ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 31/259-07-4545

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Першиков Є.В.

суддів: Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

державного підприємства "Одеська залізниця"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2007р.

у справі

господарського суду

№31/259-07-4545

Одеської області

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до

державного підприємства "Одеська залізниця"

про

за участю представників сторін:

позивача -

відповідача -

стягнення 6 622,57грн.

пр. Коротенко Р.О. –дов. №09-12/1311 від 28.12.07р.

пр. Слюсар М.М. –дов. №349 від 20.02.08р.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2007 року відкрите акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до державного підприємства "Одеська залізниця" про стягнення 6622,57грн. за недостачу металопродукції у вагоні №67387985 по залізничній накладній №48765494, а також судових витрат.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.08.2007р. (суддя Лєсогоров В.М.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуло з відповідача вартість недостачі швелеру в розмірі 6 588,65грн., а також судові витрати. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, державне підприємство "Одеська залізниця" звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просило частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в частині стягнення з відповідача 600,41грн. відмовити, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме: п.114 Статуту залізниць України щодо розрахунку норми втрати та похибки визначення маси при перевезенні.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2007р. (судді Колоколов С.І., Разюк Г.П., Петров М.С.) рішення суду першої інстанції змінено, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: "Позов задовольнити повністю", посилаючись на те, що 0,5% норми природної втрати до перевезених швелерів не може бути застосовано.

В касаційній скарзі державне підприємство "Одеська залізниця" просить рішення та постанову по справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в частині стягнення з відповідача 634,33грн. відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20.12.2005р. між відкритим акціонерним товариством "МК "Азовсталь" та "Леман Коммодитиз С.А." (Швейцарія) укладено контракт №103063/01 на поставку швелеру 16У по ціні 395 дол. США за одну тонну.

На виконання вказаного контракту 16.11.2006р. вантажовідправником –відкритим акціонерним товариством "МК "Азовсталь" відправлено зі станції відправлення "Сартана" Донецької залізниці на адресу одержувача –Ізмаїльського МТП для "Леман Коммодитиз С.А." на станцію призначення "Ізмаїл порт експорт" Одеської залізниці вантаж –Швелер 16У, в кількості 63 тонн 600 кг, довжиною 4000-12000 мм, навалом у вагоні №67387985, що підтверджується залізничною накладною № 48765494.

19.11.2006р. при прибутті вагону №67387985 із вантажем (швелером) на станцію "Нижньодніпровськ-Вузел" Придніпровської залізниці, працівниками станції було виявлено нестачу вантажу, на підставі чого складено акти загальної форми №4580/Г та 300/П.

20.11.2006р. на станції "Нижньодніпровськ-Вузел" Придніпровської залізниці на підставі складених актів була здійснена комісійне переважування вагону №67387985, в результаті якого складено комерційний акт серії БН№751053/244/330 від 20.11.2006р., з якого вбачається, що навантаження в декілька ярусів, розрахувати кількість місць не має можливості, зверху проглядається 4 зв'язки по 3 ув'язки, доступ до вантажу усунуто шляхом накладення трьох дротових ув'язок в 2 нитки, на весь верхній ярус накладено маркувальну смугу жовтої фарби, в технічному відношенні вагон справний.

При повторному контрольному переважуванні на електротензометричних вагах (держповірка 15.09.2006р.) встановлено, що по документах значиться брутто 86 400кг, тара 22 800кг, нетто 63 600кг, після переважування брутто 83080кг, тара 22 800кг, нетто 60280 кг, недостача складає 3 320 кг.

Ізмаїльський МТП передав позивачу право на пред'явлення претензій та позовів до Одеської залізниці за недостачу швелера в кількості 3 320кг, що підтверджується переуступочним написом на залізничній накладній №48765494.

26.03.2007р. відкрите акціонерне товариство "МК "Азовсталь", звернулось до Одеської залізниці з претензією на суму 6 622,57 грн. та розрахунком до неї.

25.04.2007р. Одеська залізниця у відповідь на вказану претензію направила на адресу позивача повідомлення №74, згідно з яким претензію визнано на 5 988,24грн. з посиланням на норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто 0,5 %, що складає 318 кг.

Статтею 314 Господарського кодексу України, яка трансформується із пунктом 110 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, якими перевізник довів би відсутність своєї вини в частковій нестачі вантажу, судами попередніх інстанцій обґрунтовано покладено відповідальність за недостачу вантажу на залізницю.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог пункту 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів (розділ 8 Правил перевезень), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. за №862/5083, встановлено, що вантаж вважається доставленим без втрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою , визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5 відсотка маси всіх інших вантажів, в тому числі металопрокат.

Судом першої інстанції був зроблений правильний висновок щодо застосування 0,5% норми природної втрати та граничного розходження при визначенні маси нетто при визначенні розміру суми, яка підлягає до стягнення, але не вірно обрахований вказаний коефіцієнт, оскільки його необхідно вираховувати з маси нетто зазначеної в перевізних документах, а не від маси недостачі.

Також колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з постановою суду апеляційної інстанції, оскільки він необґрунтовано та помилково дійшов до висновку, що застосування 0,5% норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто до перевезених швелерів не може бути застосовано, тому розмір збитків спричинених нестачею вантажу становить 6 622,57 грн., але відповідно до вищевказаного пункту Правил видачі вантажів у показник 0,5% входить не тільки природна втрата, а й граничне розходження у визначенні маси нетто.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За результатами перевірки у касаційному порядку встановлено, що фактичні обставини, які входять до предмету доказування у цій справі, з'ясовані судом першої інстанції, але не вірно проведений розрахунок 0,5% норми природної втрати та граничного розходження при визначенні маси нетто, а судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду апеляційної інстанції не відповідають цим обставинам, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення та постанови судів попередніх інстанцій та передачу справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Одеська залізниця" задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2007р та рішення господарського суду Одеської області від 09.08.2007р. у справі №31/259-07-4545 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий                                                   Є. Першиков

Судді                                                             Т. Данилова

І. Ходаківська