ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"24" січня 2008 р.                                                            Справа №10/9220-А

за позовом Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції м. Старокостянтинів

до військової частини А 2502 м. Старокостянтинів

про стягнення в сумі 11246,96 грн.

Суддя Секретар судового засідання Дідик Н.Д.

Представники сторін:

від позивача: Онищук Н.Ф. предстаник за довіреністю № 2 від 15.01.08.

відповідача : Лагутін Є.В. представник за довіреністю № 2432 від 25.12.07.

Постанова приймається 24.01.2008р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить у відповідності до вимог Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” звернути стягнення на активи відповідача 11246,96 грн. податкової заборгованості , яка складається з 10242 грн. податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів ( в тому числі 170 грн. штрафних санкцій ) та 1004 грн. збору за забруднення навколишнього середовища , що виникла станом на 06.11.2007р..

Позивач в порядку ст. 51 КАС України подав письмове клопотання, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача 11246,96 грн., з яких 10242 грн. податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, в тому числі 170 грн. штрафних санкцій, 1004 грн. 96 коп. - збору за забруднення навколишнього середовища. Подане клопотання не суперечить чинному законодавству, не порушує чиї - небудь права та охоронювані законом інтереси, тому задовольняється судом.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує на те, що податкове зобов’язання є самостійно узгоджене платником податку шляхом подання відповідних розрахунків. При цьому надав суду розрахунки сум по податку з власників транспортних засобів та податковий розрахунок збору за забруднення навколишнього природного середовища.

Посилається на п.3.1.1 ст. 3 вказаного Закону, відповідно до якого активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкових зобов'язань виключно за рішенням суду (господарського суду).

Крім того, звертає увагу , що платники податку з власників транспортних засобів, визначені ст. 1 Закону України „ Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів”, визначальним критерієм яких є наявність власних транспортних засобів, зареєстрованих на території України. Відповідно право оперативного управління, на якому відповідачу належить майно, також відносить транспортні засоби до власних.

Звертає увагу на те, що оскільки Закон України "Про збройні сили" не є законом про оподаткування . то відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про систему оподаткування" пільга щодо оподаткування , визначена у ст.14 Закону України "Про збройні сили" не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача податкового боргу.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, при цьому посилається на ст. 34, п.1 ст. 37, ст. 39 Закону України "Про власність" , ст.14 Закону України "Про Збройні сили України" , згідно яких військові частини, установи та організації Міністерства оборони, не є платниками податку з власників транспортних засобів, так як майно військових частин належить їм на праві оперативного управління, а не на праві власності чи повного господарського відання і, виходячи з цього, військові частини, установи та організації Міністерства оборони не є власниками транспортних засобів у розумінні ст. 1 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів". Крім того, посилання податкового органу на ст. 4 даного Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів", якою визначено коло осіб, які звільняються від сплати податку з власників транспортних засобів, як на необхідну умову для звільнення військових частин від сплати даного податку, є недостатньо обґрунтованими, оскільки військові частини не можуть бути зазначені в ст.4 даного Закону, тому що вони взагалі не підпадають під поняття платника податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, визначене у ст. 1 Закону.

Звертає увагу на те що ст. 5 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних Силах України" передбачено, що стягнення за зобов'язаннями військової частини не може бути звернено на майно, за нею закріплене.

Розглядом матеріалів справи встановлено :

Військова частина А-2502 м. Старокостянтинів, як юридична особа зареєстрована Міністерством оборони України 15.12.1998р., про що видано довідку №1030/06 головного управління оборонного планування Генерального штабу збройних сил України.

У відповідача станом на 06.11.2007р. утворилась податкова заборгованість до бюджету в розмірі 11246,96 грн. , в тому числі:

- по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів - 10242 грн., з яких 10072 грн. недоїмки та 170 грн. штрафних санкцій, що підтверджується розрахунками суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів № 502239 від 28.02.05р., № 512387 від 18.07.05р., корінцем податкового повідомлення-рішення форми "Р" № /0 від 01.06.06р., розрахунком суми позову, картками особового рахунку платника.

- та 1004 грн. 96 коп. по збору за забруднення навколишнього природнього середовища, що підтверджується податковим розрахунком збору за забруднення навколишнього природного середовища №528266 від 21.01.06р., картками особового рахунку платника.

З метою погашення податкового боргу, у відповідності до пп.6.2 ст. 6 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” відповідачу було вручено дві податкові вимоги: перша - №1/87 від 05.02.2002р. та друга №2/267 від 14.03.2002р. з відмітками про їх одержання відповідачем відповідно 12.02.2002р. та 14.03.2002р..

Доказів про погашення податкового боргу суду не подано.

В зв’язку із несплатою податкового боргу в добровільному порядку, позивачем подано позов до суду.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Статтею 9 Закону України “Про систему оподаткування" на платників податків і зборів (обов'язкових платежів) покладено обов'язок сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Відповідно до п.3.1.1 ст.3 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами“ від 21.12.2000р. активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду ( господарського суду).

Згідно п.2.3.1. ст. 2 та 1.6. ст.1 зазначеного Закону та ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” позивачу надано право здійснювати заходи з примусового стягнення податкового боргу , тобто звернення стягнення на активи платника податків у рахунок погашення його податкового боргу. При цьому згідно ст. 2 цього Закону органом стягнення є тільки податковий орган. За таких обставин, податковим органом обґрунтовано пред’явлено позов.

Посилання відповідача на те, що він не повинен сплачувати податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, судом до уваги не приймається, оскільки судом зважається на те, що згідно ст. 1 Закону України “ Про систему оподаткування“ від 25.06.91р. із змінами і доповненнями передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Щодо сплати податку з власників транспортних засобів таким законом про оподаткування є Закон України “Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів “ від 11.12.91р. Згідно змін до даного Закону, внесеними Законом України від 16.07.99 “ Про внесення змін до деяких законів України щодо фінансування дорожнього господарства”, який набрав чинності з 1 січня 2000 року, зокрема, в ст.4 щодо пільг по сплаті податку, не передбачено звільнення від оподаткування цим податком відповідача.

Посилання відповідача на ст. 14 Закону України “Про Збройні сили України“ від 06.12.91р., згідно якої військові частини звільнені від сплати податків судом до уваги не приймається, так як зазначений закон не є законом про оподаткування , тобто не вміщує спеціальні податково-правові норми.

Відповідно до п.п.5.1., 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов’язання платника податків, самостійно визначене платником податків вважається узгодженим з дня подання такої декларації, та нараховане контролюючим органом вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення.

Згідно п.п.5.3.1.п.5.3.ст.5 вказаного Закону передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до п.1.3. вказаного Закону податковий борг (недоїмка) –це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Судом враховується, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано необхідні докази про наявність податкової заборгованості відповідача. Як вбачається з матеріалів справи суми по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, по збору за забруднення навколишнього природного середовища узгоджувались відповідачем згідно поданих до податкового органу розрахунків та відповідно до податкового повідомлення-рішення. При цьому судом зважається на те, що податкове повідомлення-рішення та податкові вимоги в установленому законом порядку не оскаржені та не скасовані, доказів про сплату заборгованості суду не подано.

Крім того, судом зважається на те, що згідно ст. 5 Закону України “Про господарську діяльність у Збройних силах України” від 21.09.99 р. із змінами і доповненнями стягнення за зобов’язаннями військової частини не може бути звернене на майно за нею закріплене. Згідно п.п.7.3.1. ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу активи, чий вільний обіг заборонено або обмежено згідно із законодавством. При цьому, відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” активи платника податків - кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання. Відповідно крім майна до складу активів включені і кошти.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги обґрунтовані матеріалами справи, відповідають чинному законодавству та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов Старокостянтинівської об'єднаної Державної податкової інспекції м. Старокостянтинів до Військової частини А-2502 м. Старокостнтинів про стягнення 11246 грн. 96 коп. заборгованості задоволити.

Стягнути з Військової частини А-2502 м. Старокостянтинів, () на користь Старокостянтинівської об'єднаної Державної податкової інспекції м. Старокостянтинів, вул. Красовського,4 (код 33965291) 11246 грн. 96 коп. (одинадцять тисяч двісті сорок шість гривень 96 коп.) заборгованості.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 - позивачу, 3 - відповідачу.