ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.03.08р.

Справа № 22/99-08

За позовом Закритого акціонерного товариства "Донецьсталь" –

металургійний завод, м. Донецьк

до відповідача Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

м.Дніпропетровськ

про стягнення 5619 грн. 60 коп.

Суддя Пуппо Л.Д.

Представники:

Від позивача: не з"явився

Від відповідача: Філоненко Т.А. - дов. 313 № від 01.01.08.

СУТЬ СПОРУ

Позивач просить стягнути з відповідача 5619 грн. 60 коп. плати за користування вагоном ( теплушка) № 24544454 без його згоди.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на недоведеність його вини і пропуск строку позовної давності.

ВСАНОВЛЕНО

18.12.06. між сторонами укладений договір оренди рухомого складу № 4/ 12859 дс, за умовами якого орендодавець (Донецька залізниця) передає орендатору (позивачу у справі) у тимчасове платне користування вагони, в тому числі вагон № 24544454.

Як заявляє позивач, 13.07.07 зі станції Донецьк він за накладною 49864790 на станцію Бердянськ надіслав маршрут з чавуном у супроводженні теплушки № 24544454.

Згідно статті 41 Статуту залізниць України (далі –Статут) залізниці зобов’язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Термін доставки вантажів та порядок їх обчислення встановлені Правилами обчислення термінів доставки вантажів (розділ 5 Правил перевезень вантажів).

Згідно цих Правил залізниці зобов’язані доставляти вантажі за призначенням у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками 1 доба за кожні повні 200 км зі збільшенням на одну добу на операції, пов’язані з відправленням і прибуттям вантажу. Терміни доставки для вагонних відправок застосовуються при перевезенні вантажів, для яких надані окремі вагони, та при перевезенні порожніх власних і орендованих вагонів. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах календарним штемпелем станції відправлення.

За несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам або орендовані ними, залізниця сплачує штраф, розмір якого встановлений статтею 116 Статуту.

Позивач не заявляв у позовній заяві вимоги про сплату штрафу за несвоєчасну доставку (прострочку в доставці) порожнього вагону на станцію призначення.

На підставі довідки позивач відслідкував рух вагону і прийшов до висновку, що теплушка у порожньому стані після вивантаження маршруту 15.07.07. об 11 годин була відправлена зі станції Бердянськ. 27.07.07. теплушка була навантажена вогнеупорною цеглою на станції Запоріжжя Ліве і відправлена. У подальшому теплушка була повернена йому 03.08.07 о 6 год. 35 хв. Таким чином, вважає позивач, теплушка, була самовільно захвачена і використовувалась відповідачем.

У відповідності зі статтею 126 Статуту у разі самовільного використання залізницею вагонів (контейнерів), що належать підприємствам, або орендовані ними, залізниця сплачує їм плату за користування, встановлену статтею 119 цього Статуту.

У відповідності із зазначеними статтями позивачем нараховані 5619 грн. плати за користування спірним вагоном.

У відповідності із Правилами заявлення та розгляду претензій, претензії, а відтак і позови, що виникають з приводу самовільного використання залізницею вагонів (контейнерів), що належать підприємствам чи орендовані ними, заявляються залязниці, яка самовільно використовувала вагони (контейнери).

За положеннями статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів. Згідно із пунктом 3 цих Правил акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, в тому числі, для засвідчення самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними. Акти загальної форми підписуються особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Пункт 16 зазначених Правил встановлює, що у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право подати письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

Таким чином, факт самовільного використання залізницею орендованих вагонів має бути підтверджений актом загальної форми або доказами оскарження відмови начальника станції скласти такий акт, оскільки не кожний випадок прострочення доставки порожніх орендованих або власних вагонів свідчить про самовільне використання цих вагонів залізницею.

В матеріалах справи відсутні акт загальної форми про самовільне використання залізницею орендованих позивачем вагонів або докази оскарження начальнику Дирекції залізничних перевезень відмови начальника станції скласти такий акт загальної форми. Представник залізниці заявив, що акт загальної форми щодо спірного факту станція не складала, скарга на бездіяльність начальника станції щодо його складання Дирекцією залізничних перевезень не одержувалась.

З огляду на викладене вбачається, що позивач документально не довів вину залізниці в самовільному використанні спірного вагона, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 119, 126, 129 Статуту залізниць України, Правилами складання актів, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

В позові відмовити.

Суддя Пуппо Л.Д.