ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 05-6-32/250-32/330

15.10.08

За позовом

Акціонерного банку "Брокбізнесбанк"

До

1. Державної митної служби

2. Головного управління Державного казначейства України у

Київській області

3. Бориспільська митниця

Про

стягнення 3 160 512,28 грн.

Суддя Хрипун О.О.

Представники сторін:

Від позивача

Демидовський І.Х. –нач.сл.юр.моніт.

Від відповідача-1

Горячов Д.О. –голов.сп.-ю/к,

Від відповідача-2

Субота О.В. –пров.сп., Кошовий С.В. –пров.сп.-ю/к

Від відповідача-3

Писанка А.М. –предст.

Обставини справи:

18.02.2008 Акціонерний банк "Брокбізнесбанк" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання Державне казначейство України відшкодувати позивачу за рахунок Державного бюджету 3 160 512,28 грн., які були необґрунтовано стягнуті Бориспільською митницею у вигляді державного мита за розмитнення банківських металів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Бориспільська митниця діяла, керуючись незаконними роз’ясненнями заступника голови Державної митної служби, викладені у листі № 25/4-14-34/115441-ЕТі від 20.09.2004.

Позивачем також було заявлене клопотання про поновлення АБ "Брокбізнесбанк" строку позовної давності для судового захисту порушеного права власності на безпідставно стягнуті кошти у вигляді державного мита за розмитнення валютних цінностей –банківських металів.

Державна митна служба України у відзиві на позов позовні вимоги повністю заперечила, стверджуючи, що законодавством про оподаткування не передбачено пільг по сплаті мита при ввезенні на територію України банківських металів. Відповідач-1 також вказав, що позовна заява є необґрунтованою та зазначив, що спірним листом не встановлювалося мито на банківські метали.

Бориспільська митниця у письмових поясненнях на позовну заяву вказала, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки за своєю правовою природою є адміністративним. Крім того, Бориспільська митниця зазначила, що не відмовляла позивачу в розмитненні банківських металів на підставі неправильно заповненої графи 47 вантажної митної декларації, а здійснювала пропуск товарів на митну територію України відповідно до чинного на той час законодавства: Митного кодексу України та Закону України "Про Єдиний митний тариф". Відповідач-2 також вказав на пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про повернення переплачених митних платежів за окремими ВМД.

17.09.2008 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що шкода, спричинена неправомірними діями Бориспільської митниці має відшкодовуватися згідно зі ст. 1173 ЦК України державою, а тому просив зобов'язати Головне управління Державного казначейства в м. Києві відшкодувати АБ "Брокбізнесбанк" за рахунок Державного бюджету 3160512,28 грн., які були необґрунтовано стягнуті у вигляді державного мита.

Головне управління Державного казначейства України у Київській області позовні вимоги заперечило, вказавши, що до відповідача-2 не зверталися у встановленому порядку з висновком про повернення надмірно сплачених коштів з Державного бюджету України на користь позивача, а отже підстав для відшкодування немає.

Розглянувши подані учасниками процесу документи, заслухавши пояснення всіх представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 37 Митного кодексу України переміщення через митний кордон України товарів та інших предметів підлягає митному оформленню. Митне оформлення здійснюється службовими особами митниці з метою забезпечення митного контролю та для застосування засобів державного регулювання ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через територію України, вивезення за її межі і транзиту через територію України товарів та інших предметів.

Статтею 48 Митного кодексу України визначені обов'язки декларанта, зокрема, декларант зобов'язаний: пред'явити митниці товари та інші предмети, що переміщуються через митний кордон України; подати митниці документи, що містять дані , необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення; сплатити мито та митні збори, якщо товари та інші предмети підлягають митному обкладенню.

Згідно ст. 72 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню. Засвідчення митним органом прийняття товарів, транспортних засобів та документів на них до митного контролю та митного оформлення здійснюється шляхом проставлення відповідних відміток на митній декларації та товаросупровідних документах.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 30 вересня 2004 року по 14 липня 2005 року АБ "Брокбізнесбанк" ввіз на митну територію України банківські метали (золото, срібло у мірних зливках виробництва Швейцарія) та здійснив їх розмитнення, сплативши ввізне мито в розмірі 2% від загальної вартості банківських металів, за вантажними митними деклараціями, вказавши відповідний код товару:

№ 122000105/4/016842 від 30.09.2004 загальну на суму 4 902 808,90 грн. (сплачене мито –98 056,18 грн.);

№ 122000105/4/016845 від 30.09.2004 на загальну суму 365 100,39 грн. (сплачене мито –7 302,01 грн.);

№ 122000105/4/017101 від 05.10.2004 на загальну суму 7 484 902,25 грн. (сплачене мито –149 698,05 грн.);

№ 122000105/4/017410 від 08.10.2004 на загальну суму 10 727 717,80 грн. (сплачене мито –214 554,36 грн.);

№ 122000105/4/017833 від 14.10.2004 на загальну суму 7 935 585,92 грн. (сплачене мито –158 711,72 грн.);

№ 122000105/4/018603 від 26.10.2004 на загальну суму 5 414 406,46 грн. (сплачене мито –108 288,13 грн.);

№ 122000105/4/018844 від 28.10.2004 на загальну суму 7 838 248,13 грн. (сплачене мито –156 764,96 грн.);

№ 122000105/4/019356 від 04.11.2004 на загальну суму 8 857 472,20 грн. (сплачене мито –177 149,44 грн.);

№ 122000105/4/019727 від 10.11.2004 на загальну суму 5 773 361,32 грн. (сплачене мито –115 467,23 грн.);

№ 122000105/4/020039 від 15.11.2004 на загальну суму 5 611 936,93 грн. (сплачене мито –112 238,74 грн.);

№ 122000105/4/020361 від 18.11.2004 на загальну суму 4 904 247,66 грн. (сплачене мито –98 084,95 грн.);

№ 122000105/4/020850 від 25.11.2004 на загальну суму 7 026 641,54 грн. (сплачене мито –140 532,83 грн.);

№ 122000105/4/021173 від 30.11.2004 на загальну суму 4 862 365,98 грн. (сплачене мито –97 247,32 грн.);

№ 122000105/4/021420 від 03.12.2004 на загальну суму 8 509 183,04 грн. (сплачене мито –170 183,66 грн.);

№ 122000105/4/021641 від 07.12.2004 на загальну суму 3 516 075,32 грн. (сплачене мито –70 321,50 грн.);

№ 122000105/4/021837 від 09.12.2004 на загальну суму 4 649 256,55 грн. (сплачене мито –92 985,13 грн.);

№ 122000105/4/022249 від 15.12.2004 на загальну суму 6 625 131,88 грн. (сплачене мито –132 502,63 грн.);

№ 122000105/4/022579 від 20.12.2004 на загальну суму 5 989 766,26 грн. (сплачене мито –119 795,33 грн.);

№ 122000105/4/022960 від 23.12.2004 на загальну суму 6 568 044,73 грн. (сплачене мито –131 360,89 грн.);

№ 122000105/4/023333 від 28.12.2004 на загальну суму 6 865 950,22 грн. (сплачене мито –137 319,00 грн.);

№ 122000105/5/000334 від 12.01.2005 на загальну суму 4 808 904,48 грн. (сплачене мито –96 178,09 грн.);

№ 122000105/5/001240 від 31.01.2005 на загальну суму 3 761 068,21 грн. (сплачене мито –75 221,36 грн.);

№ 122000105/5/001772 від 09.02.2005 на загальну суму 3 556 190,55 грн. (сплачене мито –71 123,81 грн.);

№ 122000105/5/004186 від 21.03.2005 на загальну суму 431 320,38 грн. (сплачене мито –8 626,40 грн.);

№ 122000105/5/004486 від 24.03.2005 на загальну суму 5 334 162,64 грн. (сплачене мито –106 683,26 грн.);

№ 122000105/5/004993 від 31.03.2005 на загальну суму 3 640 988,35 грн. (сплачене мито –72 819,77 грн.);

№ 122000105/5/009239 від 06.06.2005 на загальну суму 4 073 520,75 грн. (сплачене мито –81 470,42 грн.);

№ 122000105/5/011800 від 14.07.2005 на загальну суму 379 175,35 грн. (сплачене мито –7 583,51 грн.).

Крім того 20.10.2004 за вантажною митною декларацією № 122000105/4/018224 від 20.10.2004 позивачем при розмитнені банківських металів на загальну суму 7 612 079,70 грн. було сплачене мито у розмірі 5%, що становило 360 603,99 грн. Після надання сертифікату про походження товару Бориспільською митницею було повернуто 228 362,40 грн., що становить 3% від загальної вартості (лист № 2917/013-07 від 02.11.2004).

Таким чином, за період з 30.09.2004 по 14.07.2005 АБ "Брокбізнесбанк" при розмитненні банківських металів на Бориспільській митниці сплачено 3 160 512,29 грн. мита.

Відповідно до ст. 81 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Умови та порядок застосування форм декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення митних декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів і транспортних засобів, встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно ст. 80 Митного кодексу України у разі відмови у митному оформленні та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів митний орган зобов'язаний видавати заінтересованим особам письмове повідомлення із зазначенням причин відмови та вичерпним роз'ясненням вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення та пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України. Таким чином, приписами даної правової норми визначено, що у випадку відмови митного органу у митному оформленні та пропуску через митний кордон товарів і транспортних засобів митний орган зобов'язаний видавати заінтересованим особам письмове повідомлення із зазначенням причин відмови та вичерпним роз'ясненням вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення та пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон.

Позивач не надав суду доказів відмови митного органу у митному оформленні та пропуску через митний кордон банківських металів, які ввозилися АБ "Брокбізнесбанк", у зв’язку з невірним визначенням коду товару або несплатою ввізного мита. Не надано також доказів оскарження такої відмови.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Митного кодексу України митні органи - спеціально уповноважені органи виконавчої влади в галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено безпосереднє здійснення митної справи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення з наступними елементами: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади встановлені ст. 1173 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За умовами даного делікту відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкода), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою.

Оскільки позивачем був самостійно визначений код товару, заявлена митна вартість ввезеного товару, визначене мито та сплачене заявлене ввізне мито у суду відсутні підстави вважати, що сплата позивачем 3160512,28 грн. ввізного мита стала наслідком неправомірних дій відповідача-1 чи відповідача-3.

Посилання позивача в обґрунтування неправомірності дій відповідача-1 на роз’яснення заступника голови Державної митної служби, викладені у листі № 25/4-14-34/115441-ЕТі від 20.09.2004, є безпідставними, оскільки вказані роз’яснення не мали обов’язкового характеру для позивача при заповненні вантажних митних декларацій та сплаті ввізного мита.

Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, не належать згідно з ч. 2 ст. 1 ЦК України до сфери регулювання цивільним законодавством, до них не можна застосовувати положення цього Кодексу про поновлення строку позовної давності.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Обкладення митом товарів та інших предметів при ввезенні на митну територію України та вивезенні за межі цієї території здійснюється згідно з порядком формування та застосування Єдиного митного тарифу України, визначеним Законом України "Про Єдиний митний тариф".

Відповідно до ст.ст. 6, 8, 17 Закону України "Про Єдиний митний тариф" мито, що стягується митницею, являє собою податок на товари та інші предмети, які переміщуються через митний кордон України.

Ввізне мито нараховується на товари та інші предмети при їх ввезенні на митну територію України.

Мито нараховується митним органом України відповідно до положень цього Закону і ставок Єдиного митного тарифу України, чинними на день подання митної декларації, і сплачується як у валюті України, так і в іноземній валюті, яку купує Національний банк України.

Мито вноситься до Державного бюджету України.

Статтею 4 Закону України "Про Єдиний митний тариф" визначено, що товари та інші предмети, що ввозяться на митну територію України і вивозяться за межі цієї території, підлягають обкладенню митом, якщо інше не передбачено цим Законом.

Звільнення від сплати мита, тарифні пільги та преференції регулюються розділом III вказаного Закону.

Пункт "в" ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Єдиний митний тариф" в редакції, що була чинна на момент розмитнення АБ "Брокбізнесбанк" банківських металів за переліченими вище ВМД, не звільняв банківські метали від сплати мита, як помилково вважає позивач, посилаючись на визначення іноземної валюти, даний у Декреті Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю".

Згідно зі ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" термін "іноземна валюта" розуміється як власне іноземна валюта, так банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах тільки для цілей цього Декрету. А тому не може ототожнюватися з терміном "іноземна валюта", що використаний у п. "в" ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Єдиний митний тариф".

Митний кодекс України, який визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України та спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб'єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи, відносить поняття "банківські метали" до загального визначення "валютні цінності" окремо від поняття "іноземна валюта".

До п. "в" ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Єдиний митний тариф" банківські метали були внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України" від 07.07.2005 р. N 2775-IV, що набрав чинності з 16.08.2005.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем порушено порядок, встановлений для повернення надмірно сплаченого, на його думку, мита.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про Єдиний митний тариф" сума над міру стягнутого мита підлягає поверненню власникові товарів та інших предметів на його вимогу протягом одного року з моменту митного оформлення.

Відповідно до Порядку перерахування до Державного бюджету України митних платежів та інших податків і зборів, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державного казначейства України та Державної митної служби України від 31.07.2002 № 149/416, митні платежі та інші податки і збори, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, не пізніше наступного робочого дня після дати повного митного оформлення вантажної митної декларації зараховуються митними органами на рахунки, відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києва та Севастополі в розрізі відповідних митних органів.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок здійснення розрахунків з Державним бюджетом України за митом, податком на додану вартість, акцизним збором та іншими платежами, доходами і зборами, затвердженої наказом Держмитслужби, Мінфіну від 30.06.2000 № 368/149 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 липня 2000 року за № 429/4650), сума надмірно стягнутого мита підлягає поверненню власникові товарів та інших предметів на його вимогу протягом одного року з моменту митного оформлення. Суми надмірно стягнених податку на додану вартість, акцизного збору та інших платежів і зборів підлягають поверненню власникові відповідно до чинного законодавства на його вимогу протягом трьох років з моменту митного оформлення. Повернення здійснюється митними органами за рахунок поточних платежів, які належать перерахуванню до Державного бюджету, шляхом зменшення належних перерахувань до Державного бюджету за відповідними кодами бюджетної класифікації на суму коштів, потрібних для повернення. Суми мита, податку на додану вартість, акцизного збору та інших платежів і зборів, щодо яких винесено рішення суду про повернення, повертаються Державним казначейством за умови подання власником копії рішення судового органу, а також підтвердження митним органом перерахування цих коштів до Державного бюджету.

Відповідно до статті 50 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету.

Згідно Порядку повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів), затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 № 226 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2002 року за № 1000/7288), розробленого на виконання статті 50 Бюджетного кодексу України та відповідно до Положення про Державне казначейство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.1995 № 590, повернення платникам помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) здійснюється з відповідних рахунків, відкритих в органах Державного казначейства згідно з Планом рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України від 28.11.2000 № 119 (зі змінами і доповненнями), шляхом оформлення платіжних доручень на підставі відповідних документів, у тому числі виконавчих, податкових, митних та інших державних органів, яким відповідно до закону надано право стягнення до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших надходжень.

Повернення платникам помилково та/або надміру сплачених платежів, надходження яких забезпечується іншими державними органами, здійснюється органами Державного казначейства на підставі заяви платника про повернення, оригіналу довідки відповідного державного органу, на який покладено справляння платежу, що повертається, з обов'язковим зазначенням необхідності повернення та оригіналу документа (квитанції, платіжного доручення та ін.), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Повернення платникам помилково та/або надміру сплачених платежів здійснюється з того бюджету, до якого зараховується у поточному бюджетному році платіж, який підлягає поверненню.

Таким чином, повернення надміру сплаченого мита здійснюється з державного бюджету органами Державного казначейства.

Проте, як встановлено судом, позивач не звертався у передбаченому порядку протягом встановленого законодавством строку за поверненням надмірно сплаченого, на його думку, мита.

Судом визнаються безпідставними твердження відповідача-3 про непідсудність даного спору господарському суду, оскільки на вирішення суду переданий лише майновий спір, який згідно зі ст. 17, ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства вирішується саме в порядку господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги визнаються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв’язку із відмовою у позові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття та може бути оскаржене у порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя

О.О.Хрипун