ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"02" вересня 2008 р.

справа № 5020-9/266-3/009

За позовом          Відкритого акціонерного товариства
“Страхова компанія “ПЗУ Україна”

(65026, м. Одеса, вул.
Щепкіна, 3, офіс 4)

(04053, м. Київ, вул.
Артема, 40)

до                     Відкритого акціонерного
товариства “Енергетична компанія “Севастопольенерго”,

(99040, м. Севастополь,
вул. Хрустальова, буд. 44)

за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -          Борисова В'ячеслава Вікторовича

(АДРЕСА_1),

про стягнення 24 990,00 грн.

суддя Головко
В.О.

представники сторін:

позивача -не з'явився,

відповідача -Ірхін М.Ю., довіреність № 7/0/2-08
від 02.01.2008;

третьої особи -не з'явився;

за участю судового експерта
Севастопольського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса -Марков
С.О.,  експерт-автотехнік, посвідчення № 11
від 31.01.2007.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство
“Страхова компанія “ПЗУ Україна” звернулось до господарського суду міста
Севастополя з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Енергетична
компанія “Севастопольенерго” про стягнення 24 990,00 грн. (т.1, а.с. 2-5).

Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що він відповідно до Договору страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс           № ВА/2127342 від 22.04.2005), який
був укладений між Відкритим акціонерним товариством “Страхова компанія “ПЗУ
Україна” та Відкритим акціонерним товариством “Енергетична компанія
“Севастопольенерго”, на підставі страхового Акта № ВА.2127342.L01                   від 13.09.2005 та розрахунку
суми страхового відшкодування до нього, виходячи зі Звіту    № 47 здійснив виплату страхового
відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі
24 990,00 грн., тому в порядку регресного позову просить стягнути з
відповідача зазначену суму. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача
судові витрати.

Ухвалою від 22.10.2007 за
клопотанням позивача суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -водія
Відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія “Севастопольенерго”
ОСОБА_2(т.1, а.с. 70-71).

Рішенням господарського суду м.
Севастополя від 12.12.2007 у задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с. 109-111).

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 17.03.2008 рішення місцевого
господарського суду скасовано, позов Відкритого акціонерного товариства
“Страхова компанія “ПЗУ Україна” задоволено у повному обсязі (т.1, а.с.
152-160).

Постановою Вищого господарського
суду України від 24.06.2008 рішення судів першої та апеляційної інстанції
скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста
Севастополя.

В постанові Вищий господарський суд
України посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій
приписів частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу
України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності
(т.1, а.с. 179-184).

Ухвалою суду від 21.07.2008 справу
прийнято до провадження судді Головко В.О., розгляд справи призначений на
05.08.2008.

В подальшому розгляд справи
відкладався на 19.08.2008 та 02.09.2008.

Відповідач надав суду відзив на позовну
заяву (вх. № 48660, т.1, а.с. 55-57), в якому заперечує проти позову, вважаючи,
що його вина в дорожньо-транспортній пригоді (далі -ДТП) відсутня, просить в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 05.08.2008
представник відповідача надав суду усні пояснення щодо статусу автомобіля і
характеру відносин між ним та третьою особою -ОСОБА_2, зазначивши, що
автомобіль ГАЗ-52 ТВГ-15, держномер
НОМЕР_1належить відповідачеві -ВАТ “Енергетична компанія “Севастопольенерго”.
Третя особа -ОСОБА_2 на момент ДТП і до теперішнього часу перебуває у трудових
відносинах з відповідачем (т.2, а.с. 7).

Також представник відповідача
висловив суду свою думку з приводу призначення і проведення судової
автотехнічної експертизи. Вважає її недоцільною, оскільки дорожньо-транспортна
пригода сталася 2005 року і на сьогодні автомобіль ГАЗ-52 ТВГ-15, держномер
НОМЕР_1, який є учасником цієї ДТП, відремонтований.

Позивач явку уповноважених
представників в судове засідання не забезпечив, 19.08.2008 надав суду телеграфом
клопотання про розгляд справи за відсутності його представника за наявними у
справі матеріалами. Разом з тим, висловив заперечення щодо призначення та
проведення судової автотехнічної експертизи без посилання на будь-які
обґрунтування (т.2, а.с. 12).

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, про причини неявки в суд не повідомила, про час та місце проведення
судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином.

Ухвалою суду від 19.08.2008 в
порядку статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд викликав в
судове засідання судового експерта-автотехніка для дачі висновку щодо
поставлених йому питань.

Відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу України суд вирішив за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі статтями 20, 22, 811
Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні представнику
відповідача та судовому експерту роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки.
Також суд попередив експерта про відповідальність, встановлену Законом України
"Про судову експертизу", за відмову без поважних причин від виконання
покладених на нього обов'язків та за дачу завідомо неправдивого висновку.

За клопотанням представника
відповідача, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10 Закону
України “Про судоустрій України”, пояснення та клопотання по справі надавалися
ним російською мовою.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши надані докази, суд

встановив:

29.06.2005 року о 14 годині 30
хвилин на об'їзній автодорозі м. Інкерман відбулася дорожньо-транспортна
пригода, за участю водія ОСОБА_2, який керував автомобілем “ГАЗ-52 ТВГ-15”,
держномер НОМЕР_1та водія ОСОБА_1, який управляв автомобілем “Опель”, держномер
НОМЕР_2.

З матеріалів справи вбачається, що
автомобіль “ГАЗ 52 ТВГ-15”, держномер                  НОМЕР_1під час ДТП знаходився
під керуванням ОСОБА_2, на підставі подорожнього  листа № 702354, виданого ВАТ “Енергетична
компанія “Севастопольенерго” (т.1, а.с. 61).

Постановою Ленінського районного
суду міста Севастополя від 08.07.2005 у справі
№ 3-6391/05 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, що призвело до здійснення ДТП, а саме до зіткнення з
транспортним засобом під управлінням ОСОБА_1 (т.1, а.с. 27).

На підставі Договору страхування
цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів
(Поліс № ВА/2127342 від 22.04.2005), який був укладений між Відкритим
акціонерним товариством “Страхова компанія “ПЗУ Україна” та Відкритим
акціонерним товариством “Енергетична компанія “Севастопольенерго”, а також на
підставі страхового Акта № ВА.2127342.L01 від 13.09.2005 та розрахунку суми
страхового відшкодування до нього, виходячи зі Звіту № 47 позивач здійснив
виплату страхового відшкодування у розмірі 24 990,00 грн. (т.1, а.с. 47) на
користь ОСОБА_1, який визнаний потерпілим у ДТП.

Викладене стало підставою для
звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача суми страхових
виплат у порядку регресного позову.

Суд вважає позовні вимоги такими,
що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.2003, та
пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України дані кодекси
застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ними чинності, тобто
після 01.01.2004.

Правовідносини між сторонами
виникли після 01.01.2004, тому при розгляді спору суд керується Цивільним
кодексом України в редакції 2003 року та Господарським кодексом України.

Разом з тим суд враховує специфіку
правового регулювання відносин у сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,
учасниками яких є, зокрема, позивач (страховик), відповідач (страхувальник) та
третя особа (водій забезпеченого транспортного засобу), тому при вирішенні
спору суд також керується спеціальним законом -Законом України “Про обов'язкове
страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних
засобів”.

При новому розгляді справи судом
достовірно встановлено, що транспортний засіб -учасник ДТП (автомобіль ГАЗ 52,
ТВГ-15, держномер НОМЕР_2) належить відповідачеві. Зазначене не оспорюється
відповідачем та підтверджується матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу № КРС 199929 (т. 1, а.с. 132); подорожнім
листом № 702354 (т.1, а.с. 133), полісом № ВА/2127342 від 22.04.2005 (т.1, а.с.
24), іншими документами.

Згідно з частиною 2 статті 1187
Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Відповідно до підпункту 38.1.1.
-“г” пункту 38.1 статті 38 Закону України “Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”
страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний
позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який
спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода
визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності
технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил
дорожнього руху.

Суд в судовому засіданні дослідив
адміністративний матеріал Ленінського районного суду міста Севастополя №
3-6391/05 та зазначає, що в ньому відсутні належні докази на підтвердження
причин, які викликали несправність рульового керування. Також в матеріалах
справи про адміністративне правопорушення не міститься вказівки на характер цих
несправностей (копії адміністративного матеріалу -в матеріалах справи; т.2,
а.с. 20-26).

На запит господарського суду м.
Севастополя суду щодо матеріалів справи про адміністративне правопорушення
відносно іншого учасника ДТП ОСОБА_1 (т.1,
а.с. 72), Оболонський районний суд м. Києва повідомив про втрату зазначеного
адміністративного матеріалу через пожежу в суді (т.1, а.с. 75). Факт пожежі
також був підтверджений прокуратурою Оболонського району м. Києва (лист №
1459-з від 15.11.2007, т.1, а.с. 44).

З наявних у справі документів щодо
іншого учасника ДТП ОСОБА_1 (копія постанови Оболонського районного суду м.
Києва від 05.08.2005, т.1, а.с. 58-59; копія протоколу про адміністративне
правопорушення серії АД № 637578, т.1, а.с. 60) теж не вбачається, які саме
причини викликали несправність рульового керування; який характер несправностей
рульового керування тощо.

Взагалі суд критично оцінює такі
докази, як протокол про адміністративне правопорушення серії АД № 637579 (т.2,
а.с. 21), постанова Ленінського районного суду       м. Севастополя від 08.07.2005 (т.2, а.с.
26), копія постанови Оболонського районного суду      м. Києва (т.1, а.с. 58-59), оскільки в
названих документах під час опису одних і тих самих обставин ДТП застосовані
різні поняття: в першому документі -"рульове керування", в другому
-власне "руль", в третьому -"рульова колонка".

Згідно зі статтями 33, 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач не має та не надав суду
доказів того, що ДТП відповідно до пункту 38.1.1 -“г” пункту 38.1 статті 38
Закону України “Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних засобів” визначена у встановленому порядку
безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання
транспортного засобу Правилам дорожнього руху. Стосовно призначення і
проведення судової автотехнічної експертизи заперечував (т.2, а.с. 12).

Судовий експерт-автотехнік, який
брав участь в судовому засіданні, надав суду письмовий висновок щодо
неможливості проведення відповідного дослідження (т.2, а.с. 27).

Натомість відповідач надав суду
докази, які підтверджують належний стан транспортного засобу на момент виїзду з
гаражу (подорожній лист № 702354 від 29.07.2005; т.1, а.с. 133).

Таким чином позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” задоволенню
не підлягають.

Керуючись статтями 75, 82-85, 116,
117 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И
В:

1.
В задоволенні позову відмовити.

Суддя
В.О.Головко

Рішення оформлено відповідно до вимог статті 84

Господарського процесуального кодексу України

і підписано 17.09.2008.

Розсилка:

1.
Відкрите акціонерне товариство “Страхова компанія “ПЗУ Україна”

(65026, м. Одеса, вул. Щепкіна, 3,
офіс 4)

(04053, м. Київ, вул. Артема, 40)

2. Відкрите
акціонерне товариство “Енергетична компанія “Севастопольенерго”,

(99040, м. Севастополь, вул.
Хрустальова, буд. 44)

3. ОСОБА_2

(АДРЕСА_1).

4. Справа

5. Наряд