КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 14-13/1156
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
судді:                    Поліщука В.Ю. (доповідач по справі),
суддів:
судді-доповідача
секретарі судового засідання Рустам'яні
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,
рішення Господарського
суду Черкаської області від 5.04.2008 року,

по
справі №14-13/1156
(суддя Хабазня Ю.А.),

за
позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси»(м.Черкаси),

до
Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (м.Черкаси),

про розірвання договору про надання
юридичних послуг та стягнення 60000 грн. 00 коп.,

в судове
засідання  представники сторін не
з'явились:

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ
«Гранекс-Черкаси»звернулось до Господарського суду Черкаської області з
позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. про розірвання Договору
про надання юридичних послуг №11/07 від 11.07.2005 року укладеного між ТзОВ
«Гранекс-Черкаси»та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. з 1.02.2007 року та
стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. безпідставно отриманих коштів у
сумі 60000 грн. 00 коп. Позовні вимоги було мотивовано тим, що (за переконанням
позивача) відповідачем не виконані умови, які були предметом спірного Договору,
оскільки Мирова угода (укладення якої є метою укладення спірного Договору),
була укладена до (дати) укладення Договору. Відповідно з цим, з відповідача, на
думку позивача підлягає до стягнення 60000 грн. 00 коп., як безпідставно отриманих
грошових коштів по спірному Договору, оскільки послуги за цим Договором не
надавались.

Рішенням
Господарського суду Черкаської області від 10.04.2007 року по справі №13/1156 в
задоволенні позовних вимог ТзОВ «Гранекс-Черкаси»було відмовлено (том.1, арк.
справи 50). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський
суд зазначив, що відповідачем належним чином були виконані умови Договору, а
тому підстави для його розірвання та повернення сплачених грошових коштів
відсутні. Водночас, господарський суд першої інстанції зазначив, про порушення
позивачем порядку розірвання Договорів, передбаченого ст.188 ГК України.

16.04.2007
року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1. звернулась до Господарського суду
Черкаської області з заявою про прийняття додаткового рішення по справі
№13/1156 про розподіл господарських витрат.

Додатковим
рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.04.2007 року по справі
№13/1156 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 6000 грн.00
коп. в якості відшкодування судових витрат на оплату адвоката (том 1, арк.
справи 55).

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, позивач
звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій
скаржник просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області та
прийняти нове рішення.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.06.2007 року по
справі №13/1156 рішення Господарського суду Черкаської області від 10.04.2007
року та додаткове рішення місцевого господарського суду від  16.04.2007 року були залишені без змін,
апеляційна скарга ТзОВ «Гранекс-Черкаси»була залишена без задоволення.
Водночас, судовим рішенням апеляційної інстанції було присуджено до стягнення з
ТзОВ «Гранекс-Черкаси»на користь відповідача - 3000 грн. 00 коп. в якості
відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката (том 1, арк. справи
91-95).

11.09.2007
року Господарським судом Черкаської області було видано Наказ на виконання
постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
08.06.2007 року по справі №13/1156 та додаткового рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.04.2007 року, яке набрало законної сили 08.06.2007
про стягнення з ТзОВ «Гранекс-Черкаси»6000 грн. 00 коп. (том 1, арк. справи
100).

Водночас,
11.09.2007 року Господарським судом Черкаської області було видано Наказ на
виконання постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду
від 08.06.2007 року по справі №13/1156 про стягнення з ТзОВ «Гранекс-Черкаси»3000
грн. 00 коп. (том 1, арк. справи 100).

10.10.2007
року старшим державним виконавцем Гребінюк Л.М. Соснівського відділу державної
виконавчої служби Черкаського управління юстиції було винесено дві постанови
про закінчення виконавчого провадження, оскільки вимоги Наказів Господарського
суду Черкаської області від 11.09.2007 року по справі №13/1156 були виконанні в
повному обсязі (том 1, арк. 142,144).

Не
погоджуючись з прийнятою 8.06.2007 року постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду, позивач звернувся до господарського суду
касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій скаржник просив скасувати
рішення Господарського суду Черкаської області, постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення.

Постановою
Вищого господарського суду України від 18.12.2007 року по справі №13/1156,
рішення Господарського суду Черкаської області від 10.04.207 року, додаткове
рішення Господарського суду Черкаської області від 16.04.2007 року та постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.06.2007 року
було скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду
Черкаської області (том 1, арк. справи 132-138). Постанова Вищого
господарського суду України мотивована неналежним встановленням обставин справи
господарськими судами першої та апеляційної інстанцій. Зокрема, в постанові
господарського суду касаційної інстанції зазначено, що місцевим та апеляційними
господарськими судами не з'ясовувались обставини щодо дотримання сторонами
термінів надання відповіді на пропозицію про розірвання Договору, а також
термінів пред'явлення позову про розірвання Договору. Крім того, попередніми
судовими інстанціями не прийнято до уваги розмір позовних вимог, що становить
60000 грн. 00 коп. та вартість прийнятих робіт, відповідно до Акту
приймання-передачі, на суму 30000 грн. 00 коп. Поряд з цим, Вищий господарський
суд України, скасовуючи додаткове рішення місцевого господарського суду вказав
на невірне застосування ст.ст.49, 88 ГПК України, оскільки судові витрати були
стягнуті лише за заявою відповідача без надання дослідження підстав для такого
стягнення.

Під
час повторного розгляду справи, рішенням Господарського суду Черкаської області
від 05.04.2008 по справі №14-13/1156 було відмовлено ТзОВ «Гранекс-Черкаси»в
задоволенні вимоги про розірвання Договору від 11.07.2005 року №11/07 про
надання юридичних послуг, відмовлено у задоволенні вимоги позивача про
стягнення 60000 грн. 00 коп. Водночас, присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1. на користь ТзОВ «Гранекс-Черкаси»6250 грн. 00 коп. судових витрат,
сплачених позивачем при виконанні наказів Господарського суду Черкаської
області від 11.09.2007 року. (том 1, арк. справи 5.04.2008 року). Рішення
місцевого господарського суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог,
підтверджених належними засобами доказування. Водночас, місцевий господарський
суд, обмежив розмір заявлених відповідачем до стягнення адвокатських витрат,
відповідно до вартості послуг адвоката, затверджених відповідачем 2.01.2008
року.

Не
погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, відповідач
звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою
(вх.№2-04/3/228/986 від 28.05.2008 року), в якій скаржник просить рішення Господарського
суду Черкаської області від 05.04.2008 року у справі №14-13/1156 скасувати в
частині обмеження розміру судових витрат на оплату адвоката. Свої вимоги
скаржник обґрунтовує неправильним застосуванням місцевим господарським судом
норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 44, 48 ГПК України та
ст. 12 Закону України «Про адвокатуру».

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 2.06.2008 року
було порушено апеляційне провадження з перегляду рішення Господарського суду
Черкаської області від 5.04.2008 року та призначено розгляд справи №14-13/1156
в судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Ухвалами
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.06.2008 року,
від 18.06.2008 року розгляд справи №14-13/1156 було відкладено в зв'язку з
неявкою в судове засідання представника позивача та необхідністю витребування
додаткових доказів у справі.

В
судових засіданнях апеляційного господарського суду представник апелянта
підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційний
господарський суд рішення Господарського суду Черкаської області від 5.04.2008
року скасувати частково та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким
стягнути з позивача на користь відповідача 15000 грн. 00 коп. витрат на оплату
послуг адвоката.

Позивач
не скористався процесуальним правом на участь свого представника в засіданні
суду апеляційної інстанції. В судові засідання апеляційного господарського суду
позивачем явку уповноваженого представника не забезпечено (хоча про час і місце
розгляду справи позивача було повідомлено належним чином, про що в матеріалах
справи містяться відповідні докази), про причини не направлення у судові
засідання уповноваженого представника, апеляційний господарський суд не
повідомлено. Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду
відзначає, що позивачем, вимоги ували апеляційного господарського суду від
2.06.2008 року належним чином не виконано, відзиву на апеляційну скаргу не
надходило.

В
судовому засіданні, що відбулось 9.07.2008 року, колегією суддів апеляційного
господарського суду, за результатами розгляду та обговорення доводів та мотивів
апеляційної скарги була прийнята постанова.

Розглянувши
документи і матеріали, подані учасниками процесу та зібрані апеляційним
господарським судом, оцінивши докази, які мають значення для справи, колегія
суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановила
наступне.

Як
було вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами
справи, 11.07.2005 року між позивачем (як замовником) та відповідачем (як
виконавцем) був укладений Договір від №11/07 про надання юридичних послуг по
представництву інтересів позивача у справі про банкрутство СТОВ «Деньгівське»та
юридичного супроводження позивача при укладенні та виконанні правочинів,
спрямованих на придбання часток у спільній частковій власності на тік та інше
майно, що виділене співвласникам майнових паїв СТОВ «Деньгівське»(п.2.1, п. 2.2
Договору) (том 1, арк. справи 13).

Вказаний
Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений
печатками. В установленому порядку зазначений Договір визнаний недійсним не
був, зустрічного позову про визнання Договору недійсним під час судового
провадження у справі не подавалось. Поряд з цим, представниками сторін судових
рішень щодо визнання Договору недійсними надано не було.

Пунктом
2.3 Договору передбачено, що, метою представництва інтересів позивача в процесі
по банкрутству СТОВ «Деньгівське»є укладення мирової угоди, якою передбачається
відстрочення, розстрочення та (або) списання боргів СТОВ «Деньгівське»і
припинення провадження у справі.

Відповідно
до п.2.4 Договору, метою юридичного супроводження позивача при укладенні та
виконанні правочинів, спрямованих на придбання часток у спільній частковій
власності на тік та інше майно, що виділене співвласникам майнових паїв СТОВ
«Деньгівське», є набуття позивачем у власність майна, згідно з Додатком №1 до
Договору, що виділене в спільну часткову власність співвласниками майнових паїв
СТОВ «Деньгівське». Водночас, як було вірно встановлено господарським судом
першої інстанції такий Додаток до Договору сторонами не укладався, що самими
сторонами спору не заперечується (вказаний факт досліджений під час
апеляційного провадження у справі).

Згідно
з п.3.4 Договору, виконання робіт оформлюється у формі Акта прийому-передачі
наданих послуг.

Відповідно
до п.2.1, п.5 Договору, позивач взяв на себе зобов'язання сплатити на користь
відповідача передоплату в розмірі 30000 грн. 00 коп. до 1.08.2005 року; 30000
грн. 00 коп. - протягом 3-х банківських днів з дати прийняття Господарським
судом Черкаської області ухвали, якою буде затверджена мирова угода у справі
про банкрутство СТОВ «Деньгівське»; 30000 грн. 00 коп. -протягом 3-х
банківських днів з дати оформлення права власності на майно згідно з Додатком
№1 до Договору відповідно до п.2.2 Договору.

Як
було встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами
справи, 17.06.2005 року, тобто до укладення спірного Договору, була укладена
Мирова угода у справі №14-01-10/3061 про визнання банкрутом СТОВ
«Деньгівське»(том 1, арк. справи 34), яка підписана від імені боржника -
ліквідатором арбітражним керуючим ОСОБА_2., від імені комітету кредиторів СТОВ
«Деньгівське»- ОСОБА_4. (уповноваженою на підписання згідно з Протоколом №4 від
17.06.2005 року (том 1, арк. справи 44).

28.07.2005
року (після укладення спірного Договору) ухвалою Господарського суду Черкаської
області у справі №14-01-10/3061 про визнання СТОВ «Деньгівське»банкрутом, була
відкрита процедура затвердження Мирової угоди (том 1, арк. справи 45).

2.09.2005
року, ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі №14-01-10/3061
про визнання СТОВ «Деньгівське»банкрутом, була затверджена Мирова угода від
17.06.2005 року (том 1, арк. справи 46). При цьому, досліджуючи текст Мирової
угоди, яка міститься в матеріалах справи та резолютивну частину ухвали суду від
17.06.2005 року, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до
висновку, що Господарським судом Черкаської області була затверджена саме ця
Мирова угода.

На
виконання п.3.4 спірного Договору, між сторонами 6.09.2005 року було підписано
Акт здачі-прийняття виконаних робіт №ОУ-0000002, відповідно до якого,
відповідачем виконані юридичні послуги, вартістю 30000 грн. 00 коп. (том 1,
арк. справи 14). Поряд з цим, як було вірно встановлено місцевим господарським
судом, платіжними дорученнями від 20.09.2005 року та від 30.09.2005 року,
позивачем на користь відповідача на (виконання п.5.1 спірного Договору) були
перераховані грошові кошти, відповідно по 30000 грн. 00 коп. (всього 60000 грн.
00 коп. (том 1, арк. справи 15, 16)).

Водночас,
як вірно встановив господарський суд першої інстанції, 14.06.2005 року, між
позивачем (як замовником) та Приватним підприємством «Юридичне бюро «Терентьєв
і партнери»(як виконавцем) було укладено Договір №Ю-27/05 про надання юридичних
послуг по представництву інтересів позивача у справі про банкрутство СТОВ
«Деньгівське».

Вказаний
Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений
печатками. В установленому порядку зазначений Договір визнаний недійсним не
був, зустрічного позову про визнання Договору недійсним під час судового
провадження у справі не подавалось. Поряд з цим, представниками сторін судових
рішень щодо визнання Договору недійсними надано не було.

Таким
чином, місцевий господарський суд вірно встановив, що позивачем були укладені
два договори про надання юридичних послуг, результатом виконання яких є
укладення мирової угоди у справі про банкрутство СТОВ «Деньгівське». Водночас,
спірний Договір від 11.07.2005 року передбачав також юридичне супроводження
позивача при укладенні та виконанні правочинів, спрямованих на придбання часток
у спільній частковій власності на тік та інше майно, що виділене співвласникам
майнових паїв СТОВ «Деньгівське», та набуття позивачем у власність майна згідно
з Додатком №1 до Договору, що виділене в спільну часткову власність
співвласниками майнових паїв СТОВ «Деньгівське». Водночас, як було встановлено
колегією суддів такий Додаток до Договору матеріали справи №14-13/1156 не
містять. З пояснень представника скаржника апеляційним господарським судом
встановлено, що вказаний Додаток не підписувався.

Як
вбачається з матеріалів справи, 11.11.2006 року позивачем на адресу відповідача
був направлений Лист №79-1 з вимогою про повернення 30000 грн. 00 коп. з
підстав невиконання відповідачем вимог п.2.4 спірного Договору (том 1, арк.
справи 193).

22.12.2006
року позивач направив відповідачу Лист №89 з пропозицією про врегулювання  відносин по спірному Договору (том 1, арк.
справи 194).

27.12.2006
року позивач направив відповідачу Лист №91 з вимогою про надання документів по
спірному Договору. При цьому, як вбачається з тексту цього листа, позивач
зазначив, що 30000 грн. 00 коп. були сплачені відповідачу, як попередня оплата
згідно умов п.5.1 спірного Договору, а решта за виконання відповідачем п.2.1
Договору. Проте, сумніваючись у дійсному виконанні, позивач просив надати
докази щодо фактичного виконання п.2.1 Договору (том 1, арк. справи 196-197).

15.01.2007
року, відповідач направив позивачу відповідь на Листи від 22.12.2006 року та
від 27.12.2006 року, у якому відповідачем було підкреслено спільну діяльність
відповідача із приватним підприємством «Юридичне бюро «Терентьєв і партнери»по
укладенню Мирової угоди, та зазначено, що відповідачем виконано головну мету
укладення спірного Договору -припинення провадження у справі про банкрутство,
шляхом затвердження ухвалою господарського суду Мирової угоди (саме після
укладення спірного Договору) (том 1, арк. справи 198). Поряд з цим, щодо
невиконання відповідачем п.2.4 Договору, про що йшлося в Листі позивача від
11.11.2006 року, відповідач зазначив, що ним був проведений правовий аналіз
можливості укладення правочинів, проте, за відсутності бажання зі сторони
позивача вчиняти юридичні дії, відповідачем діяльність щодо реалізації п.2.4
спірного Договору була припинена. Водночас, відповідач зазначив, що здатний
приступити до надання цих послуг у будь-який час.

17.01.2007
року позивач направив відповідачу Лист №7 з вимогою про повернення 60000 грн.
00 коп. з підстав невиконання відповідачем умов спірного Договору (том 1, арк.
справи 21).

26.01.2007
року позивач направив відповідачу Лист №18 з вимогою про розірвання Договору
№11/07 від 11.07.2005 року про надання юридичних послуг (фактично вручено
відповідачу 26.02.2007 року).

Як
було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, 19.02.2007
року позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовними
вимогами про розірвання Договору №11/07 від 11.07.2005 року про надання
юридичних послуг у зв'язку із порушенням відповідачем істотних умов Договору та
стягнення сплачених позивачем вартості послуг в розмірі 60000 грн. 00 коп.

Поряд
цим, колегією суддів апеляційного господарського суду було встановлено, що
1.09.2006 року між відповідачем (як замовником) та адвокатом ОСОБА_3. (як
виконавцем) був укладений Договір про надання послуг адвоката №01/08,
відповідно до якого адвокат взяв на себе зобов'язання щодо надання відповідачу
адвокатських послуг по захисту відповідача, зокрема в господарських судах (том
1, арк. справи 27-29).

Пунктом
2 Договору визначений перелік послуг, які надаються адвокатом, проте конкретний
перелік, згідно з п.2.2 Договору, визначається у Додатковій угоді.

Відповідно
до п.4.1, п.5.1 Договору, вартість послуг та умови розрахунку визначаються в
Додатковій угоді.

Факт
надання адвокатом відповідачу послуг відповідно до умов Договору,
підтверджується відповідним актом.

Колегією
суддів апеляційного господарського суду було встановлено, що до Договору про
надання послуг адвоката були укладені Додаткові угоди №1 від 28.02.2007 року та
№2 від 3.03.2008 року (том 1, арк. справи 30, 169).

Згідно
з Додатковою угодою №1, розмір винагороди за надання послуг адвоката становив
6000 грн. 00 коп. -за послуги, надані під час розгляду справи в місцевому
господарському суді, та по 3000 грн. 00 коп. -за послуги, надані під час
перегляду справи в апеляційному та касаційному порядку.

На
виконання умов Договору та відповідно до Додаткової угоди №1, між адвокатом та
відповідачем були підписані Акти прийому-передачі послуг від 10.04.2007 року на
суму 6000 грн. 00 коп. (том 1, арк. справи 47), від 8.06.2007 року на суму 3000
грн. 00 коп. (том 1, арк. справи 88), від 18.12.2007 року на суму 3000 грн. 00
коп. (том 1, арк. справи 168).

Відповідач,
зазначені у цих Актах прийому-передачі послуг грошові кошти сплатив у повному
обсязі, що підтверджується квитанціями №1 від 12.03.2007 року, №2 від
29.05.2007 року, №2 від 29.05.2007 року, №3 від 14.11.2007 року (том 1, арк.
справи 33,35,124).

Згідно
з Додатковою угодою №2 від 3.03.2008 року, розмір винагороди за надання послуг
адвоката становив 3000 грн. 00 коп. -за послуги, надані під час нового розгляду
справи в місцевому господарському суді, та по 1500 грн. 00 коп. -за послуги,
надані під час перегляду справи в апеляційному та касаційному порядку.

На
виконання умов Договору та відповідно до Додаткової угоди №2, між адвокатом та
відповідачем були підписані Акт прийому-передачі послуг від 13.03.2008 року на
суму 3000 грн. 00 коп. (том 1, арк. справи 171). Грошові кошти по цьому Акту
були сплачені відповідачем відповідно до квитанції №4 від 3.03.2008 року (том
1, арк. справи 170).

В
обґрунтування розміру вартості адвокатських послуг, відповідачем наданий
розрахунок Вартості юридичних послуг, затвердженого адвокатом (том 1, арк.
справи 222).

Судова
колегія апеляційного господарського суду, дослідивши докази, що є у справі,
проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна скарга має бути задоволена частково,
рішення місцевого господарського суду має бути змінено виходячи з наступних
підстав.

Переглядаючи
судове рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський
суд, керується приписами ст.101 ГПК України, відповідно до якої, апеляційний
господарський суд не зв'язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і
перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Відповідно
до ст.11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового
розгляду справи. Крім того, постанова касаційної інстанції не може містити
вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про
переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права
повинна бути застосовано і яке рішення має бути ухвалено при новому розгляді справи.

Як
вбачається з тексту Постанови Вищого господарського суду України від 18.12.2007
року по справі №13/1156, скасовуючи судові рішення господарських судів
попередніх інстанцій, господарський суд касаційної інстанції вказав на те, що,
судові рішення господарських судів у справі №13/1156 є необґрунтованими з
підстав недослідженості доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, а саме: не було досліджено відмінність між прийнятими роботами по
спірному Договору, відповідно до Акту та сплаченими грошовими коштами, крім
того, не було досліджено строків надання відповідачем відповіді на пропозицію
щодо розірвання Договору. Поряд з цим, за переконанням господарського суду
касаційної інстанції, апеляційним та місцевим господарськими судами при
стягненні адвокатських витрат не досліджувались докази, відповідно до яких були
стягнуті суми.

Колегією
суддів апеляційного господарського суду було встановлено, що позивачем було
укладено два договори про надання юридичних послуг, результатом виконання яких
є укладення мирової угоди у справі про банкрутство СТОВ «Деньгівське». Мирова
угода була підписана ліквідатором СТОВ «Деньгівське», арбітражним керуючим
ОСОБА_2. та комітетом кредиторів СТОВ «Деньгівське»17.06.2005 року, тобто до
укладення спірного Договору №Ю-27/05 від 11.07.2005 року. Разом з тим,
погодження Мирової угоди органом державної податкової служби, подання Мирової
угоди з відповідним пакетом документів, передбаченим Законом України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на розгляд
господарського суду, відкриття процедури затвердження Мирової угоди у справі
№14-01-10/3061 та її затвердження відбулись після укладення спірного Договору,
а саме: 28.07.2005 року ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі
№14-01-10/3061 про визнання СТОВ «Деньгівське»банкрутом, була відкрита
процедура затвердження Мирової угоди (том 1, арк. справи 45), а 2.09.2005 року,
ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі №14-01-10/3061 про
визнання СТОВ «Деньгівське»банкрутом, була затверджена Мирова угода від
17.06.2005 року (том 1, арк. справи 46).

Доказами
виконання відповідачем спірного Договору є Акт здачі-прийняття виконаних робіт
№ОУ-0000002 від.06.09.2005 року, платіжні доручення від 20.09.2005 року та від
30.09.2005 року, якими позивач сплатив відповідачу за юридичні послуги 60000
грн. 00 коп. При цьому, враховуючи вказівки Вищого господарського суду України,
колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне. Як було
раніше встановлено, умовами спірного Договору, зокрема п.2.1, п.5 Договору,
передбачався наступний порядок розрахунків: передоплата в розмірі 30000 грн. 00
коп. до 1.08.2005 року; 30000 грн. 00 коп. - протягом 3-х банківських днів з
дати прийняття Господарським судом Черкаської області ухвали, якою буде
затверджена мирова угода у справі про банкрутство СТОВ «Деньгівське»; 30000
грн. 00 коп. -протягом 3-х банківських днів з дати оформлення права власності
на майно згідно з Додатком №1 до Договору відповідно до п.2.2 Договору.

Оскільки,
Мирова угода у справі №14-01-10/3061 про визнання СТОВ «Деньгівське»банкрутом
була затверджена Господарським судом Черкаської області 2.09.2005 року, то
перераховані позивачем платіжним дорученням від 30.09.2005 року грошові кошти в
сумі 3000 грн. 00 коп. є оплатою позивачем робіт, виконаних відповідачем,
відповідно до п.2.1. п.2.3 Договору, та прийнятих по Акту №ОУ-0000002
від.06.09.2005 року. Щодо перерахованих позивачем платіжним дорученням від
20.09.2005 року грошових кошт в сумі 3000 грн. 00 коп., то відповідно до ч.1
п.5 Договору, ці кошти є передоплатою, про що сам позивач не заперечує, що
вбачається, зокрема, з Листа №91 (том 1, арк. справи 196-197).

Доводи
позивача про допущені зловживання службовим становищем та фальсифікацію
документів колишнім керівником позивача ОСОБА_4. при підписанні Договору та
вищеназваних документів не можуть бути прийняті до уваги апеляційним
господарським судом, оскільки, за переконанням колегії суддів апеляційного
господарського суду, такий факт може бути установлено і підтверджено, зокрема,
вироком суду у відповідній кримінальній справі. Проте жодних доказів, які б
підтверджували доводи позивача матеріали справи №14-13/1156 не містять.

Відповідно
до ст.651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір
може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у
разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Колегія
суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого
господарського суду, про те, що передбачені ст. 651 ЦК України підстави для
розірвання спірного Договору відсутні, оскільки істотного порушення умов
спірного Договору позивачем доведено не було. Посилання на невиконання
відповідачем умов Договору спростовується встановленими обставинами щодо
виконання відповідачем умов п.2.1 Договору (провадження у справі про
банкрутство СТОВ «Денгівське»було припинено 2.09.2005 року, після укладення
спірного Договору).

Щодо
невиконання відповідачем умов п.2.4 Договору, то як вбачається з тексту цього
пункту, його виконання можливе лише за умов укладення Додатку №1 до Договору,
оскільки саме ним мало б бути визначене майно, право власності на яке буде
набуте позивачем. Водночас, такий Додаток між сторонами на укладався. Крім
того, згідно з п.3.1 Договору, позивач зобов'язаний надати відповідачу  всі необхідні документи для надання послуг,
проте доказів такого надання матеріали справи також не місять.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку,
що сторонами не було досягнуто згоди щодо істотної умови Договору - предмета
майна, юридичне супроводження набуття якого у власність є другою частиною
послуг, які мали б надаватися відповідачем. А тому, відсутні підстави
стверджувати, що в цьому випадку відповідач порушив істотні умови Договору, що
є підставою для його розірвання.

Відповідно
до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно
зі ст.509 ЦК України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати

Статтею
651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за
згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Аналогічні
приписи містяться і в ГК України, зокрема в ст.188, якою передбачено, що зміна
та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Колегією
суддів апеляційного господарського суду було встановлено, що спірний Договір не
містить умов, передбачених сторонами для розірвання Договору за їх згодою.

Відповідно
до ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно
з ст.188 ГК України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не
досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді
у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона
має право передати спір на вирішення суду.

Вищий
господарський суд України в своїй постанові зазначив, що позивач 26.01.2007
року звернувся до відповідача з Листом №18 з вимогою розірвати Договір, який
було направлено відповідачу 26.01.2007 року та фактично вручено відповідачу
26.02.2007 року. Позовну заяву подано позивачем 19.02.2007 року про що свідчить
відбиток печатки Господарського суду Черкаської області за вх.№3192 на титульному
аркуші позовної заяви. Тобто, позовну заяву здано господарському суду на 24
день після надіслання відповідачу вимоги про розірвання Договору, що вказує на
передчасне подання позивачем позову (до закінчення установленого строку на
отримання відповіді), не виникнення у нього права передавати спір на вирішення
суду, і що є окремою підставою для відмови у задоволенні вимоги про розірвання
договору.

Вірним
є висновок місцевого господарського суду щодо безпідставності вимог позивача
розірвати Договір, оскільки ЦК України та ГК України не передбачає можливості
розірвання договору з тих підстав, що його виконання втратило інтерес, така
можливість має місце у разі прострочення боржника (ст.612 ЦК України), але у
такому випадку прострочення боржника-відповідача немає, оскільки сторони не
визначили строк виконання зобов'язання і він має визначатись відповідно до
ст.530 ЦК України. Вказані обставини є підставою для відмови позивачу у
задоволенні вимоги про розірвання спірного Договору з підстави втрати інтересу
у позивача щодо подальшого виконання.

За
переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду, не підлягає
задоволенню і вимога про стягнення з відповідача 60000 грн. 00 коп., як
безпідставно перерахованих платіжними дорученнями від 20.09.2005 року та від
30.09.2005 року. Так, згідно з платіжним дорученням від 20.09.2005 року грошові
кошти в розмірі 3000грн. 00 коп. перераховані відповідно до п.5.1 Договору, як
передоплата, водночас з порушенням установленого строку (до 01.08.2005 року), а
згідно з платіжним дорученням від 30.09.2005 року - відповідно до п.5.1
Договору та виставленого рахунку від 05.09.2005 року №6. Підстави для їх
перерахування не відпали. За вказаних обставин, судова колегія погоджується з
висновком місцевого господарського суду в цій частині щодо безпідставності
позовних вимог.

Водночас,
колегія судів апеляційного господарського суду не погоджується із висновками
місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення з позивача
адвокатських витрат в розмірі 15000 грн. 00 коп.

Як
вбачається з тексту рішення місцевого господарського суду, підставою для
відмови в задоволенні заявлених до стягнення адвокатських витрат став висновок
щодо наявності підстав для стягнення 2750 грн. 00 коп.

Відповідно
до ст.44 ГПК України, судові витрати складаються з державного мита, сум, що
підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх
знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних
з розглядом справи.

У ч.3
ст.48 ГПК України зазначено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги
адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про
адвокатуру».

Згідно
із ст.2 Закону України «Про адвокатуру», адвокатом може бути особа, яка має
вищу юридичну освіту, підтверджену дипломом України або відповідно до
міжнародних договорів України дипломом іншої країни, стаж роботи у галузі права
не менше двох років, володіє державною мовою, склала кваліфікаційні іспити,
одержала в Україні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та
прийняла Присягу адвоката України.

Як
було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, відповідачем
були надані Довіреність (видана на ім'я адвоката ОСОБА_3. (том 1, арк. справи
31). При цьому, матеріали справи містять Свідоцтво про право зайняття
адвокатською діяльністю №246 від 07.08.2006 року, виданого Черкаською обласною
кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

На
підтвердженості розумності витрат на оплату послуг адвоката, відповідачем  були надані Договір №01/08 про надання послуг
адвоката від 01.09.2006 року, а також Додаткові угоди №1 від 28.02.2007 року,
та №2 від 3.03.2008 року, відповідно до яких відповідачка доручила
представництво своїх інтересів у справі №13/1156 адвокату ОСОБА_3.

Відповідачкою,
за послуги адвоката під час розгляду справи в суді першої інстанції,
апеляційної і касаційної інстанції та при розгляді справи в суді першої
інстанції під час нового розгляду, було сплачено: у відповідності до квитанції
№1 від 12.03.2007 року -6000 грн. 00 коп., у відповідності до квитанції №2 від
29.05.2007 року -3000 грн. 00 коп., у відповідності до квитанції №3 від
14.11.2007 року -3000 грн. 00 коп., у відповідності до квитанції №4 від
13.03.2208 року -3000 грн. 00 коп., а всього 15000 грн. 00 коп.

Враховуючи
зазначене, а також те, що заявлені до стягнення грошові кошти в розмірі 15000
грн. 00 коп. були сплачені відповідачем у повному обсязі, перераховано одним
платіжним дорученням №2036 від 8.10.2007 року загальну вартість юридичних
послуг в розмірі 10000 грн. 00 коп., колегія суддів апеляційного господарського
суду дійшла до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення адвокатських витрат
підлягають задоволенню.

При
цьому, за переконанням колегії судів апеляційного господарського суду відсутні
підстави вважати розмір гонорару адвоката - 15000 грн. 00 коп. неспіврозмірним,
тобто явно завищеним порівняно із матеріальним інтересом у справі, який складає
90000 грн. 00 грн. Ціна позову у справі становить 60000 грн. 00 коп., які
позивач просить стягнути з відповідача, крім того у випадку розірвання договору
відповідачка недоотримає ще 30000 грн. 00 коп. за послуги, тобто матеріальний
інтерес відповідачки у справі складає 90000 грн. 00 грн.

Крім
того, як вбачається з пояснень відповідача, метою укладення Договору на
адвокатську допомогу була необхідність, пов'язана із відстоюванням ділової
репутації відповідачки. За таких обставин, за переконанням господарського суду
апеляційної інстанції, у господарського суду першої інстанції не було підстав
обмежувати розмір витрат на оплату адвоката, які підлягають стягненню із
позивача Поряд з цим, представник відповідачки пояснив, що доведення факту належного
виконання ОСОБА_1. своїх зобов'язань за спірним Договором, має велике значення
для її ділової репутації.

Відповідно
до ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача адвоката, витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються:

при задоволенні позову - на
відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову -
на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас,
як було вірно встановлено місцевим господарським судом, з позивача, відповідно
до постанов Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції від 10.10.2007 року, відповідно до двох Наказів
Господарського суду Черкаської області у цій справі від 11.09.2007 року, було
стягнено 9000 грн. 00 коп. судових витрат.

Відповідно
до ст. 122 ГПК України, якщо виконані рішення або постанова змінені чи
скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові,
боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за
зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням. Оскільки, доказів
того, що відповідачем зазначені грошові кошти були повернути позивачу відсутні,
таким чином, позивачу підлягають поверненню (у порядку визначеному ст.122
Господарського процесуального кодексу України) 9000 грн. 00 коп.

При
цьому, оскільки колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до
висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 15000 грн. 00 коп.
адвокатських витрат, в силу того, що було встановлено те, що за скасованими
рішеннями господарських судів у цій справі позивачем вже було сплачено грошові
кошти в сумі 9000 грн. 00 коп., таким чином з позивача на користь відповідача
підлягає до стягнення 6000 грн. 00 коп. (15000 грн. 00 коп. -9000 грн. 00 коп.)

Відповідно
до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В цьому випадку це
стосувалось позивача в частині доведення належними засобами доказування
наявності підстав для розірвання Договору та стягнення заявлених сум у повному
обсязі, чого належним чином зроблено не було.

Обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування
(ст. 34 ГПК України).

Відповідно
до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справив в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею
104 ГПК України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення
місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Враховуючи
наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку,
що місцевим господарським судом були вірно застосовані норми матеріального та
процесуального права в частині розгляду позовних вимог, проте неповно з'ясовано
обставини, що мають значення вирішення питання в частині розподілу адвокатських
витрат, відповідно з чим рішення Господарського суду Черкаської області від
04.2008 року має бути змінено. Поряд з цим, як вбачається з тексту апеляційної
скарги, скаржник просить скасувати рішення та стягнути з позивача 15000 грн. 00
коп., за таких обставин, апеляційна скарга задоволенню підлягає частково.

Керуючись
ст.ст.43, 33, 34, 43, 49, 99, 101, п.2) ст.103, ст.ст.104, 105 ГПК
України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, на рішення Господарського суду Черкаської області від
5.04.2008 року у справі №№14-13/1156 задовольнити частково.

2.          Рішення Господарського суду
Черкаської області від 5.04.2008 року у справі №№14-13/1156 змінити.

3.          Частину 3 резолютивної частини
рішення Господарського суду Черкаської області від 5.04.2008 року у справі
№№14-13/1156 викласти наступним чином:

«Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси»(м.Черкаси, вул.
Гоголя, 221 ком.123, ), на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 6000 грн. 00 коп. -
адвокатських послуг, 20 грн. 40 коп. -в якості відшкодування витрат по сплаті
державного мита за розгляд справи в апеляційному господарському суді».

4.          Решту частину рішення Господарського
суду Черкаської області від 5.04.2008 року у справі №14-13/1156 залишити без
змін.

5.          Доручити Господарському суду
Черкаської області видати відповідний
виконавчий документ.

6.          Копію цієї постанови суду надіслати
сторонам у справі.

7.          Матеріали справи №14-13/1156
повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий
суддя:
Поліщук В.Ю.

Судді:

Жук Г. А.

Чорногуз М. Г.

Дата відправки