ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 р.

№ 15/279

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів:

Панової І.Ю.,

Заріцької А. О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна", м. Київ в особі ліквідатора

на рішення

та постанову

господарського суду м. Києва від 19.06.2007

Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2007

у справі

№ 15/279

за позовом

до

Шосткинського районного комітету профспілки працівників агропромислового комплексу,

м. Шостка

ліквідатора Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна", м. Київ

про

визнання кредитором на суму 22033,75 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

не з'явилися

Загнітко Н.Л. за дов. від 10.07.2007 №45

ВСТАНОВИВ:

Шосткинський районний комітет профспілки працівників агропромислового комплексу у квітні 2007 року звернувся до господарського суду м. Києва із заявою до ліквідатора Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" (надалі –АК АПБ "Україна") про визнання його кредитором на суму 22033,75 грн.

Доповідач: Продаєвич Л.В

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.05.2007 вказана заява прийнята до розгляду.

Рішенням господарського суду м. Києва від 19.06.2007 (суддя: Хоменко М.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 (судді: Кондес Л.О. –головуючий, Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) –позов задоволено; визнано Шосткинський районний комітет профспілки працівників АПК кредитором по відношенню до АК АПБ "Україна" з грошовими вимогами на суму 22033,75 грн.

Судові акти вмотивовані доведеністю вимог позивача, які підтверджені актом звірки заборгованості банку перед кредитором від 02.12.2004, а також листом ліквідатора від 01.04.2003 №120-5/182.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, АК АПБ "Україна" в особі ліквідатора звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою про їх скасування, просить припинити провадження у справі та вважає, що судами:

- не враховано, що сума, яка є предметом даного спору, не обліковувалася на рахунках позивача, тому не було підстав для внесення її до грошових вимог кредиторів банку;

- зроблено неправильний висновок з посиланням на статті 92, 93 Закону України "Про банки і банківську діяльність", що власники залишків на рахунках банку визнаються його кредиторами;

- не застосовано приписи частини 2 статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 21.12.2007, надіслана сторонам у справі –21.12.2007), проте, позивач не скористався правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Шосткинський районний комітет профспілки працівників АПК 26.07.2001 звернувся до голови ліквідаційної комісії АК АПБ "Україна" у Сумській області із заявою, в якій просив визнати його кредитором АК АПБ "Україна" з грошовими вимогами у сумі 50627,77 грн., які залишалися на різних рахунках і не були використані комітетом з вини банку у зв'язку з його банкрутством.

Постановою Правління Національного банку України від 29.06.2001 № 249 "Про відкликання ліцензії на здійснення банківських операцій та ліквідацію Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" НБУ відкрито ліквідаційну процедуру стосовно АК АПБ "Україна" та призначено ліквідатора, який надав оголошення про відкриття ліквідаційної процедури АК АПБ "Україна", опубліковане у газеті "Урядовий кур’єр" 19.07.2001 року.

Згідно листа регіонального уповноваженого ліквідатора банку "Україна" в Сумській області від 01.04.2003 №120-5/182 вимоги Шосткинського районного комітету профспілки працівників АПК визнані у сумі 50627,77 грн. і включені до реєстру вимог кредиторів ІІІ черги.

Шосткинський районний комітет профспілки працівників АПК звернувся до господарського суду із позовом до ліквідатора АК АПБ "Україна" Родіонової М.О. про визнання його кредитором на суму 22033,75 грн., яка складає різницю між визнаною сумою (50627,77 грн.) і повернутою у 2004 році сумою (28594,02 грн.).

Частиною 1 статті 90 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що ліквідатором може бути призначено: 1) фізичну особу, яка відповідає вимогам, що висуваються статтею 76 цього Закону до тимчасового адміністратора; 2) юридичну особу, яка здійснює професійну діяльність щодо тимчасової адміністрації та ліквідації банків, щодо надання аудиторських, юридичних або консалтингових послуг і має не менше трьох працівників з сертифікатом Національного банку України на право здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Судами попередніх інстанцій відзначено, що згідно з Постановою Правління Національного банку України від 29.06.2005 № 235 ліквідатором АК АПБ "Україна" призначено фізичну особу –службовця Національного банку України Родіонову Марину Олексіївну. Кандидатура ліквідатора підтверджена рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2005 у справі № 15/555.

Відповідно до частини першої статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Частинами 1 і 2 статті 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

У даному випадку позивач зазначив в якості відповідача ліквідатора АК АПБ "Україна".

Суди попередніх інстанцій при розгляді даної справи на зазначену обставину уваги не звернули та, задовольняючи позов, обґрунтували свої висновки наявним у матеріалах справи актом звірки від 02.12.2004, в якому зазначено про залишок суми по рахунку, який складає 22033,75 грн., що підлягає затвердженню у НБУ.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ліквідація банку з ініціативи Національного банку України здійснюється відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини 3 статті 89 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури цього банку.

Згідно зі статтею 93 цього Закону ліквідатор припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури.

Ліквідатор протягом трьох місяців з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури здійснює такі заходи щодо задоволення вимог кредиторів: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги у разі їх непідтвердження; складає перелік акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України; сповіщає кредиторів про акцептування вимог, тощо.

Враховуючи, що Національним банком України у відповідності до вимог Закону України "Про банки і банківську діяльність" було ініційовано та запроваджено процедуру ліквідації АК АПБ "Україна", то пред'явлення будь-яких грошових вимог до банку-боржника може здійснюватися виключно в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відзначає, що у порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду судом всіх обставин справи судами не було з'ясовано підстави звернення з позовом та правове обґрунтування заявлених вимог, не досліджено, чи є позивач кредитором банку і розмір його грошових вимог (який визнаний банком чи відхилений), не надана оцінка тому, чи може акт звірки свідчити про зміну вимог кредиторів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Втім, прийняті у справі судові акти цим вимогам не відповідають.

Оскільки відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення господарського суду міста Києва та постанова Київського апеляційного господарського суду підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та прийняти нове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" –задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 19.06.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 у справі № 15/279 –скасувати.

Справу передати до господарського суду м. Києва на новий розгляд.

Головуючий:                                                             І.Панова

Судді:                                                                                           А. Заріцька

Л. Продаєвич