ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.11.08                                                                                           Справа№ 17/205

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І.

при секретарі Хрунь І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Виробничо-комерційного підприємства “Енергія”, м. Броди

до відповідача: ДП “Львіввугілля”, м.Сокаль

про стягнення 10 190,05 грн.

Представники :

Від позивача: Яцюк В.Ю. –представник (Довіреність № 52 від 01.10.2008р.)

Від відповідача: Бойко З.М. –провідний ю/к (Довіреність № 8/6 від 02.01.2008р.)

Представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Згідно клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть спору: Ухвалою Господарського суду Львівської області 15.09.2008р. порушено провадження у справі за позовом Виробничо-комерційного підприємства “Енергія”, м. Броди до Відокремленого підрозділу шахта “Візейська”, с. Сілець про стягнення 10 190,05 грн. та призначено до розгляду на 07.10.2008р.

Ухвалою суду від 07.10.2008р. суд замінив первісного відповідача –Відокремлений підрозділ шахта “Візейська” належним –ДП “Львіввугілля”, розгляд справи відкладено на 28.10.2008р.

Для надання сторонам можливості подати додаткові докази, необхідні для вирішення спору в судовому засіданні 28.10.2008р. оголошувалась перерва.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 6 896,89 грн. основного боргу, 438,69 грн. пені, 54,84 грн. 3 % річних, 20,69 грн. інфляційних, всього –7 411,09 грн.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву № 06/I-872 від 27.10.2008р., у якому зазначається, що позивачем пропущено трьохрічний термін позовної давності.

В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

23.01.2001р. між ВКП “Енергія” та ДВАТ № 8 “Великомостівська” укладено Договір № 1, відповідно до умов якого позивач зобов’язувався за заявкою відповідача здійснювати поставку, а відповідач приймати та оплачувати кріпильні вироби

На виконання договірних зобов’язаньпозивач передав відповідачу товар на загальну суму 8 265,78 грн., що підтверджується Накладними № 307 від 04.09.2001р. на суму 1 793,70, № 351 від 05.10.2001р. на суму 5 338,56 грн. та № 365 від 17.10.2001р. на суму 1 133,52 грн. із підписами повноважних представників сторін.

У п. 4.1. Договору сторонами погоджено, що оплата отриманого товару здійснюється згідно виставленого рахунку.

17.10.2001р. позивачем виставлено відповідачу Рахунок № 287 на суму 8 265,78 грн. У рахунку встановлено строк його виконання –протягом 3-ох днів. Однак, у вказаний строк відповідач рахунку не оплатив.

20.03.2003р. позивач направив на адресу відповідача Претензію із вимогою оплатити заборгованість. У відповідь на претензію відповідач надіслав ВКП “Енергія” лист №1/5-504 від 08.05.2003р., в якому зобов’язався погашати заборгованість по мірі надходження коштів. Проте, існуючої заборгованості відповідач не сплатив.

30.05.2008р. позивач повторно звернувся на адресу відповідача із Претензією № 1 про оплату боргу. У Відповіді на претензію №06/I-569 від 14.07.2008р. відповідач вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, а заборгованість в розмірі 8 265,78 грн. списана в дохід шахти.

23.07.2008р. ВКП “Енергія” направлено відповідачу вимогу про виконання зобов’язання за договором. Як зазначається у позовній заяві, вказана вимога залишилась без відповіді.

За прострочення виконання зобов’язання щодо оплати товару, позивач просить суд стягнути з ДП “Львіввугілля” передбачену п. 6.1. Договору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що згідно уточненого розрахунку становить 438,69 грн.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 54,84 грн. 3 % річних та 20,69 грн. інфляційних.

Загальна сума уточнених позовних вимог становить 7 411,09 грн.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши докази по справі та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав:

Як вбачається із матеріалів справи спірне зобов’язання між сторонами виникло у 2001р. –під час дії ЦК Української РСР від 18.07.1963р.

Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР (в редакції 1963р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки.

Згідно з п.6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 256 ЦК України, позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст. 257 ЦК України встановлено термін загальної позовної давності, який становить три роки.

Перебіг строку позовної давності, згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У позовній заяві та у поданому ВКП “Енергія” нормативно-правовому обгрунтуванні позовних вимог позивач спростовує твердження відповідача щодо спливу позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості. Як зазначає позивач, Договір № 1 від 23.01.2001р. не містить вказівки на строк оплати за товар, а відтак термін виконання відповідачем зобов’язання за Договором визначається вимогою ВКП “Енергія” у будь-який час, відповідно до п. 5 ст. 261, п. 2 ст. 530 ЦК України, яку останній реалізував своєю Претензією № 1 від 30.05.2008р. З цього дня починає свій відлік позовна давність.

Вказані твердження позивача суд вважає безпідставними, оскільки п. 4.2. Договору передбачено, що покупець оплачує товар згідно виставленого рахунку. У Рахунку № 247 від 17.10.2001р. чітко встановлено, що він дійсний до виконання протягом 3-х днів.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що перебіг строку позовної давності щодо заявленої ВКП “Енергія” до відповідача вимоги розпочався після закінчення трьохденного терміну, визначеного у Рахунку № 287 від 17.10.2001р.

Окрім того, 20.03.2003р. позивач направив на адресу відповідача претензію із вимогою оплатити заборгованість. Вказану претензію відповідачем визнано листом № 1/5-504 від 08.05.2003р.

Відповідно до положень ст. 264 ЦК України вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку перериває перебіг позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З врахуванням положень вищенаведеної правової норми перебіг позовної давності до спірної вимоги розпочався заново від дати визнання відповідачем претензії.

Із позовом про стягнення заборгованості з ДП “Львіввугілля” позивач звернувся у 2008р., а відтак пропустив термін позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч. 4 вищенаведеної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264, 267 ЦК України, ст. ст. 4-3, 7, 33, 43, 49, 75, 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Суддя