ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2008 р. Справа № 9/670-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ребристої С. В. при секретарі Шевченко М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Скадовського морського торговельного порту, м. Скадовськ Херсонської області

до Державної податкової інспекції у Скадовському районі, м.Скадовськ Херсонської області

про визнання незаконними податкових повідомлень-рішень

За участю представників сторін:

від позивача –Михайлова Л.Д., юрисконсульт, дов. №19 від 17.12.2007р.;

від відповідача - Шолудько Є.С. завідувач юридичного сектору, дов. від 14.06.2007р.; Плут Т.І. головний державний податковий ревізор-інспектор, дов. №109/9/10-041 від 14.01.2008р.

Суть спору: позивач –Скадовський морський торговельний порт звернувся до суду з позовом про визнання незаконними податкових повідомлень-рішень від 17.10.2007р. №/0; №/0; №/0 ДПІ у Скадовському районі Херсонської області, якими до позивача застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків сплати земельного і комунального податків.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує посиланнями на положення п.п. 15.1.1 Закону України №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов’язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана раніше,- за днем її фактичного подання. Позивач стверджує, що якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов’язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов’язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У письмовому запереченні на позовну заяву №5310/9/10-041 від 14.12.2007р. відповідач висловив свої заперечення щодо предмету позову та навів правові обгрунтування своєї позиції. Позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не грунтуються на положеннях податкового законодавства.

У судовому засіданні 18.12.2007р. розгляд справи відкладався до 11 год. 00 хв. 15.01.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Скадовський морський торговельний порт” (позивач) зареєстрований Скадовською райдержадміністрацією 26.09.1995р. та перебуває на обліку у ДПІ в Скадовському районі.

Відповідачем –ДПІ у Скадовському районі 03.10.2007р. було проведено невиїзну документальну перевірку своєчасності сплати земельного та комунального податків з юридичних осіб.

Перевірка проводилась на підставі п.1 ст. 11 Закону України від 04.12.1990р. №509-ХІІ “Про державну податкову службу в Україні” (зі змінами та доповненнями) з питання своєчасності сплати земельного та комунального податків за 2001-2006р.р..

За результатами перевірки складено акт № 435/15-01125703 від 03.10.2007р. в якому зафіксовано порушення законів України “Про плату за землю” від 03.07.1992р. №2535-ХІІ (зі змінами та доповненнями), “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181 (зі змінами та доповненнями), ст. 15 Декрету Кабінету Міністрів України “Про місцеві податки і збори” від 20.05.1993р. №56-93.

За фактом виявлених порушень податкового законодавства, на підставі вищезазначеного акту перевірки начальником ДПІ у Скадовському районі 17.10.2007р. було прийнято:

податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивача, на підставі п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 1158 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 207660 грн. 14 коп., зобов’язано сплатити штраф у сумі 103813 грн. 07 коп. за платежем земельний податок з юридичних осіб;

податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивача, на підставі п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 769 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 22530 грн. 96 коп., зобов’язано сплатити штраф у сумі 11263 грн. 56 коп. за платежем комунальний податок;

податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивача, на підставі п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 86 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 604 грн. 40 коп., зобов’язано сплатити штраф у сумі 120 грн. 88 коп. за платежем комунальний податок;

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного податкового законодавства суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на ті обставини, що відповідно до положень ст. 14 Закону України від 25.06.1991р. №1251-ХІІ “Про систему оподаткування” штрафні санкції не відносяться до загальнодержавних податків і зборів (обов’язкових платежів), тому на них не поширюється дія п.п.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Так, відповідно до положень п.1.2 ст. 1 Закону України Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України. Пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" визначено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Статтею 14 Закону України „Про плату за землю", яка діяла до внесення змін Законом України від 25 березня 2005 року №2505-ІУ, встановлено, що юридичні особи самостійно обчислюють суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом за формою, встановленою Головною державною податковою адміністрацією України, щороку за станом на 1січня і до 1 лютого подають дані відповідній державній податковій інспекції.

Відповідно до вимог статті 54 Закону України від 7 грудня 2000 року №2120-111 „Про Державний бюджет України на 2001 рік" земельний податок та орендна плата за земельні ділянки сплачуються платниками (крім громадян та виробників сільськогосподарської і рибної продукції) щомісячно до 15 числа наступного місяця за звітним.

Згідно приписів ст. 51 Закону України від 20 грудня 2001 року №2905-111 „Про Державний бюджет України на 2002 рік", ст. 75 Закону України від 27 листопада 2003 року №1344-ІУ „Про Державний бюджет України на 2004 рік", ст. 68 Закону України від 23 грудня 2004 року №2285-ІУ „Про Державний бюджет України на 2005 рік", яка діяла до внесення змін Законом України від 25 березня 2005 року №2505-ІУ, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності та земельний податок сплачуються платниками (крім громадян та виробників сільськогосподарської і рибної продукції) за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України „Про плату за землю" у редакції Закону України від 25 березня 2005 року №2505-ІУ, платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. Відповідно до статті 17 Закону України „Про плату за землю" у редакції Закону України від 25 березня 2005 року №2505-ІУ, податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно пункту 7.7 статті 7 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно з підпунктом 4.4.2 г) пункту 4.4 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове роз'яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції, яке використовується при обгрунтуванні їх рішень під час проведення апеляційних процедур. Податковими роз'ясненнями вважаються будь-які відповіді контролюючого органу на запити зацікавлених осіб з питань оподаткування. У податковому роз'ясненні щодо черговості погашення та окремих питань стягнення сум податкового боргу (затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 13 листопада 2002 року №540), зазначено, що пункт 5.3 статті 5 Закону України „Про порядок погашення податкових зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі -Закон) встановлює обов'язок платника податків сплатити узгоджену суму податкового зобов'язання та терміни її погашення. Відстрочення термінів сплати узгоджених сум податкових зобов'язань відповідно до Закону здійснюється у порядку, передбаченому статтею 14 Закону, шляхом розстрочення (відстрочення) податкових зобов'язань. Іншої можливості сплати платником податків податкових зобов'язань наступного періоду до сплати податкових зобов'язань попереднього періоду Закон не передбачає.

Таким чином, кошти, що надійшли на сплату зобов'язань з податку, збору (обов'язкового платежу), спрямовуються на погашення податкових зобов'язань з того самого платежу у порядку календарної черговості настання граничних термінів їх сплати. Така черговість погашення діє незалежно від волі платника податків та стосується як самостійно розрахованих платником податків податкових зобов'язань, так і податкових зобов'язань, розрахованих контролюючим органом. Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до приписів підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлено, що за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку

Відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання;

г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Матеріали справи свідчать, що відповідач - Державна податкова інспекція у Скадовському районі при застосуванні штрафних санкцій за оспорюваними позивачем податковими повідомленнями-рішеннями у сумі 103830 грн. 07 коп. (податкове повідомлення - рішення від 17 жовтня 2007 року № /0) за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань з земельного податку у сумі 207660 грн. 14 коп. не визначала позивачу суми податкових зобов'язань з земельного податку, а нараховувала лише штраф за затримку понад 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкових зобов'язань - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Актом перевірки №435/15-01125703 від 03.10.2007р. також було встановлено порушення термінів сплати податкових зобов'язань Скадовським морським торговельним портом, передбачених п.5.3 ст.5 Закону України від 21.12.2000 р. N2181-111 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в частині сплати комунального податку в сумі 23135,36 грн., в результаті чого до підприємства застосовані штрафні санкції відповідно до пп. 17.1.7 п. 17.1 ст.17 Закону України від 21.12.2000 р. N2181-111 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в сумі 11384,44 грн.

Представником позивача у судовому засіданні не заперечувався факт несвоєчасної сплати підприємством позивача самостійно узгоджених ним сум податкових зобов’язань.

Таким чином, до спірних правовідносин не можуть застосовуватись строки давності, встановлені ст. 15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, оскільки дана стаття регулює строки давності та їх застосування стосовно визначення сум податкових зобов’язань, а не штрафу (штрафних санкцій).

Згідно імперативних вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, в тому числі і органи державної податкової служби, при здійсненні покладених на них державою функцій зобов”язані діяти лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус органів державної податкової служби, її функції, завдання та правові засади діяльності встановлено Законом України “Про державну податкову службу в Україні”.

Відповідно до ст. 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов”язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Частиною першою ст.13 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов”язані дотримуватись Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Статтею 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх особ та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки оспорювані позивачем податкові повідомлення-рішення від 17.10.2007р. №/0, яким позивача, на підставі п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 1158 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 207660 грн. 14 коп., зобов’язано сплатити штраф у сумі 103813 грн. 07 коп. за платежем земельний податок з юридичних осіб; №/0, яким позивача, на підставі п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 769 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 22530 грн. 96 коп., зобов’язано сплатити штраф у сумі 11263 грн. 56 коп. за платежем комунальний податок; №/0, яким позивача, на підставі п.п. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” за затримку на 86 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 604 грн. 40 коп., зобов’язано сплатити штраф у сумі 120 грн. 88 коп. за платежем комунальний податок прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного податкового законодавства.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивачем суду не надано.

Судові витрати по справі понесені позивачем в розмірі 3 грн. 40 коп. за кожним оспорюємим податковим повідомленням-рішенням покладаються на позивача і не відшкодовуються йому.

Враховуючи складність справи, у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про час і місце виготовлення постанови суду у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 94, 98, 158, 160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя С.В. Ребриста

Постанову складено в повному обсязі 21.01.2008р.