ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Махиня Н.М.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка”

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2007р.

у справі № 22/27-18/411 Господарського суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка“

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Страхова компанія “Альфа-Гарант”

про визнання розділу 13 договору добровільного страхування майна юридичних осіб від 14.04.2005р. №11/01-00700032 недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант” про визнання недійсною статті 13 договору добровільного страхування майна юридичних осіб № 11/01-007-0032 від 14.10.2005р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.02.2006р. (суддя А.М.Шкурат) у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду м. Києва від 27.02.2006р., Товариство з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2006р. (судді: Л.О.Кондес, С.В.Куровський, Ю.Б.Михальська) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” задоволено: рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2006р. скасовано, позов задоволено: визнано недійсною ст. 13 договору добровільного страхування майна юридичних осіб № 11/01-007-0032 від 14.10.2005р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” та Товариством з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” 42,50грн. держмита за подання апеляційної скарги.

Не погодившись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2006р., Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант” подало касаційну скаргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2006р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант” задоволено частково, рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2006р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2006р. у справі № 22/27 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

За новим розглядом справи, якій присвоєно номер № 22/27-18/411, рішенням Господарського суду м. Києва від 11.10.2007р. (суддя О.В.Мандриченко) позов задоволено: визнано недійсним п. 13 договору добровільного страхування майна юридичних осіб № 11/01-007-0032, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” та Товариством з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” 384750грн. страхового відшкодування, 3932,50грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з рішенням Господарського суду м. Києва від 11.10.2007р., Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант” подало касаційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2007р. (судді: В.А.Корсак, П.В.Авдеєв, Н.М.Коршун) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія “Альфа-Гарант” задоволено: рішення Господарського суду м. Києва від 11.10.2007р. скасовано, в позові відмовлено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Страхова компанія “Альфа-Гарант” 1966,25 грн. держмита за подання апеляційної скарги.

Не погодившись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2007р., Товариство з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2007р. та залишити в силі рішення Господарського суду м. Києва від 11.10.2007р., мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка“ не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Господарським судом встановлено, що 14.04.2005р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір №11/01-007-00032 добровільного страхування майна юридичних осіб. Застрахованим майном є бурякозбиральний комбайн марки Holmer, 1995 року випуску, заводський № 4526295, двигун 9074357, реєстраційний № 14877МН. Пунктом 13 зазначеного договору визначена умова щодо території покриття та сторонами встановлено: "п. 13 Територія дії страхового покриття п.п. 13.1 Черкаська обл., Маньківський район, с. Іваньки, вул. Заводська, 1. Якщо застраховане майно вилучається з вказаної території страхування, страховий захист щодо майна припиняється. Повернення пошкодженого за межами території страхування застрахованого майна на вказану територію не є підставою для виплати страховиком страхового відшкодування. П.п. 13.2 У випадку зміни території страхування (адреси) страхувальник зобов’язаний повідомити страховика, а страховик протягом 3 робочих днів з дня отримання повідомлення повинен прийняти рішення про внесення змін до договору або його припинення.

Позивач просить визнати вищезгаданий пункт договору недійсним та стягнути з відповідача 384750грн. страхового відшкодування.

Господарським судом встановлено:

02.10.2005р. в процесі експлуатації майна за цільовим призначенням - збирання буряків на полі, що знаходиться біля с. Червоне, Черкаської обл. із застрахованим майном стався страховий випадок, передбачений п. 7.1.1. договору, а саме пожежа, в результаті якої комбайн згорів, що знайшло відповідне відображення у акті про пожежу від 03.10.2005р.

Позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку листом № 0310 від 02.10.2005р. Представником відповідача був складений акт огляду пошкодженого майна від 04.10.2005р.

06.10.2005р. відповідачу було направлено заяву про виплату страхового відшкодування, на яку листом № 608 від 10.10.2005р. відповідач відмовив в здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на п. 13.1 договору, яким передбачено що територією дії страхового покриття є Черкаська обл., Маньківський р-н, с. Іваньки, вул. Заводська, 1, а страховий випадок стався в процесі експлуатації майна за цільовим призначенням - тобто для збирання буряків на полі, що знаходиться біля с. Червоне, Черкаської обл.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що добровільне страхування здійснюється між страхувальником і страховиком на основі договору загальні умови, якого визначаються правилами страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про страхування" видами добровільного страхування можуть бути: 1) страхування життя; 2) страхування від нещасних випадків; 3) медичне страхування (безперервне страхування здоров'я); 4) страхування здоров'я на випадок хвороби; 5) страхування залізничного транспорту; 6) страхування наземного транспорту (крім залізничного); 7) страхування повітряного транспорту; 8) страхування водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту); 9) страхування вантажів та багажу (вантажобагажу); 10) страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ; 11) страхування майна (іншого, ніж передбачено пунктами 5 - 9 цієї статті); 12) страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); 13) страхування відповідальності власників повітряного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); 14) страхування відповідальності власників водного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); 15) страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж передбачена пунктами 12 - 14 цієї статті); 16) страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту); 17) страхування інвестицій; 18) страхування фінансових ризиків; 19) страхування судових витрат; 20) страхування виданих гарантій (порук) та прийнятих гарантій; 21) страхування медичних витрат; 22) інші види добровільного страхування.

Господарським судом встановлено, що відповідачем 01.08.2003р. затверджено, зокрема, Правила страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ № 11 Правил страхування майна № 10, Правила страхування наземного транспорту № 6.

Згідно ст. 17 Закону України "Про страхування" правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити: перелік об'єктів страхування; порядок визначення розмірів страхових сум та (або) розмірів страхових виплат; страхові ризики; виключення із страхових випадків і обмеження страхування; строк та місце дії договору страхування; порядок укладення договору страхування; права та обов'язки сторін; дії страхувальника у разі настання страхового випадку; перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків; порядок і умови здійснення страхових виплат; строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; порядок вирішення спорів; страхові тарифи за договорами страхування іншими, ніж договори страхування життя; страхові тарифи та методику їх розрахунку за договорами страхування життя; особливі умови. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що страховиком окремо для кожного виду страхування розробляються правила, які реєструються при видачі ліцензії Уповноваженим органом.

Господарським судом встановлено, що сторонами було укладено договір страхування щодо комбайну, як майна відповідно до Правил страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ № 11 від 01.08.2003р. та Правил страхування майна № 10 від 01.08.2003р. і позивачем сплачено страхові платежі відповідно до страхових тарифів, визначених вищезгаданими правилами. Проте, договір страхування комбайну як транспортного засобу відповідно до правил страхування наземного транспорту № 6 сторонами не укладався, а отже і не сплачувалися страхові платежі відповідно до визначених даними правилами тарифів.

Обов’язки страхувальника визначені ст. 21 Закону України "Про страхування", згідно якої страхувальник зобов'язаний, зокрема, при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.

Як випливає з судових рішень, при укладенні договору страхування позивач повідомив відповідача, що об’єкт страхування знаходиться на території: Черкаська обл., Маньківський район, с. Іваньки, вул. Заводська, 1 і така конкретизація знаходження майна, яким є комбайн, виключала можливість його використання як транспортного засобу та відповідала Правилам страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ № 11 та Правилам страхування майна № 10.

Згідно ч. 1 ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені ст. 203 ЦК України, якою встановлено наступне: "1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оскільки п. 13 договору страхування, що укладений між сторонами, відповідає вимогам вищенаведених правових норм, то підстави для визнання його недійсним відсутні.

Згідно ст. 26 Закону України "Про страхування" підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником-громадянином або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законодавством України. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України. Таким чином, приписами даної правової норми визначено, що сторони за договором страхування можуть встановити і інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить чинному законодавству.

Оскільки п. 13 договору страхування 14.04.2005р. передбачено підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, які не суперечать законодавству України, то позов у частині стягнення з відповідача страхового відшкодування задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки апеляційним господарським судом норми матеріального та процесуального права порушено не було, то підстави для скасування даного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорна Кам’янка” залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2007р. у справі № 22/27-16/411 –без змін.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.