ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №11/3886а

"08" вересня 2008 р.,  11 год.
30 хв.
м. Черкаси

Господарський суд Черкаської
області в складі: головуючого -судді Довганя К.І., при секретарі -Захаровій
А.Г., за участю представників сторін:
позивача -не з'явився, відповідача -ОСОБА_1 особисто, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Черкаси
справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Христинівському
районі до  суб"єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ЧОСОБА_1 про
стягнення 248 грн. 82 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення боргу
по страхових внесках в  сумі 248 грн. 82
коп., який виник в зв'язку із несплатою відповідачем, що застосовує особливі
умови оподаткування обліку та звітності відповідно до Указу Президента України
від 03.07.1998р. „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва” в редакції Указу Президента України від
28.06.1999 №746/99, фіксованого розміру страхових внесків в частині непокритій
зарахуванням до Пенсійного фонду України частини сплачених ним сум єдиного
податку відповідно до Закону України „Про вирішення питання щодо заборгованості
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним
казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004 року -1 кварталу 2005 року”
№3583-ІУ від 16.03.2006 року.

Позивач був належним чином
повідомлений про час і місце проведення судового засідання. Однак в судове
засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач в судовому засіданні
подала суду докази повного погашення заявленої до стягнення суми.

Суд вважає можливим розглянути
справу за відсутністю представника позивача.

Суд, заслухавши пояснення
представника відповідача, оцінивши наявні у справі докази  встановив наступне.

15 січня 2003р. Христинівською
райдержадміністрацією була проведена державна реєстрація відповідача як
фізичної особи-підприємця.

У відповідності до направлених
відповідачем до Управління пенсійного фонду України розрахунків сум страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за січень
-березень 2005 року нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в сумі 248 грн. 82 коп.

Позивачем на адресу відповідача
була направлена вимога від 24.03.08р. №104/1, що підтверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення. Вищевказану вимогу відповідач залишив без
задоволення.

Закон №1058-ІУ, згідно із його
преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ
законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування,
визначає принципи, засади і механізми функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та
інших джерел, передбачених цим Законом.

Стаття 1 Закону №1058-ІУ термін
„страхувальники” визначає як роботодавці та інші особи, які відповідно до цього
Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування

Відповідно до ст. 5 Закону
№1058-ІУ, сферою його дії є регулювання відносин, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, а також
платники страхових внесків.

Роботодавцями згідно з п. 1 ст. 14
Закону №1058-ІУ є підприємства, установи і організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі
філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та
інші особи (включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, -
для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Стаття 15 Закону №1058-ІУ
передбачає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є
страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону
№1058-ІУ страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в
установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ст. 18 Закону
№1058-ІУ страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.
Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове
законодавство. Страхові внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету
України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або
з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені
цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та
сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Частина 6 ст. 20 Закону №1058-ІУ
передбачає, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески,
нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для
страхувальників, зазначених у пункті 1статті 14 цього Закону, є календарний
місяць.

Відповідно до пп. 4 ч. 8 розділу ХV
„Прикінцеві положення” Закону №1058-ІУ фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у
фіксованому розмірі.

Статтею 45 Закону України від
23.12.2004р. №2285-ІУ „Про Державний бюджет України на 2005 рік” у редакції,
яка була чинною з 01.01.2005р. по 30.03.2005р., був установлений на 2005р.
фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне страхування
для фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та членів сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької
діяльності, у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом
№1058-ІУ, на місяць на кожну особу.

Законом України №3583-ІУ було
встановлено, що суми внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття суб'єктів господарської діяльності, які застосовують
особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі
податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - I кварталу
2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку
із застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону
України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 2312.2004р. №2285-IV, не
вважати заборгованістю. Донарахування та фінансові (штрафні) санкції до
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004
році - I кварталі 2005 року, не застосовуються.

Указ Президента України від
03.07.1998р. „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” в редакції Указу Президента України від 28.06.1999
№746/99 передбачає, що суб'єкти підприємницької діяльності - юридичні особи
сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства
України наступного дня після надходження коштів
перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

до Державного бюджету України - 20
відсотків;

до місцевого бюджету - 23 відсотки;

до Пенсійного фонду України - 42
відсотки;

на обов'язкове соціальне
страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння
зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються
відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а
також витрат, зумовлених народженням та похованням.

При цьому суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на викладені вище
обставини та норми законодавства господарський суд прийшов до таких висновків.

Відповідач у першому кварталі
2005р. за Законом №1058-ІУ був платником страхових внесків, тому зобов'язаний
був нараховувати та сплачувати страхові внески у розмірі мінімального
страхового внеску, визначеного цим Законом, на місяць.

Законом №3583-ІУ врегульовані
відносини, що виникли у зв'язку з незарахуванням до Пенсійного Фонду України як
страхового внеску частини податків сплачених суб'єктами господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,
зокрема, у даному випадку частини сплаченого позивачем за перший квартал 2005р.
єдиного податку згідно з Указом Президента України від 03.07.1998р. „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 №746/99.
Саме така частина податку, не зарахованого до Пенсійного фонду України як
страховий внесок, за названим Законом не вважається заборгованістю і не
донараховується.

Відносини, пов'язані з нарахуванням
і сплатою суб'єктами господарської діяльності, що застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, до Пенсійного фонду України тієї частини
страхових внесків у фіксованому розмірі, яка не покривається частиною сплачених
ними податків, які не були зараховані до Пенсійного фонду України як страхові
внески, Законом №3583-ІУ не регулюються. Відповідно цей Закон не звільняє від
сплати фіксованого розміру страхових внесків в частині, не покритій не
зарахованою до Пенсійного фонду України частиною сплачених вказаними суб'єктами
господарювання податків.

Оскільки в установлений строк
відповідач недоїмку не сплатив, то відповідно до п.п.3.8 п. 3 ст. 106 Закону
№1058-1V позивач має право вимагати стягнення з відповідача  зазначеної недоїмки у судовому порядку.

Борг відповідача по внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до управління Пенсійного
фонду  в сумі 248 грн. 82 коп. на час
розгляду справи відповідачем був сплачений до бюджету 13.08.2008р., а тому
заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Таким чином позивач не довів суду
наявності у відповідача боргу у заявленій до стягнення сумі, а тому у
адміністративному позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до
Київського апеляційного адміністративного суду.

Про апеляційне оскарження постанови
може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через
господарський суд Черкаської області заява про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня проголошення постанови і апеляційна скарга протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
К.І.Довгань