ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 р.

№ 16/198-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого –судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. –(доповідача у справі)

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.07

у справі

№ 16/198-07

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж"

до

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштан-Годинники"

про

про визнання недійсним договору оренди

за участю представників від:

позивача

Король С.В. (дов. від 05.07.07)

відповідача

Тучин Ф.А. (дов. від 19.03.08)

В С Т А Н О В И В :

Відкрите акціонерне товариство "Південтеплоенергомонтаж" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом (з врахуванням уточнення позовних вимог) про визнання недійсним договору оренди від 01.07.96, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каштан-Годинники" з підстав невідповідності цього договору статті 118 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.07 (суддя Загинайко Т.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.07 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Лотоцької Л.О., суддів: Бахмат Р.М., Євстигнеєва О.С.), в позові відмовлено з підстав відповідності договору вимогам закону, які були чинними в момент його укладення.

Не погоджуючись з рішенням та постановою у справі, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позов задовольнити. Касаційна скарга мотивована тим, що судом невірно застосована ст.236 Цивільного кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи як встановлено в судових актах, згідно рішення арбітражного суду міста Києва від 25.09.96 у справі №19/61 договір оренди нежилих приміщень в будинку по бульвару Шевченко,6 м. Києва від 01.07.96 є укладеним на умовах типового проекту договору оренди; відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору орендодавець (позивач) передає, а орендар(відповідач) приймає в оренду приміщення, розташоване за адресою м. Київ, бул. Шевченка, 6 для використання його з метою розміщення ювелірно-подарункового магазину, площею 180,9 кв.м –1-ий поверх 96,7 кв.м, підвал –84,2 кв.м.

Строк оренди встановлений до 2016 року (п.1.2). Розмір орендної плати складає 3 долара США за кв.м. площі за курсом НБУ (п.3.1). 23.04.07 позивач направив відповідачу листа з пропозицією про внесення змін до п.3.1 шляхом викладення його в наступній редакції: "за вказане в п.1.1 договору приміщення орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 322,61 грн. за кв.м. за кожен місяць наперед з оплатою 10-го числа кожного місяця платіжним дорученням на розрахунковий рахунок орендодавця" з направленням відповідного проекту договору. Сторони не досягли згоди щодо змін до договору.

Позивач просить визнати даний договір недійсним, посилаючись на те, що договір оренди нежитлового приміщення від 25.09.96 не відповідає новій редакції (від 18.05.98) Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 “Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна”, якою встановлено нову методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна, а також знаходиться в суперечності з положеннями частини 3 статті 118 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, згідно якої договори оренди державного та комунального майна, укладені до 01 січня 2007 року у шестимісячний термін підлягають обов’язковому перегляду, та частині 1 статті 524 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов’язання має бути виражене у грошовій одиниці України –гривні.

Відмовляючи в позові, суди вказали на відсутність підстав, з якими закон пов'язує недійсність договору. Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з даними висновками з огляду на наступне.

Оскільки договір оренди нежитлового приміщення №1 укладено 01.07.96, тобто до введення в дію Цивільного кодексу України, вимога щодо визнання вказаного договору недійсним має вирішуватися у відповідності із Цивільним кодексом Української РСР (1963р.) Відповідно до статті 48 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963р.) недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частинами 1, 2 статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Отже, господарські суди правомірно визнали необґрунтованими посилання позивача на невідповідність договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.96 №1 вимогам закону, які стали чинними після укладення зазначеного договору.

Крім того, не приймаються до уваги посилання скаржника на внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 04.10.95 №786 (на підставі якої був здійснений розрахунок орендної плати), цими змінами встановлена нова методика розрахунку і порядок використання орендної плати за оренду державного майна. Так, на час звернення позивача з позовом статус спірного майна змінився, а саме, у зв'язку з приватизацією воно втратило статус державного майна та стало власністю ВАТ "Півлентепломонтаж". Тому положення цієї постанови на нього не поширюються. Дане положення також спростовує твердження скаржника про те, що орендоване майно є державною власністю.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому, постанову апеляційного господарського суду слід залишити без змін, так як вона ухвалена при повному з'ясуванні судами всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж" залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.07 у справі № 16/198-07 залишити без змін.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко