ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27"
жовтня 2008 р.

Справа
№ 16/15/357

За
позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Славута

до
1. Славутської
об'єднаної державної податкової інспекції, м. Славута

2. Державного казначейства України, м. Київ

про стягнення 20 375,00 грн.
матеріальних збитків, 10 000 грн. матеріальної компенсації моральної шкоди

Суддя
Магера В.В.

Представники :

Від
позивача: ОСОБА_1 - приватний підприємець, в судовому засіданні від 21.10.08р;

Від
відповідачів: 1. ОСОБА_2 - за довіреністю № 800/10/10-017 від 22.01.08 р. в
судовому засіданні від 21.10.08р.;

2. ОСОБА_3 -за
довіреністю № 43-22/1229-2201 від 08.02.08р.

Рішення приймається 27.10.2008 р.,
оскільки 21.10.2008 р. в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Суть спору: Позивач у позовній заяві просить суд
стягнути з відповідача 20 375грн. матеріальних збитків, 10 000 грн.
матеріальної компенсації моральної шкоди.

Повноважний
представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав. В
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до ст.16
Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”, будь яке податкове або
адміністративне нарахування, здійснене з порушенням, цього правила, вважається
незаконним та не підлягає виконанню. Неправомірне визначення “штрафу”
податковим зобов'язанням, оскільки контролюючий орган згідно п.4.2.2.ст.4
Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р., може визначити
суму податкового зобов'язання тільки у випадках, визначеним цим пунктом, а
серед останніх немає такого випадку порушення. В судовому засіданні відповідач
стверджував про те, що 340 грн. штрафу є ніщо інше як податкова заборгованість
і це було підставою для відмови в продовженні дії свідоцтва про сплату єдиного
податку. Повідомив, що щомісяця сплачувався єдиний податок (квитанція за період
з 14.03.2005 р. по 19.08.2005 р.) а відповідно до ст.ст. 13-15 Закону України
„Про систему оподаткування” до видів податків і зборів (обов'язкових платежів),
що справляються на території України не відносяться штрафні санкції передбачені
Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”. Відповідно, враховуючи порушення
зі сторони відповідача, постановою від 27.02.2006 р. господарського суду
Хмельницької області задоволено позов приватного підприємця до Славутської ОДПІ
про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 20.09.2004 р.
про визнання суми податкового зобов'язання за платежем „штрафи по ЕККА” в
розмірі 340 грн., про зобов'язання Славутську ОДПІ продовжити термін дії
свідоцтва №575 від 12.03.2005 р. про сплату єдиного податку задоволено в
повному обсязі.

Ухвалою
Житомирського апеляційного господарського суду від 27.06.2006р. постанову
господарського суду Хмельницької області від 27.02.2006 р. залишено без змін, а
апеляційну скаргу Славутської ОДПІ без задоволення.

Стосовно
стягнення матеріальної та моральної шкоди позивач наголошує на тому, що
відповідно до вимог ст.239 ГК України - збитки завданні суб'єкту господарювання
у зв'язку з неправомірним застосуванням до нього адміністративно-господарських
санкцій, підлягають відшкодуванню.

Відповідно
до вимог ст.1175 ЦК України - шкода, завдана фізичній або юридичній особі в
результаті прийняття органом державної влади або органом місцевого
самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і
скасований, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Так, внаслідок
неправомірних дій відповідача, за період з 01.01.2005р. по 01.05.2006р.,
позивачу завдано матеріальних збитків, які полягають в неодержанні прибутку, який
він розраховував мати від підприємницької діяльності виходячи із порівняльного
звіту за 4 квартал 2004 р. про обсяг виручки реалізації товарів (робіт, послуг)
в сумі 7 500грн., який становить 20 000грн., зокрема 7 500грн. : 6 місяців = 1
250грн.(середній заробіток); 1 250грн. х 16 місяців = 20 000 (матеріальних
збитків). Зауважує, що заподіяні матеріальні збитки полягають також в витратах,
які приватний підприємець поніс за час оскарження дій відповідача та
недотриманні прибутку від підприємницької діяльності. Враховуючи показник
документів, а це порівняльний звіт за 4 квартал 2004 р., як суб'єкт
господарювання у своїй подальшій діяльності прогнозував зростання економічного
розвитку шляхом відкриття нової торгівельної точки, придбання додаткового
асортименту товарів та більш якісного і в більшій кількості. Повідомив, що як
СПД підприємця дискредитовано відповідачем шляхом поширення неправомірних
відомостей, що виразилось в висвітленні його прізвища на дошці боржників, яка
розміщена перед входом в приміщення Славутської ОДПІ, із зазначенням обов'язку
погасити штраф 340 грн. в строк до 28.04.2006 р. при наявності винесеної
Хмельницьким господарським судом постанови від 27.02.2006 р. про задоволення
його позову. Наголошує, що незаконними діями відповідача завдано йому моральної
шкоди, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, приниження честі,
гідності та ділової репутації. Порушення нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з
оточуючими людьми.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог, а саме стягнення з відповідача-1 20 375,00 грн. матеріальних
збитків, як упущена вигода та 10 000 грн. матеріальної компенсації моральної
шкоди.

Відповідач-1
у відзиві на позов, його представник у судовому засіданні проти позову
заперечують з наступних підстав: в позовній заяві позивачем не зазначено у чому
полягають збитки та шкода завдана, на думку позивача, неправомірними діями чи
бездіяльністю Славутської ОДПІ.

Як
повідомив відповідач, питання щодо вирішення неправомірності прийнятого
Славутською ОДПІ податкового повідомлення - рішення про застосовання фінансової
санкції в сумі 340 грн. за порушення ПП ОСОБА_1 податкового законодавства
вирішувалося, згідно чинного законодавства, в судовому порядку. Дана сума з
ОСОБА_1 не стягувалася. Тобто, зі слів відповідача, права та інтереси ОСОБА_1
не порушувалися.

Крім
того, на думку відповідача, позивачем не зазначено у чому полягає завдання
шкоди Славутською ОДПІ, причинного зв'язку по питанню погашення ним боргів зі
сплати коштів за навчання, оренду землі, придбання автомобіля, утримання
малолітньої дитини та громадянської дружини, а також отримання прибутків від
підприємницької діяльності.

Згідно
ст. 13 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”: збитки,
завдані неправомірними діями посадових осіб органів державної податкової
служби, підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди не передбачене.

Крім
того, відповідач зазначає, що вимога позивача щодо стягнення безпосередньо зі
Славутської ОДПІ грошових коштів не передбачена нормами чинного законодавства
України.

Згідно
п.2 ст. 224 ГК України передбачено, що збитки - це витрати, зроблені управненою
стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Однак,
відповідач зазначає, що 340 грн. з позивача не стягувалися та ним не
сплачувалися.

Позивач
також вважає, що дана справа не підвідомча господарському суду.

Відповідач-2
у письмовому відзиві на позов, його повноважний представник в судовому
засіданні проти позову заперечують та повідомляють наступне: відповідно до
ст.56 Конституції України, матеріальна і моральна шкода, завдана громадянам
незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх
посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується за рахунок Держави. Виплата відповідних сум проводиться за
рахунок коштів Державного бюджету. Проте, як зазначає відповідач-2, вирішуючи
справу по суті варто звернути увагу на наступне: відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно
до ч.2 ст.176 Цивільного кодексу України, Державне казначейство України та його
органи є юридичними особами і тому відповідають лише за виконання своїх
обов'язків, та не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави та інших
державних органів.

Згідно
ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” здійснення
контролю за додержанням законодавства про податки, а також забезпечення
правильності обчислення та своєчасності надходження податків, інших платежів
здійснюють органи державної податкової служби.

Ст.19
Конституції України визначено засади, відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Крім
того, як стверджує відповідач 2, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (майнової) шкоди”, моральна шкода - втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

На
думку 2-го відповідача, при прийнятті рішення з питання відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, суду слід дослідити, які саме незаконні дії
органів державної влади завдали матеріальних збитків, моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, які
страждання заподіяні в наслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань,
погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального
характеру.

Зі
слів 2-го відповідача, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б
підтверджували заподіяння моральної шкоди та відповідного підтвердження про
понесені позивачем матеріальних збитків, а тому він просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа- підприємець, що
підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію НОМЕР_1.

Постановою
Господарського суду області по справі № 20/255-НА від 21.02.2006 р. позов
підприємця ОСОБА_1, м. Славута до Славутської об'єднаної державної податкової
інспекції, м. Славута про скасування податкового повідомлення-рішення №
/0 від 20.09.2004 року про визначення суми податкового зобов'язання
за платежем „штрафи по ЕККА” в розмірі 340 грн., про зобов'язання Славутську
ОДПІ продовжити термін дії свідоцтва № 575 від 12.03.2005 року про сплату
єдиного податку задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № /0
від 20.09.2004 р. про визначення суми податкового зобов'язання за
платежем „штрафи по ЕККА” в сумі 340 грн. та зобов'язано Славутську ОДПІ
продовжити приватному підприємцю ОСОБА_1 свідоцтво НОМЕР_2 від 12.03.2004 р.
про право застосування  спрощеної системи
оподаткування зі сплати єдиного податку за видом діяльності „роздрібна
торгівля” по 31.12.05 р.

При цьому постановою по справі №
20/255-НА встановлено, що 18.09.2004 р. працівниками ДПС згідно Наказу
начальника Славутської ОДПІ за № 85 від 14.09.2004 р. проведено планову
перевірку магазину „Шадар”, що належить позивачу щодо контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу. Перевіркою
встановлено відсутність книги обліку розрахункових операцій та розрахункових
книжок при реалізації підприємцем пляшкового пива, чим було порушено п. 1 ст.3
Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”, про що складено акт перевірки за                            № 000175/137.

На підставі акту перевірки, відповідно
до п.2 ст.17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, 20.09.2004 р.
Славутською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення  № /0 яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем „штрафи по ЕККА” в розмірі 340 грн.

За результатами розгляду скарги
позивача рішенням Славутської ОДПІ № 8169/А/23-120 від 04.10.2004 р. у
задоволенні скарги відмовлено, податкове повідомлення-рішення залишено без
змін.

Ухвалою Житомирського апеляційного
господарського суду від 27.06.2006 р. по справі                 № 20/255-НА постанову
Господарського суду Хмельницької області від 21.02.2006 р. залишено без змін, а
апеляційну скаргу Славутської ОДПІ без задоволення.

Постановою
Господарського суду Хмельницької області від 13.10.2006 р. по справі №                    6/5569-А в позові
Славутського міжрайонного прокурора  в
інтересах держави в особі Славутської
об'єднаної державної податкової інспекції, м. Славута  до Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Славута
про  стягнення в сумі 340 грн. штрафу
відмовлено.

На дошці оголошень Славутської ОДПІ
було розміщено об'яву, де позивачу було запропоновано погасити податковий борг
у розмірі 340 грн.

Відповідно до листа Заступника
начальника Славутської ОДПІ від 14.12.2006 р. позивача повідомлено, що було
встановлено порушення порядку обліку податкових повідомлень працівниками
Славутської ОДПІ . Станом на 14.12.2006 р. заборгованість в розмірі 340 грн.
списана та податкова вимога не відкликана. Розглядається питання щодо
притягнення до відповідальності винних осіб.

Листом від 27.12.2006 р. прокурор
району повідомив приватного підприємця ОСОБА_1, що прокуратурою району
розглянуто скаргу на дії Славутської ДПІ. За результатами перевірки начальнику
Славутської ОДПІ внесено припис з вимогою усунути порушення КАС України,
Законів України та виконати постанову Господарського суду Хмельницької області
та ухвалу апеляційного господарського суду від 27.06.62006 р., а також
притягнути до дисциплінарної відповідальності винних осіб Славутської ОДПІ.

Із розписок від 09.03.2005 р. та
15.05.2005 р. виданих ОСОБА_1 вбачається, що ним здійснювалися позички грошових
коштів.

Відповідно до звітів платника
єдиного податку за ІІІ та IV квартал 2004 р., що були подані позивачем до
податкового органу, обсяг його виручки по реалізації товарів склав 7 500 грн.

Відповідно до декларацій про доходи за І
півріччя 2006 р. та 2006 р., що були подані позивачем до податкового органу, за
вказані періоди доходи приватним підприємцем не отримувалися.

За викладених обставин позивач
звернувся до суду з позовом про стягнення 20 375,00 грн. матеріальних збитків,
10 000 грн. матеріальної компенсації моральної шкоди.

Аналізуючи
надані по справі докази,  оцінюючи їх в
сукупності, до уваги приймається наступне:

Стаття
56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної
шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні
ними своїх повноважень.

Відповідно
до ст.22 ЦК України особа,  якій завдано
збитків  у  результаті
порушення  її цивільного права,
має право на їх відшкодування. Збитками є:

1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2)
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право
не було порушене (упущена вигода).

Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо
особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної
вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим
від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На
вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості,
полагодження пошкодженої речі тощо).

Ст.23
ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у
фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у
душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у
душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у
приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної
або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір
грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне
значення. При  визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна
шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню,
та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно
ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.(Ч.1 ст.1167 ЦК
України).

Ст.
1173 ЦК України встановлено, що шкода,
завдана  фізичній  або юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх
повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом
місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно
ст.1175  ЦК України шкода, завдана
фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування
нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований,
відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або  органом місцевого самоврядування незалежно
від вини посадових і службових осіб цих органів.

Ч.3
ст.13 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що
збитки, завдані неправомірними діями посадових
осіб  органів державної податкової
служби, підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно
до п.2 ст.13  Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності  суб'єктів малого підприємництва” суб'єкти
малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку.

При
вирішенні спору, судом враховується, що за відсутності можливості здійснювати
підприємницьку діяльність за ставкою єдиного податку, позивач не був
позбавлений можливості здійснювати таку діяльність за іншою системою оподаткування,
в межах чинного законодавства України, зокрема за загальною системою. В
судовому засіданні встановлено, що позивачем продовжувала здійснюватися
підприємницька діяльність, що підтверджується поданими ним до податкового
органу деклараціями про доходи та його особистими поясненнями поданими до суду
21.10.2008 р.

Здійснюючи розрахунок розміру
відшкодування матеріальної шкоди -упущеної вигоди, позивач посилається на звіти
платника єдиного податку за ІІІ та IV квартал 2004 р., що були подані позивачем
до податкового органу, де обсяг його виручки по реалізації товарів склав
відповідно 7 500 грн. Однак обсяг виручки по реалізації товарів не може бути
оцінено як доходи, в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки обсяг виручки крім
доходів, в своєму складі також містить різного роду витрати.

Стягнення моральної шкоди позивачем
визначено як: „моральну шкоду, яку заподіяно мені діями відповідача, що
призвело до порушення мого права на зайняття приватною діяльністю на довгий
період, до порушення моїх нормальних життєвих зв'язків, що вимагає і до даного
часу від мене в зв'язку із вчиненим зі сторони відповідача додаткових зусиль
для організації свого життя, страждання мої особисто та моїх рідних, моральні
переживання я оцінюю в 10 000 грн.” Як докази заподіяння моральної шкоди
позивачем вказано: придбання автомобіля в кредит, навчання у вищому навчальному
закладі, оренда магазину, позички грошових коштів. Між тим, відповідно до ст.
42 Господарського кодексу України підприємництво -це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється
суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і
соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому позивачем не подано суду
належних доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги по стягненню
матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, судом враховується, що в
разі доведеності понесення  стороною
матеріальної та моральної шкоди, вона, відповідно до вимог чинного законодавства,
відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, а не безпосередньо
податковим органом.

За таких обставин, позовні вимоги
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з підстав визначених
позивачем, не підтверджені належними доказами, не доведені матеріалами справи,
а тому в їх задоволенні належить відмовити.

Судові
витрати по справі у відповідності до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України на
відповідачів не покладаються.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85, 116-118
Господарського процесуального кодексу України, СУД-

В И Р І Ш И В:

В позові  Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Славута  до 1. Славутської об'єднаної
державної податкової інспекції, м. Славута;
2. Державного казначейства України, м. Київ про стягнення 20 375,00 грн.
матеріальних збитків, 10 000 грн. матеріальної компенсації моральної шкоди
відмовити.

Суддя