 07.10.2004р.

Як свідчать матеріали справи,
рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради №45 від 30.01.2004р.
затверджено поділ земельної ділянки загальної площі 18,2557 га, розташованої по
АДРЕСА_1 та закріплено за ОСОБА_1. земельну ділянку площею 0,1627га з
присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для розміщення та обслуговування
будівлі. Підставою для прийняття рішення вказано, зокрема, договір
купівлі-продажу від 10.11.2003р. та заява ОСОБА_1. від 17.11.2003р.

Рішенням виконкому Бердянської
міської ради від  20.07.2006р. № 395 затверджено
поділ земельної ділянки загальною площею 0,1626га та закріплено за ОСОБА_1.
земельну ділянку площею 0,086 га. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 31.01.2008р. у справі №2-1837/08 визнано за
ОСОБА_1. право власності на Ѕ частину комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1
та виділено зі спільної часткової власності в натурі долю в рахунок Ѕ частини
(згідно з переліком).

Проаналізувавши норми чинного
законодавства, вислухавши пояснення прокурора, представників сторін, оцінивши
докази, суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню  не підлягають на
наступних підставах.

Предметом даного позову є стягнення
з відповідача збитків (у формі невнесеної орендної плати), а підставою
-безоплатне користування відповідачем земельною ділянкою внаслідок неукладення
договорів оренди земельної ділянки, при цьому розрахунок збитків здійснено у
розмірі 1% від грошової оцінки земельної ділянки.

Судом встановлено, що позивач і
відповідач не перебувають у договірних відносинах, відповідач є власником
об'єкту нерухомості, розташованого на спірній земельній ділянці.

Відповідно до ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, за змістом даної правової
норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність
шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та
наявність вини заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище
перелічених елементів, утворюючих склад
правопорушення, звільняє особу від відповідальності, оскільки, в даному
випадку, її поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

В силу ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками
є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби
її право не було порушене (упущена вигода).

Суд вважає, що прокурором і
позивачем не доведено склад правопорушення, зокрема, наявність причинного
зв'язку між противоправною поведінкою відповідача і збитками, розмір заявленої
до стягнення суми збитків у вигляді неодержаних доходів (орендної плати).

Вирішуючи спір, суд враховує
наступне.  Відповідно до ст. 12
Земельного кодексу України до повноважень міської ради відноситься
розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб або надання
земельних ділянок комунальної власності у користування.

В силу статей 81, 82, 83, 92, 93
Земельного кодексу України землекористувачі користуються земельними ділянками
на праві власності, постійного чи тимчасового користування (оренди).

За ст. 124 Земельного кодексу
України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 Земельного
кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення
договору оренди та його державної реєстрації. Приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Статтею 1 Закону України “Про
оренду землі” зі змінами та доповненнями встановлено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої
діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону “Про
оренду землі” договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і
користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну
ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону “Про
оренду землі” орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки
внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі
оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України “Про
плату за землю”) .

Статтею 15 Закону України “Про
оренду землі” передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди; строк дії договору оренди і орендна плата із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умова використання та цільове призначення
земельної ділянки і таке інше.

Відповідно до ст.ст.2, 5 Закону України
"Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за
землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової оцінки земель. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар. Статтею 206 Земельного кодексу також
встановлено, що використання землі в Україні є платним.

Згідно приписів п.п.34 і 35 ст.26
Закону України “Про місцеве самоврядування
в Україні” до компетенції  міських
рад віднесено вирішення  відповідно до
закону питань регулювання земельних відносин, затвердження  відповідно
до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування
природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Із матеріалів справи слідує, що
відповідач є власником нерухомого майна з 07.10.2004р.,  що підтверджується Витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно Бердянського комунального підприємства з
технічної інвентаризації №4984703 від 07.10.2004р.

Відповідно  до
частини  першої та другої статті
120 Земельного Кодексу до особи,  яка
придбала житловий будинок,  будівлю або
споруду,  переходить право власності на
земельну ділянку,  на якій вони  розміщені,
без зміни її цільового призначення,
у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження
житлового будинку,  будівлі або
споруди   розмір  земельної
ділянки  не  визначено,
до  набувача переходить право
власності на ту частину  земельної  ділянки,
яка зайнята  житловим
будинком,  будівлею або спорудою,  та на частину земельної ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.    Якщо
житловий  будинок,  будівля
або  споруда  розміщені
на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до
набувача переходить право користування тією частиною  земельної ділянки,   на
якій  вони  розміщені,
та  частиною  ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, у разі придбання
об'єкта нерухомості до набувача переходить
право  власності  або
право  користування  земельною ділянкою,  яке він має оформити згідно з чинним
законодавством. До оформлення державного акта на земельну ділянку або договору
оренди з  одночасним  розірванням
попереднього  договору  попередній
власник (орендар) сплачує земельний податок (орендну плату),  якщо інше не обумовлене в договорі
купівлі-продажу майна або земельної ділянки.

Законом України від 25.03.2005 року №
2505-ІУ “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на
2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” внесено зміни до Закону
України від 25.06.1991 року №1251-XII “Про систему оподаткування” із змінами і
доповненнями, Закону України від 03.07.1992 року № 2535-ХІІ “Про плату за
землю” із змінами і доповненнями, Закону України від 06.10.1998 року № 161-ХІУ
“Про оренду землі” (в редакції Закону України від 02.10.2003 року № 1211-ІУ із
змінами і доповненнями).

Згідно п.8 ч.1 ст.14 Закону України
“Про систему оподаткування”  до переліку
загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) віднесено орендну
плату за земельні ділянки державної і комунальної власності (редакція з
01.04.2005 року).

Відповідно до ст.14 Закону України
“Про плату за землю” платники земельного податку, а також орендної плати за
земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно
обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1
січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної
податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію
на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з
розбивкою річної суми рівними частками за місяцями, подання такої декларації
звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Підставою для нарахування
земельного податку, як визначено статтею 13 Закону України “Про плату за землю”
є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку,
яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої
земельної ділянки. При цьому власники землі та землекористувачі, як визначено
статтею 15 Закону  сплачують земельний
податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної
власності з дня виникнення права власності або права користування земельною
ділянкою.

Аналіз законодавства, яким
врегульовані орендні відносини, дає підстави зробити висновок, що з 01.04.2005
року орендна плата визнана державним обов'язковим платежем до бюджету, яка
нараховується та сплачується платником самостійно, шляхом подання податкової
декларації до податкового органу в порядку, передбаченому податковим
законодавством. Контроль за надходженням до бюджету зазначених платежів
покладено на податкові органи. Строки та сплата земельного податку, а також орендної
плати  здійснюється в порядку
передбаченому податковим законодавством на підставі декларації; платником
орендної плати за землю до бюджету є орендар земель державної або комунальної
власності на підставі укладеного з відповідним органом місцевого самоврядування
чи органом виконавчої влади договором оренди землі і який набирає чинності
після його державної реєстрації. Річна орендна плата за земельні ділянки
державної та комунальної власності, не може бути меншою за розмір земельного
податку, що встановлюється Законом України “Про плату за землю” , та
перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки. У разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути встановлено більший розмір орендної плати.
Законодавчо встановлено, що не можливо одночасно сплачувати з однієї і тієї ж
земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні, земельний податок та орендну
плату, оскільки і земельний податок і орендна плата за своєю суттю є платою
за землю, яка надається у користування за різними підставами (постійне користування
на підставі державного акту або на підставі договору оренди).

Стаття 22 ЦК України визначає упущену
вигоду, як дохід, який би особа могла б реально одержати, але не одержала
внаслідок обставин, які від неї не залежать. Виходячи з цього, розмір доходу
повинен доводитися доказами, які містять точні та реальні відомості про
можливість отримання позивачем доходу від передачі земельної ділянки в оренду у
розмірі 1% від грошової оцінки земельної ділянки за період з березня 2004р. по
червень 2006р. щодо земельної ділянки площею 0,1627га, за період з липня 2006р.
по лютий 2007р. щодо земельної ділянки площею 0,086га., на загальну суму 12
877,09грн. При здійснені розрахунку неотриманих доходів (упущеної вигоди)
позивач виходив з 1% від грошової оцінки земельної ділянки.

Проте, не надав, зокрема, проекти
договорів оренди щодо земельної ділянки вказаної ним площі, в яких би був
визначений конкретний розмір орендної плати, період оренди, площа, тощо.

Як вбачається з рішення виконавчого
комітету Бердянської міської ради №81 від 15.02.2007р., ним на підставі п.2
Постанови Кабінету Міністрів України “Про визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам” від 19.04.1993р. №284, рішення тридцять
дев'ятої  (позачергової) сесії
Бердянської міської ради 1У скликання від 20.05.2005р. №1 “Про затвердження
Переліку розмірів орендної плати за земельні ділянки в м.Бердянську”,
затверджено протокол засідання комісії від 17.01.2007р. №01/07 щодо визначення
та відшкодування втрат, заподіяних територіальній громаді міста внаслідок
порушення земельного законодавства. Однак, як слідує із самого протоколу,
комісія вирішила фінансовому управлінню міськвиконкому розрахувати власникам
нерухомості, що належала ВАТ “Першотравневий завод сільгоспмашин”, які не
з'явилися на засідання комісії, втрати бюджету, заподіяні громаді,
внаслідок  безоплатного користування
землею та матеріали передати до прокуратури. Таким чином, комісія не затвердила
конкретний розмір збитків, які заподіяно ПП ОСОБА_1. Розрахунок збитків
ґрунтується на припущеннях позивача, а не на реальних та точних даних, які б
безспірно підтверджували можливість отримання такого  розміру орендної плати в зазначений період.
Згідно з ч.4 ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних  доходів (упущеної вигоди) враховуються
заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.              Доказів прийняття таких заходів
позивач суду не надав.

Крім того, прокурором та позивачем не
надано доказів припинення права користування земельною ділянкою попереднім
власником об'єкта нерухомості, та відповідно припинення попереднім
землекористувачем оплати за користування.

Причинний зв'язок у даному випадку
також не доведений, оскільки не доведено, що
заявлена до стягнення сума неотриманих доходів є саме безпосереднім
наслідком дій відповідача.

Як вбачається із наданого прокурором
під час розгляду справи акту, 11.03.2008р. Управлінням з контролю за
використанням та охороною земель у Запорізькій області проводилась перевірка
додержання земельного законодавства відповідачем, за результатами якої складено
акт. Суд не може визнати цей акт як належний доказ у підтвердження збитків,
оскільки він не підписаний відповідачем, відсутні докази направлення його
відповідачу.

На наведених вище підставах суд вважає,
що інші, визначені в позовній заяві норми права, не можуть бути підставою
для  задоволення позову щодо стягнення
збитків, не спростовують висновків суду. Таким чином, на підставах, вказаних вище,
не доведено   склад правопорушення.    За таких обставин, у задоволенні позову
слід відмовити.

Згідно з 49 ГПК  України судові витрати  не стягуються.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя
Л.П.  Гандюкова

Рішення  господарського суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у
повному обсязі  26.08.2008р.