ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 29/21-08-415

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Теплодарводоканал" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2008р.

у справі №29/21-08-415 господарського суду Одеської області

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго"

до відповідача Міського комунального підприємства "Теплодарводоканал"

про стягнення 14 779,69грн.

за участю представників:

ВАТ “Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" – не з’явилися;

МКП "Теплодарводоканал" –Панасюк О.Ю.

в с т а н о в и л а :

Відкрите акціонерне товариство “Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом та просило стягнути з Міського комунального підприємства "Теплодарводоканал" 14 779,69грн. заборгованості за спожиту у жовтні та грудні 2006р., липні 2007р. електричну енергію понад встановлений ліміт, обраховану за двократним тарифом.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідачем допущено перевищення граничної величини споживання електричної енергії у вказаний період (а.с.2-3).

Відповідач у справі – Міське комунальне підприємство "Теплодарводоканал" у відзиві на позов у його задоволенні просить відмовити, посилаючись на те, що позивачем пропущено встановлений ГК України строк для застосування штрафних санкцій (а.с.66-68).

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.05.2008р. позов задоволено частково. Відповідно до рішення господарського суду з відповідача на користь позивача стягнуто 886,71грн; в іншій частині позову відмовлено (а.с.94-95).

Приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що:

- вимоги позивача про стягнення подвійної вартості електричної енергії, спожитої понад встановлений ліміт відповідачем у жовтні та грудні 2006р., не можуть бути задоволені, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.258 ЦК України для вимог про стягнення неустойки, про застосування якої заявлено відповідачем;

- позовні вимоги в частині стягнення подвійної вартості електричної енергії, спожитої понад договірну величину у липні 2007р., є обґрунтованими, враховуючи встановлення факту перевищення ліміту та подання позовної заяви до спливу строку позовної давності.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2008р. рішення господарського суду Одеської області від 05.05.2008р. змінено та постановлено стягнути з МКП "Теплодарводоканал" на користь ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" додатково 11 053грн. (а.с.126-129).

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до вимог позивача має застосовуватись скорочений строк позовної давності тривалістю один рік. Між тим, обраховуючи такий строк, суд першої інстанції помилково визначив, що для вимог про стягнення двократної вартості електричної енергії, спожитої понад договірну величину у грудні 2006р., строк позовної давності закінчився до подання позову. Так, приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що такий строк розпочав свій перебіг 01.02.2007р., отже, останній день строку –01.02.2008р. При цьому, апеляційна інстанція встановила, що позов подано в останній день такого строку.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, МКП "Теплодарводоканал" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить її скасувати, залишивши в силі рішення господарського суду Одеської області від 05.05.2008р.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального прав під час прийняття оскаржуваного судового акта (а.с.140-143).

Позивач у справі –ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" у відзиві на касаційну скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить постанову апеляційної інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є зобов’язання відповідача оплатити спожиту ним електричну енергію у жовтні та грудні 2006р., липні 2007р. понад встановлену договірну величину у двократному розмірі.

Відповідний обов’язок споживача електричної енергії встановлений ч.5 ст.26 Закону України "Про електроенергетику",згідно якої споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Таким чином, у предмет доказування у цій справі входять встановлення: розмірів спожитої електричної енергії за спірний період, встановленого ліміту та наявності або відсутності факту перевищення розміру встановленого ліміту.

Відповідно до ст.ст.1,26 Закону України “Про електроенергетику”, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Під час вирішення спору у даній справі по суті заявлених вимог судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наступні обставини.

17.02.2004р. між сторонами у справі –ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" в особі заступника начальника Біляївської РЕМ та МКП "Теплодарводоканал" укладено договір №Бл-707, за умовами якого позивач взяв на себе зобов’язання постачати електричну енергію, а відповідач –здійснювати оплату отриманої електричної енергії та інших платежів згідно умовами договору.

Договором передбачено, що під час виконання його умов, а також вирішення всіх інших питань, що не обумовлені договором, його сторони зобов’язані керуватися чинним законодавством України, у т.ч. Правилами користування електричною енергією, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п.9.4 договору, він укладений на строк до 31.12.2004р. При цьому, договором передбачено, що він вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від нього або перегляд його умов.

Судам першої та апеляційної інстанцій не надано доказів припинення дії такого договору в установленому порядку, отже, його умови застосовуються і до спірних періодів.

Умовами договору передбачено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік відповідач не пізніше 1 листопада поточного року надає позивачу відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії.

Так, сторонами на кожний рік узгоджувались обсяги постачання електричної енергії шляхом підписання додатків №1 до договору.

Суди, досліджуючи відповідні додатки встановили, що розмір договірної величини постачання електричної енергії відповідачу складав у: жовтні 2006р. –162 000кВт/год, грудні 2006р. –174 000кВт/год, липні 2007р. –150 000кВт/год. При цьому, як встановлено судами, відповідачем спожито у: жовтні 2006р –171 369 кВт/год, грудні 2006р. –217 551кВт/год, липні 2007р. - 152 532кВт/год.

Умовами договору, а саме п. 3.2.1 передбачено право відповідача на зміну (корегування) договірних величин споживання електричної енергії в порядку, визначеному договором.

Однак, під час вирішення спору у даній справі по суті судом першої інстанції, відповідачем не надано доказів корегування договірних величин у встановленому порядку.

Таким чином є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який підтриманий апеляційною інстанцією, про перевищення відповідачем у вказаних місяцях договірної величини споживання електричної енергії.

Вартість спожитої понад встановлений ліміт електричної енергії обрахована позивачем згідно ст.25 Закону, у двократному розмірі і є предметом спору у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, який обгрунтовано підтриманий апеляційною інстанцією, про те, що вимоги в частині стягнення вартості спожитої у жовтні 2006р. понад встановлений ліміт електричної енергії, обрахованої за двократним тарифом, не підлягають задоволенню, враховуючи пропущення строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, враховуючи наступне.

Встановлена ст.26 Закону санкція за порушення договірної величини споживання електричної енергії є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за правовою природою є штрафом.

Так, в силу ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч.1 ст.217 ГК України).

В силу п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, за вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність тривалість в один рік.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановивши, що за вимогами про стягнення двократної вартості спожитої понад встановлений ліміт електричної енергії у жовтні 2006р. строк позовної давності закінчився, суди обґрунтовано відмовили у позові у цій частині, враховуючи заяву відповідача про застосування такого строку.

Також, касаційна інстанція погоджується з правильністю висновку суду апеляційної інстанції про те, що є помилковим висновок суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності за вимогами, які стосуються спожитої у грудні 2006р. електричної енергії, враховуючи наступне.

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, відповідно до ч. 5 цієї норми, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, умовами договору, а саме п.5 додатку №5 встановлено, що остаточний розрахунок за електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності та інших вказаних у цьому пункті договору платежів здійснюється на протязі 5 або 10 днів після дати виписки рахунку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рахунок за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у грудні 2006р. виставлений відповідачу 25.01.2007р. Отже, такий рахунок мав бути оплачений у встановлений п.5 додатку №5 до договору строк, після закінчення якого, в силу ч.5 цієї норми, розпочав перебіг строк позовної давності.

З урахуванням викладеного, не заслуговують на увагу доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, щодо неправильного визначення перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення 11 053,24грн., що становить двократну вартість електричної енергії, спожитої понад встановлений ліміт у грудні 2006р.

Також, касаційна інстанція погоджується з правильністю висновків судів щодо обґрунтованості вимог про стягнення 886,71грн. в рахунок двократної вартості спожитої понад встановлений ліміт електричної енергії у липні 2007р., враховуючи встановлення ними факту відповідного порушення.

Безпідставні і посилання скаржника на порушення апеляційною інстанцією ст.53 ГПК України під час задоволення клопотання позивача про відновлення строку на апеляційне оскарження прийнятого у справі рішення.

В силу ст.53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Відновлюючи строк для подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги те, що копія оскаржуваного рішення направлена позивачу з порушенням встановленого строку, і визнав цю обставину поважною причиною пропуску встановленого строку.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2008р. не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2008р. у справі №29/21-08-415 господарського суду Одеської області залишити без змін, а касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Теплодарводоканал" –без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Палій В.М.