ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кравчука Г.А.

суддів :

Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивачів

не з’явилися

відповідачів

1.          Плачкової О.М. дов. №У07/6623 від 24.10.2007 р. Комісара С.П. дов. №У07/114 від 10.01.2008 р.

2.          Міщенка Л.І. дов. №29 від 27.03.2007 р.

третьої особи

Чумака Ю.Я. дов. №18 від 15.02.2008 р.

прокурора

Савицької О.В. –прокурора відділу Генпрокуратури України

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго"

та касаційне подання

Заступника прокурора м. Києва

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 р.

у справі

№14/19-14/503 господарського суду м. Києва

за позовом

Заступника прокурора Подільського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства палива та енергетики України та Київської міської ради

до

1. Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Багатогалузева науково –виробнича фірма “Славутич”

про

визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.05.1992 р.

третя особа з самостійними вимогами на предмет спору

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Київпромсервіс"

за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Київпромсервіс"

до

Доповідач: Шаргало В.І.

1.          Міністерства палива та енергетики України

2.          Київської міської ради

3.          Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго"

про

визнання права власності на приміщення

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 20.02.2008 року.

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Подільського району м. Києва звернувся до господарського суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства палива та енергетики України та Київської міської ради до Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю “Багатогалузева науково-виробнича фірма “Славутич" про визнання недійсним укладеного між відповідачами 15.05.1992 року договору купівлі-продажу приміщення, розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 3. та про передачу приміщення Київській міській раді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згадане приміщення вибуло з державної власності незаконно, оскільки Продавцем був порушений порядок його відчуження, внаслідок чого орган місцевого самоврядування –Київська міська рада фактично позбавлена можливості здійснювати повноваження власника щодо названого приміщення.

Заступник прокурора Подільського району м. Києва також просив відновити строк позовної давності.

Рішенням господарського суду м. Києва від 09.03.2006 року (суддя Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2006 року (судді: Григорович О.М., Гольцова Л.А., Рябуха В.І.), позовні вимоги задоволені, визнаний недійсним договір купівлі-продажу житлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 3, укладений 15.05.1992 року між Підприємством Київських теплових мереж та Товариством з обмеженою відповідальністю “Багатогалузева науково-виробнича фірма “Славутич" з моменту його укладення; зобов’язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Багатогалузева науково-виробнича фірма “Славутич" передати вказане приміщення Київській міській раді; також між відповідачами розподілені судові витрати. Разом з тим, апеляційною інстанцією відзначено, що перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, оскільки про укладення спірного договору прокуратурі стало відомо з листа Київської міськради від 06.09.2004 року №225-КР-841, то прокурором в даному випадку строк позовної давності не пропущений.

За касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Багатогалузева науково –виробнича фірма “Славутич" (надалі ТОВ БНВФ “Славутич") названі судові рішення переглянуті в касаційному порядку і постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2006 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова касаційної інстанції мотивована тим, що відповідно до приписів Прикінцевих та перехідних положень названого Кодексу до спірних правовідносин стосовно визнання договору недійсним слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), що був чинним на час укладення договору від 15.05.1992 року, а не на норми чинного Цивільного кодексу України, на які послався господарський суд в обґрунтування свого рішення. Суд апеляційної інстанції вказану помилку господарського суду не виправив.

Крім того, в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки поясненням Київської міськради, з яких вбачається, що назване приміщення придбане ТОВ НВФ “Київпромсервіс", на підставі укладеного з ТОВ БНВФ “Славутич" договору купівлі-продажу від 03.03.2004 року, тому судам при новому розгляді справи слід вирішити питання щодо особи теперішнього власника приміщення і необхідності його залучення до участі у справі з метою надання йому можливості захисту своїх прав на приміщення.

В процесі нового розгляду справи, ухвалою господарського суду м. Києва від 16.01.2007 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено ТОВ НВФ “Київпромсервіс", а 12.03.2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма “Київпромсервіс" до господарського суду в порядку статті 26 Господарського процесуального кодексу України подана позовна заява до Міністерства палива та енергетики України, Київської міської ради, Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго" про визнання права власності позивача за цим позовом на нежиле приміщення № 16 площею 338 кв. м., розташоване в м. Києві, будинку № 3 по провулку Електриків. Зазначена позовна заява була прийнята до розгляду судом першої інстанції.

Рішенням господарського суду м. Києва від 01.06.2007 року (суддя Калатай Н.Ф.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року (судді: Корсак В.А., Авдеєв П.В., Коршун Н.М.), в позові Заступника прокурора Подільського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства палива та енергетики, Київської міської ради було відмовлено. Позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ТОВ „Науково-виробнича фірма „Київпромсервіс" задоволено в повному обсязі.

Судове рішення мотивоване тим, що прокурором не доведено, що продане за спірним договором у 1992 році майно не належало Виробничому енергетичному об'єднанню "Київенерго" (правонаступник АЕК "Київенерго), тобто позивачем не доведено, що продавець не був власником майна на час його відчуження, тому підстави для визнання договору недійсним відсутні. Враховуючи зазначене та предмет позову Заступника прокурора Подільського району м. Києва, з якого вбачається, що позивачі за цим позовом не визнають права власності ТОВ НВФ “Київпромсервіс" на вказане приміщення, був задоволений позов останнього.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 01.06.2007 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року, АЕК "Київенерго" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, а Заступник прокурора м. Києва вніс касаційне подання, в яких просять їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову Заступника прокурора Подільського району м. Києва та відмову у позові ТОВ НВФ “Київпромсервіс". Вимоги касаційної скарги та касаційного подання мотивовані посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм Закону України "Про власність", ст. 225 Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року), Закону Української РСР "Про підприємства в Українській РСР" та недослідження обставин справи щодо повноважень Виробничого енергетичного об'єднання "Київенерго" реалізовувати майно за спірним договором.

У запереченнях на касаційне подання та касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю “Багатогалузева науково-виробнича фірма “Славутич" просить їх залишити без задоволення, а постановлені у справі судові рішення без зміни, як такі що відповідають обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши присутніх в судовому засіданні представників відповідачів, третьої особи, прокурора, розглянувши матеріали справи, доводи касаційної скарги та касаційного подання, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга та подання підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарські суди попередніх інстанцій під час нового розгляду справи встановили, що 15.05.1992 року між Підприємством Київських теплових мереж, яке входило до складу Виробничого енергетичного об'єднання "Київенерго" правонаступником якого є Акціонерна енергопостачальна компанія (надалі АЕК) “Київенерго", та Товариством з обмеженою відповідальністю “Багатогалузева науково-виробнича фірма “Славутич" укладений договору купівлі-продажу приміщення площею 340,8 кв. м розміщеного за адресою: м. Київ, пров. Електриків, 3. Вказаний договір був сторонами виконаний.

В подальшому, 03.03.2004 року між ТОВ “Багатогалузева науково-виробнича фірма “Славутич" (Продавець) та ТОВ НВФ “Київпромсервіс" (Покупець) укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до умов якого Продавець передав у власність Покупця, а останній прийняв у власність нежилі приміщення №16 першого поверху загальною площею 338 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, провулок Електриків, 3. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.03.2004 р. та зареєстрований в реєстрі за № 1888.

З урахуванням встановлених обставин та посилаючись, зокрема, на норми ст.ст. 48, 224, 225 Цивільного кодексу України ( в редакції 1963 року), Закону України "Про власність", господарські суди дійшли висновку про недоведеність позивачем невідповідності спірного договору вимогам закону з підстав, викладених в позовній заяві, а відтак, і про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.05.1992 року, а з огляду на норми ст.ст. 16, 316, 317, 328, 655 чинного Цивільного кодексу України дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ НВФ “Київпромсервіс" про визнання права власності на вищезазначені нежилі приміщення.

Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України, роз’яснень, що містяться в п. п. 1, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 “Про судове рішення ”, з відповідними змінами, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Проте, в порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України ні судом першої ні судом апеляційної інстанцій в повній мірі не досліджено обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідачів, не надано належної оцінки поданим ними доказам, що в свою чергу унеможливило правильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 65 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду:

1)          вирішує питання про залучення до участі у справі іншого відповідача …

Статтею 24 названого Кодексу визначено, що за наявністю достатніх підстав господарський суд має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до господарського суду з даним позовом, Заступник прокурора Подільського району м. Києва просив не лише визнати спірний договір недійсним, але й передати продані за цим договором приміщення Київській міській раді. При новому розгляді справи ці позовні вимоги прокурором не змінювались.

З встановлених господарськими судами обставин справи вбачається, що на час виникнення спору власником названих приміщень було ТОВ НВФ “Київпромсервіс".

Суд не звернув належної уваги на ці обставини, не врахував, що у разі задоволення позовних вимог, рішення суду може безпосередньо вплинути на права та обов’язки ТОВ НВФ “Київпромсервіс", у якого будуть вилучені належні йому приміщення, і не вирішив питання про залучення останнього до участі у справі в якості відповідача, чим позбавив це підприємство можливості належного захисту своїх інтересів шляхом використання процесуальних прав сторони під час розгляду даного спору.

Також поза увагою судів попередніх інстанцій залишилася та обставина, що прокурором заявлений позов щодо приміщення у буд. №3 по вул. Електриків у м. Києві. Предметом вищеназваних договорів були приміщення буд. №3 по провулку Електриків у м. Києві. За даними Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна за вказаними адресами знаходяться різні об’єкти нерухомості. Уточнень і змін позовних вимог щодо адреси спірних приміщень матеріали справи не містять. Зазначені протиріччя судами першої інстанції не враховувалися і не усунуті.

З матеріалів справи вбачається, що на запит господарського суду щодо реєстрації права власності на вищезазначені приміщення, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна листом №45635 від 26.12.2006 року повідомило, що право власності на вказані нежилі приміщення №16 зареєстровано за ТОВ НВФ “Київпромсервіс" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.03.2004 року, р. №1888.

Позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу від 03.03.2004 р. недійсним чи щодо оспорювання права власності ТОВ НВФ “Київпромсервіс" на вказані приміщення з інших підстав у справі не заявлені.

Необхідність повторного визнання за ТОВ НВФ “Київпромсервіс" права власності на приміщення, які вже зареєстровані за цим товариством на праві власності належним чином судами не мотивована.

З урахуванням викладеного та повноважень суду касаційної інстанції, колегія вважає, що у зв’язку з названими порушеннями процесуального законодавства прийняті у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго" задовольнити частково.

Касаційне подання Заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 01.06.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 р. у справі №14/19-14/503 скасувати, а справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Головуючий суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.