СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

24 вересня 2008 року

Справа № 2-2/8713-2008

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

представник позивача:
ОСОБА_1, довіреність №  2182   від 11.02.08,  Суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_2;

представник відповідача:
Дудченко Юрій Георгійович, довіреність №
б/н   від 17.06.08,  Товариство з обмеженою відповідальністю
"Енвірон";

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Енвірон" на ухвалу
господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П.) від
01.07.2008 у справі № 2-2/8713-2008

за позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю
"Енвірон" (вул. К. Лібкнехта, 38,Сімферополь,95006)

про стягнення 1096970,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач -суб'єкт підприємницької
діяльності  ОСОБА_2 звернувся до
Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Енвірон" про стягнення 1096970,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П.) від 01.07.2008 у справі №
2-2/8713-2008 накладено арешт на майно відповідача, а саме: підвальне
приміщення площею 320,00 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Сімферополь,
вул. К. Маркса/вул. Павленко/вул. К Лібкнехта, 51/22/38. Заборонено відповідачу
вчиняти певні дії щодо ремонту, переплануванню, руйнуванню, демонтажу, зносу
тощо, відносно зазначеного приміщення.

При цьому суд першої інстанції
виходив з того, що неприйняття мір по забезпеченню позову може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погодившись з зазначеною ухвалою
суду, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду
скасувати, у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення
позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що суд першої інстанції ніяк не мотивував своє рішення,
наклав арешт на майно, яке не є предметом спору, точно не визначив, які саме
дії забороняється вчиняти щодо підвального приміщення площею 320,00 кв.м., яке
розташоване за адресою: м. Сімферополь, вул. К. Маркса/вул. Павленко/вул. К
Лібкнехта, 51/22/38.

Більш детально доводи сторони
викладені безпосередньо в апеляційній скарзі.

24 вересня 2008 року, за вх. №
9438, від позивача на адресу Севастопольського апеляційного господарського суду
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відхилити апеляційну
скаргу відповідача та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

У зв'язку з зайнятістю в іншому
судовому процесі суддів Голика В.С. та Гонтаря В.І. за розпорядженням першого
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко
Т.С. від 24 вересня 2008 року у складі судової колегії була проведена заміна
суддів Голика В.С. та Гонтаря В.І. на суддів Волкова К.В. та Черткову І.В.

У судовому засіданні, яке відбулося
24 вересня 2008 року, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.
Представник позивача проти скарги заперечував, просив залишити ухвалу суду
першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в порядку статті
101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 66, 67
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою
сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи
має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких
заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського
суду.

Позов забезпечується: накладанням
арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною
відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмету спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному
порядку.

Особа,  яка подала заяву про забезпечення позову,
повинна довести відповідність
засобу  забезпечення позову
предмету та обсягу  позовних вимог, а
також необхідність його застосування. Це правило випливає зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у своїй заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на
підвальне приміщення площею 320,00 кв.м., яке розташоване за адресою: м.
Сімферополь, вул. К. Маркса/вул. Павленко/вул. К Лібкнехта, 51/22/38, а також
заборонити відповідачу вчиняти певні дії щодо ремонту, переплануванню,
руйнуванню, демонтажу, зносу тощо, відносно зазначеного приміщення (арк. с.
7-9).

При цьому, необхідність
забезпечення позову позивач обґрунтовує наміром відповідача передати орендоване
майно в оренду іншим особам, в результаті чого існує небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача, як власника невід'ємних покращень
орендованого майна до ухвалення рішення по справі, у зв'язку з можливою зміною
відповідачем або новими орендарями майна його фактичного фізичного стану,
перепланування, руйнування або іншим чином зменшення його вартості, що може
перешкодити суду з'ясувати істину по справі та фактичний стан орендованого
майна.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 пп. 1.1.
п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання
практики забезпечення позову" № 01-8/2776 від 12.12.2006, у вирішенні
питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з
урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи, що предметом спору у
даній справі є майнова вимога про стягнення з відповідача грошової суми у
розмірі 1096970,00 грн., а також мотиви, з яких позивач просить вжити запобіжні
заходи, судова колегія приходить до висновку, що вжиття судом першої інстанції
такого запобіжного заходу як заборона відповідачу вчиняти певні дії щодо
ремонту, переплануванню, руйнуванню, демонтажу, зносу тощо, відносно
підвального приміщення площею 320,00 кв.м., яке розташоване за адресою: м.
Сімферополь, вул. К. Маркса/вул. Павленко/вул. К Лібкнехта, 51/22/38, не може
забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Також, слід зазначити, що
відповідно до пункту 3 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від
23.08.1994р. № 02-5/611 „Про деякі питання практики  застосування заходів до забезпечення позову”
умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване
припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у
відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись
за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Враховуючи, що позивачем не було
надано ніяких доказів  обґрунтованості
припущенню, що майно, наявне у відповідача на момент пред'явлення позову, може
зникнути або зменшитись, що ускладнить виконання рішення суду в майбутньому, у
суду не було підстав для  накладення
арешту на  зазначене майно відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 34
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для справи.

Доводи позивача, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу стосовно здачі відповідачем в оренду зазначеного
майна, а також розповсюдженням останнім негативної інформації відносно позивача
не стосується предмету спору тому не приймається судом апеляційної інстанції до
уваги.

Крім того, ухвала суду  від 01 липня 2008 року взагалі не мотивована.

Таким чином, судом,  при
прийнятті оскаржуваного документу,
не виконані  вимоги частини 2
статті 67 та статті 86 Господарського процесуального кодексу України,
відповідно до яких в ухвалі зазначаються мотиви застосування засобу
забезпечення позову, у зв'язку з чим даний процесуальний документ не можна
визнати законним і обґрунтованим.

У зв'язку з викладеним, ухвала суду
першої інстанції, яка прийнята  з
порушенням вимог статей 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу
України, підлягає скасуванню, а справа -
поверненню до суду першої інстанції для розгляду по суті заявлених
вимог.

Керуючись статтями 67, 101, 104
(частина 1 пункти1,4) 106 Господарського процесуального кодексу України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Енвірон" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 01.07.2008 у справі № 2-2/8713-2008 скасувати.

3. У задоволенні клопотання про
забезпечення позову відмовити.

4. Справу передати до
Господарського суду Автономної Республіки Крим для розгляду по суті заявлених
вимог.

Головуючий суддя

Судді