СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

20.10.2008

Справа №2-17/7205.1-2008

За позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м. Щолкіне

До відповідача Щолкінської міської
Ради, м. Щолкіне

Третя особа без самостійних вимог
на предмет спору   ОСОБА_2, м. Щолкіне

про визнання дій  (бездіяльності) незаконними,  зобов'язання
вважати договір пролонгованим, та стягнення 5000 грн.

Суддя В.І. Гайворонський

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від
позивача -  ОСОБА_3, представник

Від
відповідача -   Сабіров В.В.,
представник

Третя особа -   ОСОБА_2, представник

Сутність спору:    Позивач згідно з позовом та уточненням до
нього просить дії (бездіяльність) Щолкінської міської Ради, як суб'єкта владних
повноважень, визнати незаконними; зобов'язати Щолкінську міську Раду, у
відповідності з Законом України “Про оренду землі”, вважати з 20.11.2007 р.
договір оренди землі, укладений між СПД ОСОБА_1 та Щолкінською міською радою,
пролонгованим на той же строк та на тих самих умовах;  за невиконання умов договору оренди стягнути
з Щолкінської міської Ради на користь СПД ОСОБА_1 5000 грн.

Згідно ст.22 ГПК України уточнення
позовних вимог є правом позивача. Таким чином позовні вимоги вважаються
заявленими згідно уточнення, що також відповідає практики розгляду вказаних
питань Севастопольським апеляційним господарським судом (Постанова від
06.04.04р. по справі №2-17/896-2002).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивач звернувся у грудні 2006 р. до відповідача із заявою про продовження договору
оренди на земельну ділянку. 17.03.2007 р. відповідачем було прийнято рішення
про відмову позивачу в продовжені договору оренди.  Позивач вважає, що вказане рішення незаконно,
оскільки відповідачем порушені   п.
4.2.2. та п. 7.5  договору, та  ст. 25, 31 Закону України «Про оренду
землі».  Збитки позивач просить стягнути
за  невиконання умов договору.

Відповідач у відзиві  на позов не визнав та вказав, що позивач  не має
переважного права на продовження з ним договору оренду землі,
оскільки  неналежним чином виконував
обов'язки за договором, а також позивачем
отриманий лист-повідомлення відповідача про заперечення щодо поновлення
договору.

Третя особа в запереченнях на позов
підтримує доводи відповідача, та просить у задоволенні позовних вимог
відмовити, та вказує, що  рішенням  20-ї сесії 5-го скликання від 24.05.2007 року
земельна ділянка  площею 28 кв.м., що
раніше знаходилась в оренді у СПД ОСОБА_1 надана йому  на умовах оренди строком на 10 років.

В засіданні суду, яке відбулося
02.10.2008 року  оголошувалась
перерва до 20.10.2008 року. Після
перерви  учасники процесу  в судове засідання не з'явилися.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно
п.п. 1.1  Договору оренди від
04.04.2002 року № 670  відповідач
(орендодавець) передає, а позивач (орендар) приймає  в оренду земельну ділянку
несільськогосподарського призначення площею 28,0 кв. метрів з метою реконструкції  на земельній ділянці існуючого тимчасового
торговельного кіоску, що знаходиться по периметру  міського ринку уздовж вилиці номер два в
місті Щолкіне, Ленінського району, АР Крим.

Згідно  п.п. 2.1 Договору земельна
ділянка передається орендарю  строком до
31 грудня 2006 року. Строк договору оренди
обчислюється з дня державної реєстрації
указаного договору.

Згідно відміток до договору, він 04.04.02 зареєстрований в Ленінському
районному відділі по  земельним ресурсам,
а 11.04.2002 року - в Щолкінській міській раді.

Згідно п. 4.2.2 Договору орендодавець зобов'язаний не вчиняти ніяких
дій, які б перешкоджали Орендарю користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно п. 7.5. Договору  зміни
умов  цього договору  здійснюються
за взаємною згодою  сторін  та
оформлюються  угодами.

Згідно рішення Щолкінської міської ради від  17.03.2007 року № 28  Суб'єкту підприємницької діяльності  ОСОБА_1 у продовженні договору оренди землі
під існуючим тимчасовим об'єктом торгівлі, розташованим по периметру
тимчасового міського ринку в м. Щелкіно, площею 28 кв.м. -  відмовлено.

Суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає, при цьому  виходить  з наступних обставин:

Згідно статті  73 Закону України «Про місцеве самоврядування
в Україні» акти ради,  сільського,
селищного, міського голови, голови районної в місті ради,  виконавчого комітету сільської,  селищної, міської,  районної у місті (у разі її створення) ради,  прийняті в межах наданих їм повноважень,  є обов'язковими для виконання всіма
розташованими  на відповідній території
органами виконавчої влади, об'єднаннями
громадян,    підприємствами,     установами     та організаціями,   посадовими
особами,  а  також
громадянами,  які постійно або
тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином вказане рішення є
обов'язковим для виконання.

Рішення Щолкінської міської ради від
17.03.2007 року  № 28   у
встановленому Законом порядку
не  визнано   незаконним та не скасовано, що передбачено
ст. 21 ЦК України, а тому не приймати його до уваги  у суду немає підстав.

При цьому необхідно відмітити, що
виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності
сторін, суд не вправі розглядати  вимоги,
які не заявлені позивачем.

Так, ст. 129 Конституції України  закріплений принцип змагальності сторін, та
їх рівності перед Законом та судом

Згідно ст. 8  Конституції
України   вона має вищу юридичну
силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу
диспозитивності  сторін також указується
в постанові  Верховного Суду України від
20.05.2002 року № 02/132. (справа № Д12/12), по аналогічному випадку, а в
постанові  Пленуму  Верховного суду України від 01.11.1996 року
“Про застосування  норм Конституції
України при здійсненні  правосуддя”
вказується, що  суди вправі  застосовувати безпосередньо  норми Конституції як норми прямої  дії.

Більш того, розгляд вимог, що не
заявлені позивачем буде грубим порушенням
прав інших учасників процесу, які вправі знати про позовні вимоги, та
заперечувати щодо них.

При цьому також необхідно відмітити,
що згідно  статті 21 ЦК України   способом захисту порушеного права  відносно
прийнятих рішень органом місцевого самоврядування є визнання  правового акту  незаконним,
та  його скасування, про що
позивачем не заявлено.  Визнання
незаконними дій щодо прийняття рішення органом
місцевого самоврядування  ст. 21
ЦК України не передбачено.

Згідно ст. 6 Конституції України суд є
органом державної влади.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та  органи  місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти  лише
на  підставі,  в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та
законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України порушене
право захищається способом, передбаченим договором або законом, а не будь-яким
способом.

Також необхідно відмітити, що позивач
свої  позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем було прийняте  рішення про
відмову в продовженні договору.

Виходячи із закріпленого ст.
129 Конституції України принципу диспозитивности сторін суд не вправі
розглядати інші підстави, якими позов не обґрунтовується.

При вказаних обставинах  вважати дії (бездіяльність) відповідача
незаконними немає підстав.

Окрім цього,  позивач просить зобов'язати відповідача
вважати договір пролонгованим, посилаючись при
цьому на п. 4.2.2, та п. 7.5 Договору та ст. 25,31 Закону України «Про
оренду землі».

Однак, вказаними пунктами договору та
вказаними статтями закону не передбачена пролонгація  договору.

Ст. 33 Закону України «Про оренду
землі» передбачене поновлення договору, а не його пролонгація.

Окрім цього, вимогою є
зобов'язання  відповідача вважати договір
пролонгованим.

Згідно ст. 16 ЦК України відносно зобов'язань (спонукань) особи способом
захисту порушеного права передбачене примусове виконання обов'язку в натурі.

Однак, спонукання відповідача вважати
договір пролонгованим  неможливо вважати
як спонукання до виконання  обов'язку в
натурі.

Окрім цього, відносно поновлення
договору позов не обґрунтований.

Так, ч. 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачене,
що  після закінчення строку, на який було
укладено договір оренди землі,  орендар,
який  належно  виконував обов'язки відповідно до умов
договору,  має  за
інших  рівних  умов
переважне  право  на поновлення договору.

Частиною 3 статті 33 Закону України
«Про оренду землі» передбачене, що  у
разі  якщо  орендар
продовжує   користуватися   земельною ділянкою   після
закінчення   строку   договору
оренди,  то  за
відсутності  письмових  заперечень
орендодавця  протягом   одного місяця після закінчення строку
договору він підлягає поновленню на той самий строк і  на
тих  самих  умовах,
які  були  передбачені договором. Письмове заперечення
здійснюється листом-повідомленням.

Однак, по яким саме із вказаних
підстав зобов'язати  відповідача вважати
договір пролонгованим, позивач не вказує.

Необґрунтований позов не може бути
задоволений.

Згідно ст. 54 ГПК України
обґрунтування позову покладається на позивача.

Окрім цього, ст. 129  Конституції України  закріплений принцип змагальності сторін, та
їх рівність перед законом та судом.

Таким чином, суд не вправі
обґрунтовувати за позивача позов.

Рішення суду також не може бути
засновано на припущенні.

Окрім цього,  обґрунтування позовних вимог за позивача  чи прийняття рішення на припущенні буде
грубим порушенням прав інших  учасників
процесу, які вправі знати про підстави
позову, та заперечувати щодо них.

Окрім цього, ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» передбачене, що орендар має переважне право, якщо
він належно виконував обов'язки.

П 5.2.1 договору передбачене, що
орендар зобов'язаний  виконувати  обов'язки відповідно до рішення відповідача.

Рішенням відповідача від 24.12.2001
року  передбачено, що позивач
зобов'язаний виконати  зовнішню відділку
об'єкту та благоустроїти  приналежну
територію.

Однак, з наданих відповідачем
фотознімків неможливо  вважати, що
позивачем виконані  вказані зобов'язання.

Окрім цього, згідно згідно п. 2.1
договору, строк його дії - до 31.12.2006 року.

Однак, згідно  листа
відповідача від 25.12.2006 року, який вручено позивачу під  підпис в цю ж дату, відповідач заперечує щодо
продовження договору.

Окрім цього, ст. 41  Конституції України передбачено, що кожний
має право розпоряджуватися  своєю
власністю

Згідно ст. 8 Конституції України, вона
маж вищу юридичну силу, та її норми є нормами прямої дії.

Окрім цього, згідно ст. 319 ЦК України
власник розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦК України Цивільний
Кодекс України є основним актом цивільного законодавства.

Таким чином, підстав для зобов'язання
відповідача вважати договір пролонгованим не існує.

Вимога про стягнення збитків також не
може бути задоволена, оскільки вказана вимога не обґрунтована.

Так, не вказано в чому конкретно
збитки, та у зв'язку з яким конкретно невиконанням  умов договору вони виникли.

Також не надані  відповідні докази.

При цьому також необхідно відмітити,
що згідно ст. 129 Конституції України сторона вільна в наданні суду доказів, та
в доведенні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип
змагальності сторін, та їх рівності
перед законом та судом.

Таким чином, суд вправі розглянути
справу за тими доказами, які надані зацікавленими особами.

Таким чином, є декілька підстав, кожна
з яких є самостійною підставою для відмови у
кожній позовній вимозі.

Необхідно також відмітити, що позов
пов'язаний з договором оренди, та по своїй суті
частина вимог відноситься до права користування  земельною ділянкою, що згідно постанов
Верховного Суду України  по справі за
позовом товариства військових мисливців та рибалок Черкаського гарнізону до
Черкаської обласної ради від 14.03.07р., за позовом ОСББ „Центральне” до
Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.03.07р.,  за позовом ВАТ „Київський річковий порт” до
Київської міської Ради підлягає розгляду за нормами  ГПК України.

Підстав для відшкодування позивачу
судових витрат згідно ст. 49 ГПК України не існує.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові   відмовити повністю.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Гайворонський В.І.