ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2008 р.

Справа № 15/295-05-7906

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Петрова В.С.

При секретарі Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Соболева Г.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Буддеталь” до Компанії „Інбуд” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про зобов’язання виконати певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Буддеталь” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про зобов’язання Компанії „Інбуд” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю усунути перешкоди у здійсненні позивачем свого права користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 2.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.09.2005 р. було порушено провадження у справі № 15/295-05-7906 та справу призначено до розгляду в засіданні суду.

В ході розгляду справи позивач звернувся до господарського суду із змінами та доповненнями до позовної заяви, згідно яких позивач просив суд винести рішення про знесення прибудов, самочинно прибудованих відповідачем до нерухомості позивача, розташованої за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 2. При цьому в обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступне.

ТОВ "Буддеталь" згідно договору купівлі-продажу від 04.06.2003 р. та додаткової угоди до цього договору придбало у власність цілісний майновий комплекс малого підприємства "Буддеталь" (правонаступником якого є ТОВ "Буддеталь"), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежилі будівлі та споруди № 013576 від 28.04.2001 р. Зазначене підприємство розташовано на земельній ділянці площею 4,758 га за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 2, яка була надана у користування артілі "Кірпічник" рішенням виконавчого комітету Ленінської райради депутатів трудящих № 675-а від 17.08.1951 року „Про закріплення у безстрокове користування за заводом "Кірпічник" земельної ділянки площею 14,7 гектарів на Шкодовій горі". Актом від 12.11.1951 р. земельна ділянка була відведена в натурі на виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1179 від 15.10.1951 р.

Як територія цеху зазначена земельна ділянка перейшла у користування промислового об'єднання "Одесбудматеріали", з якого згідно наказу № 193 від 30.11.1990 р. виділилося мале державне підприємство „Буддеталь”. Так, позивач вказує, що згідно довідки Ленінського райвиконкому № 712/11 від 17.10.1995 р. ТОВ „Буддеталь” є правонаступником артілі „Кірпічник”, заводу керамічних виробів ВО „Одесбудматеріали” та МП „Буддеталь”. При цьому позивач посилається на те, що оскільки згідно п. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" ним був придбаний цілісний майновий комплекс, позивач є власником комплексу виробничих будівель, розташованих за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 2, на земельній ділянці площею 4,758 га.

Однак, як зазначає позивач, відповідач без будь-яких правових підстав веде господарську діяльність на земельній ділянці, яка відведена позивачу у постійне користування, самочинно прибудувавши до огорожі та стін цегельного цеху позивача ряд складських приміщень. Так, за заявою позивача прокуратурою м. Одеси було проведено перевірку, якою встановлено, що на території цегляного заводу ТОВ "Буддеталь", розташованого в м. Одесі по вул. Кірпічна, 2 Шкодова гора, Компанією "Інбуд" самовільно збудовані та експлуатуються два адміністративно-складських приміщення, одне з яких впритул прибудоване до стіни цеху обпалення цегли, що належить на праві власності ТОВ "Буддеталь". За результатами проведеної перевірки прокуратурою м. Одеси був направлений на адресу Суворовської райадміністрації припис від 19.12.2003 р. щодо прийняття райадміністрацією рішення про знесення самовільно збудованих приміщень компанії „Інбуд" ТОВ, що розташовані за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, (вул. Кірпічна, 2).

При цьому позивач зазначає, що здійснення відповідачем самочинного будівництва складських приміщень підтверджується наступними документами:

-          листом № 600/арх. від 03.10.1996 р. начальника Головного управління архітектури й містобудування В.Л. Глазиріна на ім'я заступника Одеського міськвиконкому щодо вжиття належних заходів до припинення самовільного будівництва відповідачем;

-          листом Одеського МБТІ і РОН № 580 від 01.12.2000 р. Кузнєцова М.С. у відповідь на запит секретаря Одеської міської ради, яким повідомляється, що оформлення інвентаризації будинків самовільно побудованих відповідачем неможливо, оскільки він не може подати в МБТІ документи, передбачені чинним законодавством, а крім цього, відповідно до архівної справи на земельну ділянку, на якій розташовані самовільно побудовані будинки, є акт відводу землі у натурі від 12.11.1951 р. і законним землекористувачем цієї земельної ділянки є позивач;

-          листом № 03-д-95 від 20.07.2001 р. заступника міського голови Незвинського А.Ф., яким запропоновано голові Ленінської райадміністрації „розібратися із самовільно зведеними об'єктами за адресою: вул. Кірпічна, 2, і вжити заходів відповідно до повноважень райадміністрації";

- листом Ленінської райадміністрації від 09.07.2001 р. до Інспекції архітектурно-будівельного контролю щодо прийняття передбачених чинним законодавством заходів відносно керівництва Компанії "Інбуд" у зв'язку із самовільним будівництвом складських приміщень на земельній ділянці за адресою: вул. Цегельна, 2.

Таким чином, дії відповідача щодо зведення приміщень на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 2, на думку позивача, є самочинним будівництвом у відповідності з положеннями ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України. До того ж позивач зазначає, що відповідач здійснив будівництво приміщень з порушенням цільового призначення землі, без належного дозволу й із грубими порушеннями будівельних норм і правил, а також з істотним порушенням прав і законних інтересів позивача як суміжного землекористувача, зокрема з порушенням права землекористування та права власності позивача. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до повідомлення Інспекції ДАБК виконкому Одеської міськради (листи № 2739/исх від 21.11.2003 р., № 2922/исх від 08.12.2003 р., № 491/исх від 20.02.2004 р.) дозвіл відповідачу на здійснення будівництва спірних приміщень Інспекцією не надавався.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.12.2005 р. по справі № 15/295-05-7906 за клопотанням позивача було призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

1) чи існує розроблена, узгоджена та затверджена у встановленому законом порядку проектна документація на прибудову складських приміщень до виробничого корпусу з газовими печами обпалення червоної цегли?

2) чи дотримані норми ДБН при зведенні нових складських приміщень компанією „Інбуд ЛТД” на території цегляного заводу, а саме: протипожежні та санітарні норми, що регламентують взаєморозміщення і розриви між будівлями різної вибухопожежної та пожежної безпеки та вогнестійкості?

3) чи заважають зведенні складські прибудови установленому технологічному процесу та його безпеці, а також яку шкоду наносить існуючим будівлям функціонування нових прибудов?

4) чи перешкоджають зведені складські прибудови проведенню необхідної планової реконструкції заводу?

Також зазначеною ухвалою суду провадження у справі № 15/295-05-7906 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.01.2008 р. провадження у справі № 15/295-05-7906 поновлено у зв'язку з проведенням призначеної судом експертизи.

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 41-42 т. 1), відзиві на змінену і доповнену позовну заяву (а.с. 145-150 т. 1) та у доповненнях до відзиву (а.с. 6-7 т. 3), посилаючись при цьому на те, що ТОВ „Буддеталь” не є ні власником, ні належним землекористувачем спірної земельної ділянки у зв’язку з відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів з визначенням площі закріпленої за ним земельної ділянки; а питання демонтажу самовільно зведених будівель і споруд відноситься до компетенції виконавчого комітету місцевої Ради, на території якої знаходяться спірні споруди.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на нежилі будівлі та споруди № 013576 (а.с. 12 т. 1), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28 квітня 2001 року, ТОВ „Буддеталь” є власником будівель та споруд загальною площею 6453,6 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, Кірпічна, 2.

Також, як вбачається з матеріалів справи, Компанія „Інбуд” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю є власником складів загальною площею 1390,1 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 3А.

Однак, позивач зазначає, що зазначені вище належні відповідачу складські приміщення були збудовані відповідачем самочинно на відведеній позивачу у постійне користування земельній ділянці, на якій відповідач без будь-яких правових підстав веде господарську діяльність.

Між тим доказів наявності у ТОВ „Буддеталь” права постійного користування земельною ділянкою, на якій розташовані спірні приміщення, позивач не надав.

При цьому слід зазначити, що надане позивачем свідоцтво № 013576 від 28.04.2001 року про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Одеської міськради, підтверджує його право власності на будівлі та споруди загальною площею 6455,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Кірпічна, 2, але не на земельну ділянку, на якій вони розташовані, оскільки перехід права власності на будівлі та споруди до ТОВ "Буддеталь" не тягне за собою і перехід права власності на земельну ділянку, на якій розташовані споруди.

Так, ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (чинного на момент видачі позивачу свідоцтва про право власності № 013576) визначала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Проте, з 1 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25.10.2001 р., п. 6 Перехідних положень якого було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

При цьому ст. 120 Земельного кодексу України 2001 року визначено, що при переході права власності на будівлі та споруди право власності на земельну ділянку, або його частка може переходити на підставі цивільно-правових відносин, а право використання –на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно положень ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Порядок надання у постійне користування земельних ділянок юридичним особам визначений ст. 123 Земельного кодексу України, згідно якої надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Одеського міського голови від 23.12.2003 р. № 1635-01р „Про надання згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю „Буддеталь” (а.с. 178 т. 1) надано згоду ТОВ „Буддеталь” на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду площею 4,758 га для експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна (Цегельна), 2. Однак, доказів відведення позивачу зазначеної у розпорядженні земельної ділянки позивач не надав.

Разом тим позивач зазначає, що попередніми землекористувачами земельної ділянки, розташованої за адресою: м Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 2, були артіль „Кірпічнік”, завод керамічних виробів виробниче об’єднання „Одесбудматеріали” та МП „Буддеталь”, правонаступником яких є ТОВ „Буддеталь”, що підтверджується довідкою Ленінського райвиконкому № 712/11 від 17.10.1995 р. (а.с. 177 т. 1).

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м. Одеси № 675-а від 17.08.1951 р. „Про закріплення у безстрокове користування за заводом „Кірпічник” земельної ділянки площею 14,7 га на Шкодовій горі” (а.с. 171 т. 1) за артіллю „Кірпічник” була закріплена земельна ділянка площею 14,7 га на Шкодовій горі. Вказане рішення виконкому було затверджено рішенням виконавчого комітету Одеської міськради депутатів трудящих № 1179 від 15.10.1951 року „Про відвід земельної ділянки на Шкодові горі артілі „Кірпічник” системи Облгорнобуд Промсоюзу під розробку глини для виготовлення будівельної цегли” (а.с. 172 т. 1), згідно якого земельна ділянка площею 15 га на Шкодовій горі була відведена артілі „Кірпічник” системи Облгорнобуд Промсоюзу.

12.11.1952 року на підставі зазначеного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1179 від 15.10.1951 р. Управлінням головного архітектора м. Одеси був здійснений в натурі відвід земельної ділянки артілі „Кірпічник” на Шкодовій горі площею 161831 кв.м, що підтверджується актом відводу з планом земельної ділянки (а.с. 173-174 т. 1).

Однак, як встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 23.12.2002 р. у справі № 17-5-22-3/01/6/5357 за позовом ТОВ „Буддеталь” до Компанії „Інбуд” у вигляді ТОВ про визнання недійсним договору оренди, зобов'язання відповідача звільнити незаконно займану зе мельну ділянку і демонтувати будівлі, розташовані за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 2, та про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 48 709,80 грн. (а.с. 44-46 т. 1), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2003 р. (а.с. 47-50 т. 1) та постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2003 р. (а.с. 51-53 т. 1), ТОВ „Буддеталь” не є правонаступником прав та обов’язків МП „Буддеталь” і артілі „Кірпічник”.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, факт щодо правонаступництва ТОВ „Буддеталь” прав та обов’язків МП „Буддеталь” і артілі „Кірпічник” не підлягає доведенню у цій справі.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що ТОВ „Буддеталь” є землекористувачем земельної ділянки, на якій відповідач здійснює господарську діяльність, самочинно прибудувавши до огорожі та стін цегельного цеху позивача ряд складських приміщень.

Щодо доводів позивача про здійснення відповідачем самочинного будівництва складських приміщень біля належної позивачу нерухомості господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони забудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як вказує позивач, що стіни цеху для випалювання цегли використовуються як одна з несучих стін прибудованих до них споруд, що є порушенням права власності ТОВ „Буддеталь”, оскільки це майно належить йому на праві власності та використовується іншою особою без його згоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи виписки з протоколу № 21 загальних зборів учасників ТОВ „Буддеталь” від 25.11.1996 р. (а.с. 144 т. 1), позивач давав свою згоду на вилучення у нього на користь Компанії „Інбуд” земельної ділянки площею 0,75 га. Однак, на думку суду, позивач не мав права давати таку згоду, оскільки він не був, як вже зазначалось вище, користувачем цієї земельної ділянки і відповідно його згода на вилучення її не має законної сили. Між тим у вказаному протоколі зазначено, що в користування Компанії „Інбуд” передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі та споруди „Інбуд”, а, як з’ясовано судом, інші об’єкти на цій земельній ділянці відсутні. Так, зазначені обставини свідчать про те, що позивач знав, що Компанією „Інбуд” прибудовані зазначені об’єкти до стіни його цеху і на той час не заперечував проти цього та не вважав, що цією прибудовою порушуються його права як власника цеху, тобто фактично він дав згоду на таку прибудову, а відтак судом не приймається до уваги зміна його позиції з цього питання через деякий час після здійснення такої прибудови. При цьому факт надання позивачем згоди на вказану прибудову встановлений постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.02.2004 р. у справі № 30/237-03-7534 за позовом ТОВ „Буддеталь” до Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міськради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Компанія „Інбуд” у вигляді ТОВ, про визнання недійсним розпорядження Суворовської райадміністрації від 13.02.2003 р. № 91 про прийняття в експлуатацію будівель, побудованих Компанією „Інбуд” у вигляді ТОВ за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 3 (а.с. 159-161 т. 1), яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2004 р. (а. с.157-158 т.1). Так, у зазначеній постанові ОАГС зазначено, що згода позивача на здійснення відповідачем прибудови підтверджується наявними у матеріалах справи схемами генплану, на яких відображені прибудовані до стіни цеху позивача приміщення „Інбуд”, і на цих схемах стоїть підпис керівника позивача про те, що границі з ним узгоджені, тобто позивач знав про наявність цих об’єктів (прибудови) і раніше не оспорював право Компанії „Інбуд” на їх зведення. При цьому вказаною постановою ОАГС від 11.02.2004 р. встановлено, що збудовані компанією ”Інбуд” у вигляді ТОВ та прийняті в експлуатацію розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеського міськвиконкому № 91 від 13.02.2003 р. будівлі за адресою: м. Одеса, Шкодова гора, 3, є складськими та побутовими приміщеннями цієї компанії, розташовані на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади м. Одеси і яка не знаходиться у користуванні або оренді як забудовника –Компанії „Інбуд”, так і ТОВ „Буддеталь”.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що в результаті здійсненого Компанією „Інбуд” будівництва порушені права позивача як власника цеху для випалювання цегли. При цьому суд вважає і безпідставними посилання позивача на протизаконність прийняття спірних будівель в експлуатацію Суворовською райадміністрацією, оскільки спростовуються встановленими фактами наявними в матеріалах справи вищезазначеними судовими рішеннями по справі № 30/237-03-7534.

Крім того, необґрунтованими є, на думку суду, ствердження позивача про те, що будівництво спірних складських приміщень було здійснено відповідачем без погодження Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Як вбачається з матеріалів справи, позитивний висновок про можливість вводу в експлуатацію складських приміщень на території бази по вул. Шкодова гора, 3 був наданий Управлінням архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради (висновок № 36/03 від 21.01.2003 р., в якому зазначено про узгодження висновком Управління № 424/98 від 18.05.1998 р. проекту реконструкції складських приміщень), Управлінням інженерного захисту території міста виконкому Одеської міської ради (висновок вих. № 7034 від 06.06.2001 р.), Санітарно-епідеміологічною станцією Ленінського району м. Одеси (№ 3/627 від 23.06.2000 р.).

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2004 р. Суворовською райадміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження за № 1864р „Про внесення змін та доповнень до розпорядження Суворовської райадміністрації № 91р від 13.02.2003 р. „Про прийняття в експлуатацію будов за адресою: Шкодова гора, 3 компанії „Інбуд” та надання поштової адреси”, яким було присвоєно нову поштову адресу збудованим відповідачем складським приміщенням: м. Одеса, Шкодова гора, вул. Кірпічна, 3А.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеними та необґрунтованими обставини, на які посилається позивач позовній заяві та змінах і доповненнях до позовної заяви.

Разом з тим суд вважає безпідставними заявлені позивачем вимоги про знесення збудованих відповідачем складських приміщень в порядку ст. 376 Цивільного кодексу України.

Так, ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відтак, позивач не може заявляти вимоги про примусове знесення самовільно зведених споруд, оскільки таке питання віднесено до компетенції відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов’язковим.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Буддеталь” задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Буддеталь” до Компанії „Інбуд” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про зобов’язання виконати певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Підписано 25.02.2008 р.

Суддя Петров В.С.