ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 26/16

15.10.08

За заявою          Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергобуд»

про                    перегляд рішення господарського суду м. Києва від 10.04.2008 у справі                     №26/16 за нововиявленими обставинами

За позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергобуд»

до                    Відкритого акціонерного товариства "Науково - виробниче

підприємство «Більшовик»

про                    стягнення 2 503,82 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

Від заявника (позивача)          Гринчук О.Ю., представник за дов. №09/01 від 09.01.2008

Від відповідача                    не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенергобуд»(далі –Позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Науково –виробниче підприємство «Більшовик»(далі –Відповідач) про стягнення 727,95 грн. збитків від інфляції, 163,07 грн. 3% річних, 1164,80 грн. пені, 448 грн. штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначив, що в травні 2001 року надав Відкритому акціонерному товариству «Більшовик»(правонаступником якого є Відповідач) послуги автонавантажувача.

Однак, Відповідач за надані послуги не розрахувався.

Рішенням господарського суду м. Києва від 10.04.2008 у справі №26/16 в позові відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що Позивач в грудні 2006 року звернувся до суду з позовом до ВАТ «НВП «Більшовик»про стягнення 6400 грн. за надані послуги автонавантажувача.

Мотивуючи відмову Позивачу в задоволенні позову суд зазначив, що рішенням суду від 20.12.2007 у справі №22/3 позов задоволений повністю, а постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2008 у даній справі рішення суду скасовано та в позові відмовлено.

Як зазначено в рішенні Господарського суду м. Києва у справі №26/16 від 10.04.2008, строк виконання зобов’язання не був визначений сторонами, відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності щодо стягнення зазначеної заборгованості почався з дня підписання сторонами акту здачі - приймання виконаних робіт № 04000001 і закінчився відповідно у 2004 року, а відтак суд визнав позовні вимоги Позивача необґрунтованими та безпідставними.

Обґрунтовуючи подану заяву Позивач зазначив, що 24.06.2008 Вищим господарським судом України за результатами розгляду його касаційної скарги винесено постанову у справі №22/3, якою його касаційну скаргу задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду у справі №22/3 від 13.03.2008 скасовано, рішення Господарського суду м. Києва у справі №22/3 від 20.12.2007 залишено без змін.

А відтак, як пояснив Позивач існують підстави для перегляду рішення Господарського суду м. Києва від 10.04.2008, в силу того, що покладена в основу рішення №26/16 постанова Київського апеляційного господарського суду м. Києва №26/16 від 13.03.2008 скасована.

Відповідач, в судові засідання не з'явився, письмових заперечень не подав, хоча був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

За таких обставин відповідно до статті 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

У травні 2001 року Позивач надав Відповідачу послуги автонавантажувача, що підтверджується актом № 04000001 здачі - приймання робіт з автопослуг за травень 2001 року.

14.12.2006 Позивач направив на адресу Відповідача лист з вимогою оплатити вартість наданих послуг в сумі 6400 грн. згідно акта №040000001 здачі-приймання робіт з авто послуг за травень 2001 року, який був отриманий Відповідачем 18.12.2006, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №2048563.

Однак, Відповідач на зазначений лист не відповів, коштів не сплатив.

04.12.2007 Позивач направив на адресу Відповідача претензію за вих. №03-1/12 від 03.12.2007 з вимогою сплатити збитки від інфляції в сумі 727,95 грн., річні в розмірі 163,07 грн. пеню в сумі 1164,8 грн. та штраф в сумі 448 грн.

Претензія була отримана Відповідачем 06.12.2007, про що зокрема свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №5213006.

Відповідач на претензію не відповів, коштів не сплатив.

Враховуючи те, що правовідносини між Позивачем та Відповідачем виникли в період дії Цивільного кодексу УРСР, то, щодо підстав укладення та виконання зазначеного договору повинні застосовуватися норми Цивільного кодексу УРСР, а до наслідків його виконання - норми Цивільного та Господарського кодексів України, які набрали чинності 01.01.2004.

Як слідує з матеріалів справи, строк виконані зобов’язання відповідача оплатити виконані роботи позивачем у травні 2001 року підрядні роботи згідно акта №040000001 здачі –приймання робіт з авто послуг не був визначений.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь – який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дні пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає Ії договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 261 ЦК України, за зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як встановлено постановою Вищого господарського суду України від 24.06.2008, сторонами не було визначено строк оплати виконаних робіт по наданню послуг автонавантажувача за Актом № 04000001 здачі-приймання робіт автопослуг за травень 2001 року на суму 6 400,00 грн. (основний борг), а відтак направлений на адресу Відповідача лист №13/1/12 від 13.12.2006, отриманий останнім 20.12.2006, слід розглядати у розумінні ст. 530 ЦК України як пред’явлення вимоги щодо виконання зобов’язання.

З огляду на викладене та з урахуванням пільгового строку для виконання відповідачем заявленої вимоги (сім днів), право на позов у позивача виникло з 28.12.2006, тобто саме з цієї дати було порушено право позивача на отримання оплати за виконані роботи.

Відтак, у суду відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості по наданню послуг автонавантажувача по Акту № 04000001 здачі-приймання робіт автопослуг за травень місяць 2001 року на суму 2503,82 грн.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладені обставини, вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача інфляційних витрат розраховуються судом у відповідності з нормами чинного законодавства та складають 549,12 грн.

Зокрема, розрахунок інфляційних втрат здійснено судом з урахуванням рекомендацій викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції у розгляді судових справ».

Вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 3% річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в сумі 163,07 грн.

Що ж стосується вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 448 грн. штрафу та 1164,80 грн. пені суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (п.1). У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором (п.2).

Відповідно до ч.2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно ст.22 ГК України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів (п.2). Держава застосовує до суб'єктів господарювання у державному секторі економіки усі засоби державного регулювання господарської діяльності, передбачені цим Кодексом, враховуючи особливості правового статусу даних суб'єктів (п.7).

Згідно п.1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на той факт, що Відповідач належними засобами доказування не довів обставин на підтвердження заявлених до стягнення 1164,80 грн. пені та 448,00 грн. штрафу, суд визнав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 546, 549, 625 ЦК України, статтями 32, 33, 35, 49, 82-85 ГПК України, статтями 22, 230, 231 ГК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергобуд»про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва у справі № 26/16 від 10.04.2008 задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва у справі № 26/16 від 10.04.2008 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик»(03057, м. Київ, пр-т Перемоги, 49/2, рах. №0004 в Жовтневому відділенні Промінвестбанку м. Києва, МФО 322067, , а у випадку відсутності коштів з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергобуд»(01034, м. Київ, вул. Рейтарська, 35-А, рах. №8980 у Філії «Центральне РУ»ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», МФО 300937, ) 549 (п’ятсот сорок дев’ять) грн. 12 коп. збитків від інфляції, 163 (сто шістдесят три) грн. 07 коп. 3 % річних, а також 29 (двадцять дев’ять) грн. 01 коп. витрат по сплаті державного мита та 33 (тридцять три) грн. 56 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У решті позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                    Р.Б. Сташків