Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2008 р. Справа № 38/118-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О. В., судді Афанасьєв В.В. , Бухан А.І.

при секретарі Черкашиній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Зінченко В.В.

відповідача - Крижановський К.М.розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім..С. Орджонікідзе», м. Харків (вх. № 2560 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 10.10.08 р. по справі № 38/118-08

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім.С. Орджонікідзе", м. Харків

до Підприємства Темнівської виправної колонії № 100 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області с. Темнівка

про стягнення 3128,43 грн.

встановила:

У травні 2008 року ВАТ «Харківський тракторний завод ім.. С. Орджонікідзе», м. Харків звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Підприємства Темнівської виправної колонії № 100 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області основного боргу в розмірі 2 535,32 грн., штрафу за поставку неякісної продукції у сумі 693,11 грн., та судові витрати по справі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.10.2008 р. по справі № 38/118-08 (суддя Жельне С.Ч.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача

на користь позивача 384,67 грн. витрат, пов’язаних з повторною термообробкою, 593,11 грн. штрафу, 102,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість висновків місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні витрат за монтаж та демонтаж неякісної продукції у сумі 2 150,65 грн., просить рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2008 р. в цій частині скасувати, стягнути з відповідача на користь позивача витрати у сумі 2 150,65 грн. В решті рішення залишити без змін. При цьому позивач, зокрема, зазначає, що витрати позивача у сумі 2 150,65 грн. за монтаж та демонтаж тяг трактора з вилками є прямими збитками позивача та підлягають відшкодуванню відповідачем, який поставив неякісний товар, що, в свою чергу, підтверджується актом про неналежну якість продукції № 357/Д, складеним та підписаним за участю представника відповідача.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі необґрунтованими, а також зазначає, що витрати по монтажу та демонтажу деталей не можна віднести на додаткові витрати в розумінні п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, посилаючись на відсутність вхідного контролю на підприємстві позивача, та на те, що деталі були поставлені у серпні-вересні 2007 року, забраковані у листопаді 2008 року.

Дослідивши матеріали справи, а також доводи сторін, що викладені у апеляційній скарзі, відзиві на неї, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

26.12.2006р. між сторонами по справі було укладено договір № 1125 (далі. Договір), за умовами якого, у 2007 році відповідачем поставлялася позивачу відповідна продукція, про що свідчать долучені до матеріалів справи видаткові накладні.

В процесі виробництва 1603 одиниць вилок були забраковані через неякісну термообробку, про що складено акт № 357/Д від 01.11.2007р. за участю представника відповідача.

Згідно пункту 3.6 Договору відповідач повинен за свій рахунок усунути дефекти або замінити забраковану продукцію в 20-денний строк з моменту отримання акту про забракування.

Заявлена позивачем претензія № 85/9 від 05.02.2008р. відповідачем залишилась без відповіді.

Позивач здійснив самостійно монтаж та демонтаж вилок, понісши при цьому витрати в сумі 2150,65 грн., та здійснив повторну термообробку вилок в термічному цеху, понісши витрати в сумі 384,67 грн., а всього –2535,32 грн.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала би у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, місцевий господарський суд визнав витрати позивача в сумі 384,67 грн. на повторну термообробку забракованих вилок його прямими збитками, які підлягають відшкодуванню відповідачем, що поставив неякісний товар, а позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає правомірними висновки суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 384,67 грн., оскільки такі висновки зроблені виходячи з умов договору та положень чинного законодавства, а також ґрунтуються на дійсних обставинах справи, відповідно до яких факт поставки відповідачем неякісної продукції підтверджується актом № 357/Д від 01.11.2007р., складеним за участю представника відповідача. Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції від 10.10.2008р. відповідач визнав позов у сумі 384,67 грн.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 593,11 грн. такими, що підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 231 Господарського кодексу України за поставку неякісної продукції відповідач зобов’язаний сплатити штраф у розмірі 20% вартості неякісної продукції. В судовому засіданні місцевого господарського суду від 10.10.2008р. відповідач також визнав позов у сумі 593,11 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач також просив стягнути з відповідача витрати, пов’язані з монтажем та демонтажем вилок у сумі 2 150,65 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат у розмірі 2 150,65 грн. місцевий господарський суд виходив з того, що монтаж та демонтаж вилок не було передбачено договором сторін і правові підстави для стягнення зазначеної суми за відповідні роботи відсутні.

Проте, колегія суддів не погоджується з даними висновками місцевого господарського суду.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в підтвердження правомірності заявлених в апеляційній скарзі вимог, їх документальне та матеріальне обґрунтування; доводи наведені в оскаржуваному рішенні стосовно відсутності підстав для відшкодування витрат позивача в розмірі 2 150,65 грн., колегія суддів визнає неправомірність висновків суду першої інстанції щодо відмови позивачу у заявленої ним до стягнення зазначеної суми витрат, оскільки, вирішуючи спір між сторонами по справі, господарський суд не надав належної оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, зокрема умовам договору, а також акту № 357/Д від 01.11.2007р. про неналежну якість (некомплектність) продукції, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських правовідносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, як господарський, так і цивільний кодекс України вимагають належного виконання сторонами господарських правовідносин виконання своїх зобов’язань за договором.

Пунктом 3.5 Договору сторони домовилися, що прийом товару по якості здійснюється у відповідності до «Інструкції про порядок приймання виробничо-технічної продукції та товарів народного споживання за якістю», затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. № П-7 (з доповненнями та змінами).

Пунктом 9 Інструкції П-7 передбачено, що акт про приховані дефекти продукції повинен бути складений протягом 5 днів з дня виявлення недоліків, але не пізніше 4-х місяців з дня надходження продукції на склад.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 1125 від 26.12.07р. у серпні-жовтні 2007 року відповідачем поставлено 1616 шт. вилок на тяги трактора, з яких 1603 шт. виявилися дефектними із-за неякісної термообробки.

Акт про неналежну якість продукції № 357/Д був складений 01.11.2007р., тобто своєчасно та у відповідності з пунктом 9 Інструкції П-7.

Згідно пункту 3.8 Договору, виходячи з виробничої необхідності «Покупець»за згодою сторін має право усунути виявлені дефекти своїми силами за рахунок «Постачальника». Виправлення забракованого товару «Покупцем», в односторонньому порядку, без повідомлення та згоди з «Постачальником», не допускається.

Тобто, будь-яке виправлення товару, так само, як монтаж та демонтаж отриманих позивачем дефектних вилок, можливе лише з повідомленням відповідача та його згодою.

З огляду на наданий позивачем до позовної заяви акт про неналежну якість продукції № 357/Д від 01.11.2007р. вбачається, що він складений за участю представника відповідача –головного технолога Дудника К.Н.

Пунктом 19 б) даного акту прямо передбачено, що заміну 83 дефектних тяг 172.21.033 з 166 шт. вилками 54.40.422-на тракторах у цеху Сб-5 віднести на рахунок Постачальника (по калькуляції цеха Сб-5).

Позивачем до матеріалів справи додана кошторисна калькуляція Сб-5 від 01.11.2007р., відповідно до якої вартість монтажу та демонтажу 83 тяг 172.21.033 з 166 шт. вилками 54.40.422 складає 2 150,65 грн.

Колегія суддів визначає, що за таких обставин, даний акт є належним доказом того, що відповідач був повідомлений про забраковану продукцію, та надав згоду на виправлення дефектів поставлених вилок у відповідності з висновками комісії, про що свідчить його підпис на акті, тому слід вважати, що позивач не самостійно прийняв рішення про монтаж та демонтаж вилок, а таке рішення прийняла комісія, у тому числі за участю представника відповідача - головного технолога Дудника К.Н.

Пункт 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачає, що додаткові витрати, вартість додаткових робіт та додатково витрачених матеріалів, понесених стороною внаслідок порушення зобов’язань другою стороною, підлягають відшкодуванню стороною, яка допустила порушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає. що витрати позивача у сумі 2 150,65 грн. за монтаж та демонтаж тяг трактора з вилками, є прямими збитками позивача, що підлягають відшкодуванню відповідачем, який поставив неякісний товар.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, позивачем на підтвердження позовних вимог та обставин, викладених в апеляційній скарзі, надані належні документальні докази, які знаходяться в матеріалах справи, та свідчать про правомірність позовних вимог, тоді як викладені відповідачем доводи не містять взагалі документального та матеріального обґрунтування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача у зв’язку з її юридичною та фактичною обґрунтованістю і наявності фактів для часткового скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 3, 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

постановила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Харківськийтракторний завод ім. С. Орджонікідзе», м. Харків задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2008 року по справі № 38/118-08 в частині відмови у задоволенні позовних вимог по стягненню з відповідача витрат у сумі 2 150,65 грн. скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2008 року по справі № 38/118-08 залишити без змін.

Стягнути з Підприємства Темнівської виправної колонії № 100 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області, с. Темнівка Харківської області (Харківська область, с. Темнівка, вул.. Харківська, 3, код 08680906) на користь Відкритого акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім.. С. Орджонікідзе», м. Харків (м. Харків, пр-т Московський, 275, код 05750295) 51,00 грн.витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Шевель О. В.

Судді Афанасьєв В.В.

Бухан А.І.