ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
березня 2008 р.

Справа
№ А-12/15-2/67-20/199

Господарський суд
Івано-Франківської області у складі:

Cуддя
Кобецька Світлана Миколаївна
При секретарі   Сивак Ірина
Михайлівна

за позовом  Підприємця ОСОБА_1  с.Небилів,Рожнятівський район,
Івано-Франківська область,77670

до відповідача  Перегінської
селещної ради
смт.Перегінське,Рожнятівський район, Івано-Франківська область,77662

третя особа із
самостійними вимогами: Підприємець ОСОБА_2
с. Небилів, Рожнятівського району, Івано-Франківська область

Представники:

Від відповідача:
ОСОБА_3-адвокат, свідоцтво №260  від
12.11.07р. третя особа:  ОСОБА_2, Свідоцтво
про ДРСПД-ФО НОМЕР_1.

Від
відповідача:  Кулик І.Д.-заступник голови
виконкому, (довіреність №42 від 27.02.07)

Від
позивача:  ОСОБА_4-представник,
(довіреність ВЕК№784870 від 12.04.07р )

Від позивача:  ОСОБА_5 - представники, довіреність №568 від
12.04.07р.

СУТЬ
СПРАВИ:  заявлено позов  про
скасування рішення  та спонукання до укладення договору оренди
землі. В ході розгляду справи  позивачем
подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме: скасувати рішення селищної
ради № 52-6/2006 від 21.12.06року та зобов"язати  Перегінську селищну раду винести рішення  про надання дозволу на складання проекту
відведення  на земельну ділянку площею
2,0 га  за  адресою: АДРЕСА_1. Крім того, заявлено
самостійні вимоги на предмет спору третьою особою підприємцем ОСОБА_2 , а саме:
скасувати рішення селищної ради № 52-6/2006 від 21.12.06року та
зобов"язати  Перегінську селищну
раду винести рішення  про надання дозволу
на складання проекту відведення  на
земельну ділянку площею 2,0 га  за  адресою: АДРЕСА_1.

Позивач
позовні вимоги підтримав. Вказує суду на те, що відповідачем по справі -
Перегінською селищною радою прийнято рішення №52-6/2006р. від 21.12.06р. про
відмову в наданні дозволу на складання проекту відвідення земельної ділянки
АДРЕСА_1. Вказане рішення вважає таким , що порушує його права, оскільки:

- на
підставі договору дарування він є власником частини виробничо-складських
приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, від  15.07.05р. за № 703;

- на
підставі договору купівлі-продажу - є власником цегляно-бетонної огорожі  АДРЕСА_1 від 03.10.03р.

Звертає увагу суду на  ст.120
Земельного кодексу України, відповідно до якої при переході права
власності  на будівлі і споруди, до їх
власника  переходить право  користування земельною ділянкою, на якій  розташовані будівлі та споруди, на
підставі  договору оренди.

Вказує на
неодноразові звернення до Перегінської селищної ради   з заявами ( від 28.04.06р.,  26.07.06р.) про  надання дозволу  на складання проекту відведення земельної
ділянки  для обслуговування власних
виробничо-складських приміщень АДРЕСА_1.

Представник третьої особи із
самостійними вимогами  на предмет спору
заявлені вимоги підтримав, посилаючись при цьому на:

-
неправомірність рішення  Перегінської
селищної ради №52-6/2006р. від 21.12.06р. про відмову в наданні йому  дозволу на складання проекту відвідення
земельної ділянки АДРЕСА_1.

Вважає, що має   переважаюче право  перед позивачем на укладення договору
оренди  на земельну ділянку для
обслуговування  будівлі АДРЕСА_1, яку має
у власності на підставі договору дарування
нежитлового приміщення .

Відповідач  позов не визнає з наступних підстав:

-   на думку відповідача позивач  - ОСОБА_1 грубо порушує  норми Земельного кодексу України, оскільки
ставши власником  будівель і споруд ще в
грудні  2002р. та в вересні  2003р., підприємець звернувся  з заявою
про дозвіл на складання  проекту
відведення аж 28.04.06р. та повторно 26.07.06р., а свою підприємницьку
діяльність  розпочав відразу  після відчуження вказаних будівель без
відповідного на те рішення селищної ради;

-  приймаючи спірне  рішення
№ 56/6-2006 відповідач керувався
ст.127 Земельного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши
доводи та заперечення представників сторін, дослідивши подані ними докази в
обгрунтування заявлених вимог та заперечень, суд

в с т а н о в и в

Земельні відносини щодо володіння
користування і розпорядження  землею
регулюються  Конституцією України ,
Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими   актами.

Відповідно до  ч.1 ст.13 Конституції України  земля є
об"єктом права власності
Українського народу , від імені якого це право здійснюють органи  державної влади  і органи
місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією,
іншими законодавчими актами України. Зокрема, на  підставі ст.4 Земельного кодексу України,
ст.32  Закону України "Про
власність"  суб"єктами права
державної власності на землю виступають:

-  Верховна Рада України -  на землі загальнодержавної власності;

-
Верховна Рада АРК -  на землі в межах її
території ( крім земель загальнодержавної власності);

-
обласні, районні, міські, селищні, сільські ради -  на землі в межах її території ( крім земель
загальнодержавної власності).

Главою 15 Земельного кодексу України (
2768-14)  визначено два  види користування землею - право постійного
користування  земельною ділянкою, право
оренди земельної  ділянки.

Статтею 125  Кодексу ( 2768-14) визначено підстави
виникнення  права користування
земельної  ділянки, а саме:  одержання її користувачем документа, що
посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його  державної реєстрації, та  виникнення права оренди  земельної ділянки, а саме -  укладення договору оренди і його  державна реєстрація.

Порядок надання у постійне користування
земельних ділянок юридичним особам та порядок
передачі земельних ділянок в оренду визначені ст.ст. 123, 124 Земельного
кодексу України та ст.16 ЗУ "Про
оренду землі" ( 161-14).

Відповідно до зазначених норм юридична
особа,  зацікавлена в одержанні  земельної ділянки має звернутися  з відповідним клопотанням до
повноважного  органу місцевого
самоврядування, додавши до нього відповідні матеріали, передбачені ст.151
Земельного кодексу України. В свою чергу , повноважний орган розглядає
клопотання у місячний строк  і дає згоду
на розроблення проекту відведення
земельної ділянки.

Відмову органів місцевого самоврядування
у наданні  земельної ділянки на
користування  або залишення  клопотання без розгляду в установлений  строк може
бути оскаржено в судовому порядку.

Тобто, виходячи із зазначеного, право
ініціювати  одержання земельної ділянки у
користування  надано позивачу, а
відповідач зобов"язаний  розглянути
це питання та прийняти відповідне рішення в порядку та в строки передбачені
законодавством України.

В даному спірному випадку позивач,
дотримуючись  вимог встановлених  ст.123 Земельного кодексу України,  звернувся до відповідача з заявами від
28.04.06р., 26.07.06р. про надання дозволу на складення проекту відведення  на земельну ділянку в АДРЕСА_1  ( наявні в матеріалах справи).

Відповідач -  Перегінська селищна рада рішенням  № 52-6/2006 від 21.12.06року безпідставно
відмовила  в задоволенні  заяв ОСОБА_1 - позивачу по справі та  ОСОБА_2- третя особа із самостійними
вимогами.

Самим представником відповідача
визнається  факт  неправомірності рішення.

Відповідно до договору дарування №703
від  15.07.05р.  позивач по справі є власником  92/100 ( дев"яносто дві сотих) частин
виробничо-складських приміщень, що знаходяться АДРЕСА_1, а саме:
виробничо-складського приміщення, цегляного площею 67 м.кв. , складського
приміщення площею 119,7 м.кв., складського приміщення площею  192,3 м.кв., складу площею 82,9м.кв., складу
площею 398,7м.кв.

Відповідно до  договору купівлі-продажу від 03.10.03р.
ОСОБА_1 є власником цегляно-бетонної огорожі довжиною 281,9м ( із з/б панелей
довжиною 72м., цегляною огорожею 209,9м).

Отже, треба сказати, що позивач по справі
є власником майнового комплексу з цегляно-бетонною   огорожею даного комплексу за адресою:  АДРЕСА_1.

З огляду на ст.120 Земельного кодексу
України  при переході права
власності  на будівлі і споруди
право  власності на  земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі  цивільно-правових
угод,  а право користування - на
підставі договору оренди.

Відповідно до п.2 ст.377 Цивільного
кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або  споруда розміщені  на земельній ділянці, наданій  у користування, то у  разі
їх відчуження до набувача переходить право  користування тією  частиною земельної ділянки, на якій  вони розміщені, та частиною ділянки, яка  необхідна для їх обслуговування.

Хоча Земельний кодекс визначає правовий
режим  земельної нерухомості, а Цивільний
- неземельної нерухомості, проте в даному випадку слід застосувати норми
Цивільного кодексу, оскільки вони доповнюють неврегульовані Земельним кодексом
відносини.

Щодо визначення межі ділянки, то суд
виходить із того, що позивачем викуплено не один будинок, і цілісний майновий
комплекс площею 860,6м кв. разом з огорожею у розмірі 281,9м., то земельна
ділянка не може бути меншою за огорожену ділянку, оскільки у протилежному
випадку об"єкт права власності позивача - а саме огорожа, не зможе
належним чином використовуватися власником.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним. Ніхто не може бути  протиправно позбавлений цього права чи
обмежений  у його здійсненні.

Таким чином являючись власником
виробничо-складських приміщень та цегляно-бетонної огорожі,  позивач має право на  оренду земельної ділянки  на якій розміщені вказані об"єкти та на
оренду земельної ділянки , яка необхідна
для  їх обслуговування.

Судом встановлено, що земельна  ділянка, на якій розміщені
виробничо-складські  приміщення власника
( позивача по справі),  перебувала в
користуванні у попереднього власника  ВКФ
"Ірина"  на праві договору
оренди від 20.12.2000року ( наявний в матеріалах справи).

Договір оренди був укладений
відповідачем по справі  - Перегінською
селищною радою  - та  директором ВКФ "Ірина" ( попередній
власник нерухомості) 20.12.2000р. і зареєстрований у книзі записів
договорів  на право тимчасового
користування  землею, того ж  числа, Перегінською селищною радою.

Відповідно до вказаного договору ВКФ
"Ірина" прийняла  в тимчасове
користування  земельну ділянку площею 2
га.

Згідно приписів ст.120 Земельного
кодексу України, при відчуженні  будівель
та споруд, які розташовані на
орендованій земельній ділянці, право на земельну  ділянку визначається згідно з договором
оренди земельної ділянки, тобто вказана норма
права  вказує на те, що в позивача
виникає  право на оренду земельної
ділянки в тому  розмірі, який був  в оренді в попереднього власника. Оскільки  договором оренди попередньому  власнику надано в користування 2 га, то
позивачу, як власнику сьогоднішньому
належить право на оренду земельної ділянки в розмірі 2 га.

Твердження відповідача проте, що договір
оренди від 20.12.2000року  укладений між
Перегінською селищною радою  та
директором ВКФ "Ірина" є  не
чинним, не грунтується на законі, та не
визнається судом таким.  Оскільки
норми ст.215 Цивільного кодексу України вказують на випадки недійсності
правочину.

Таким чином, вище вказаний договір  може бути не дійсним  у випадках чітко  визначених законом. Відповідачем не
надано  суду належних доказів, які можуть
бути  прийняті судом, як такі щодо  недійсності
договору.

Крім того, лист ДПІ  в Рожнятівському районі №3868/10/15-4 від
19.04.07р. (наявний в матеріалах справи) вказує на те, що ВКФ "Ірина"
сплачувала земельний податок за  земельну
ділянку площею 2га в 2001році, що не ставить під сумнів  наявність
договору оренди земельної ділянки.

Що стосується заперечення  відповідача про те, що 11.12.07року
Перегінська селищна рада  прийняла
рішення, яким дала дозвіл позивачу  на
складання проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,30га, то суд вважає  за правильне в цьому випадку вказати на
наступне: вказаним рішенням задоволено право позивача частково. Оскільки
позивач має право на виділення йому земельної ділянки в розмірі 2 га, то
вказаним рішенням задоволено його право в
значно меншому розмірі без
обгрунтування такого розміру чим порушено його право.

З огляду на вище викладене та зважаючи на
чинне законодавство у суду відсутні
підстави для відмови в задоволенні вимог позивача.

Щодо вимоги  третьої особи з самостійними  позовними вимогами -  ОСОБА_2 про
скасування рішення Перегінської селищної ради від 21.12.06р. №52-6/06,
то  суд вказує на наступне.      Оскільки самим представником відповідача
- Перегінською селищною радою визнається факт неправомірності рішення  №52-6/06 від 21.12.06р. ,  крім того, ОСОБА_2 на підставі  договору дарування нежитлових приміщень від
07.02.03р. №212 є власником 8/100 виробничо-складських приміщень площею 77,2 м
кв., що знаходяться   АДРЕСА_1, та
враховуючи норми вище викладеного законодавства,   така вимога підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про
зобов"язання  Перегінської селищної
ради про надання дозволу на  складання
проекту відведення на земельну ділянку площею 2га, при цьому ніяким чином не
обгрунтовуючи  заявлений розмір земельної
ділянки,  така  вимога
судом відхиляється.
Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона  повинна довести  ті обставини, на яких грунтуються її вимоги
та заперечення.

Крім того, слід вказати, що третя  особа з самостійними вимогами є власником
нежитлової будівлі площею 77,2м.кв. Таким чином
заявлена вимога про надання
дозволу на складання  проекту
відведення   на земельну ділянку  площею 2га є
неспіврозмірною до площі будівлі
та суперечить ст.377 Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст 120 Земельного кодексу
України, ЗУ "Про оренду землі", ст.377 Цивільного кодексу, ст.   158-163
Кодексу адміністративного судочинства України  , суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задоволити
частково.

Скасувати
рішення Перегінської селищної ради № 52-6/2006 від 21.12.06р. про відмову в
наданні дозволу на складання проекту відведення
на земельну ділянку АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_2

Зобов"язати  Перегінську селищну раду  винести рішення про надання дозволу
ОСОБА_1  на складання проекту
відведення  на земельну ділянку площею
2,0га за адресою АДРЕСА_1.

В
задоволенні позовної вимоги третьої особи
з самостійними вимогами на предмет спору
в частині надання дозволу ОСОБА_2
на складання проекту відведення на земельну ділянку площею 2,0га  за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова  набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви на апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови
суду  першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Кобецька Світлана Миколаївна

Постанова виготовлена та
підписана в повному обсязі  14.03.08р.

Виготовлено в АС
"Діловодство суду" Сивак Ірина Михайлівна