ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"31" жовтня 2008 р. Справа № 15/119

за позовом Закрите акціонерне товариство "Рівнеавтошляхбуд"

до відповідача Відкрите акціонерне товариство по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів "Рівнешляхбуд"

про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно

Суддя Коломис В. В.

Секретар судового засідання Сокол Ф.Г.

Представники:

Від позивача : Загривий М.М. дов. б/н від 03.03.08 р.

Від відповідача : не з`явився

Стаття 22 ГПК України роз`яснена

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Закрите акціонерне товариство "Рівнеавтошляхбуд" м.Рівне звернувся до господарського суду з позовом, відповідно з яким просить суд визнати дійсним договір поставки за № 15-12/2005, укладений 15 грудня 2005 року з відповідачем - Відкритим акціонерним товариством по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів "Рівнешляхбуд". При цьому просить суд визнати за ЗАТ "Рівнеавтошляхбуд" право власності на нерухоме майно - склад загальною площею 350,7 кв. м., яке відповідно до Технічного паспорту виготовленого Рівненським міським бюро технічної інвентаризації 03.12.2007 року складаються з семи приміщень, з яких п'ять складських приміщень загальною площею 268,0 м2 знаходяться на цокольному поверсі, а саме: 1 приміщення - склад - 58,6 м2, 2 приміщення - склад –39,8 м2, 3-приміщення - склад - 87,2 м2 , 4 приміщення - склад - 41,4 м , 5 приміщення - склад –41,0 м2 і два гаражі загальною площею 82,7 м знаходяться на першому поверсі, а саме: 6 приміщення-гараж - 42,1 м2, 7 приміщення - гараж - 40,6 м2 та знаходиться за адресою: м. Рівне, Соборна, 446.

Відповідач - ВАТ "Рівнешляхбуд" в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. При цьому, у поданому суду відзиві ліквідатор ВАТ "Рівнешляхбуд" позовні вимоги ЗАТ "Рівнеавтошляхбуд" не оспорює.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі фактичні докази у справі, як кожний окремо, так і в їх сукупності, давши цьому достатню і об`єктивну оцінку, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

При цьому суд встановив та врахував таке.

15 грудня 2005 року між сторонами у справі був укладений договір поставки за № 15-12/2005 (далі договір, а.с. 3), відповідно з яким відповідач, як постачальник за договором зобов`язувався передати у власність позивача нерухоме майно - склад загальною площею 350,7 кв.м., яке розміщене за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 446, а останній в свою чергу зобов`язувався прийняти та оплатити нерухоме майно в порядку та на умовах визначених договором (п.1.1 договору).

В свою чергу, розрахунки за договором здійснюються покупцем в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів і розмірі 10000,00 грн. на банківський рахунок постачальника або в іншій формі (порядку) незабороненій чинним законодавством України, на протязі 10 банківських днів з моменту отримання покупцем від постачальника відповідної вимоги про оплату (п.п.1.2, 2.1 Договору).

При цьому, право власності на нерухоме майно переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання передачі (п.1.3 Договору). Такий акт, як вбачається і був підписаний сторонами 15 грудня 2005 року (а.с.4).

У відповідності до ст.657 ЦК України укладений між сторонами договір підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, однак сторонами в установленому порядку посвідчений нотаріально не був.

У разі недодержання сторонами цієї вимоги закону, такий договір є нікчемним. У разі ж, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч.2 ст.220 ЦК України).

Розглядом матеріалів справи судом встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося його часткове виконання, що стверджується наявними доказами, але відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що в свою чергу перешкоджає його державній реєстрації, чим порушує право власності позивача на вказаний об"єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки зазначене свого підтвердження при розгляді справи не знайшло та зважаючи, що відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Розглядом матеріалів справи судом встановлено, що позивач володіє і користується складом загальною площею 350,7 кв.м., який знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 446 з моменту його придбання, а саме з 15 грудня 2005 року.

Натомість, на даний час, з об'єктивних причин що склалися, позивач практично позбавлений в повній мірі реалізувати гарантоване Конституцією та Законами України непорушне право власності в частині розпорядження на власний розсуд належним об'єктом нерухомості і, відповідно, в повному обсязі проводити господарську діяльність.

Відповідно до ч.З ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Враховуючи все вищевикладене, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення позову, і, відповідно, визнання дійсним договору поставки укладеного 15 грудня 2005 року та визнання права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за позивачем.

Судові витрати, передбачені ст.44 ГПК України і понесені позивачем в зв'язку з зверненням до суду за захистом порушеного права, за його згодою лишаються за ним.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Договір поставки № 15-12/2005 укладений 15 грудня 2005 року між ЗАТ "Рівнеавтошляхбуд" та ВАТ "Рівнешляхбуд" визнати дійсним.

2.Визнати за закритим акціонерним товариством «Рівнеавтошляхбуд»право власності на нерухоме майно - склад загальною площею 350,7 кв. м., яке відповідно до Технічного паспорту виготовленого Рівненським міським бюро технічної інвентаризації 03.12.2007 року складається з семи приміщень, з яких п'ять складських приміщень загальною площею 268,0 м2 знаходяться на цокольному поверсі, а саме: 1 приміщення - склад - 58,6 м2, 2 приміщення - склад –39,8 м2, 3-приміщення - склад - 87,2 м2 , 4 приміщення - склад - 41,4 м , 5 приміщення - склад –41,0 м2 і два гаражі загальною площею 82,7 м знаходяться на першому поверсі, а саме: 6 приміщення-гараж - 42,1 м2, 7 приміщення - гараж - 40,6 м2 та знаходиться за адресою: м. Рівне, Соборна, 446.

Суддя Коломис В. В.

Рішення підписане "04" листопада 2008 року