ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 9/232-07

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ТОВ "Едельвейс"

на постанову

від 08.11.2007

Житомирського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду Вінницької області № 9/232-07

за позовом

ТОВ "Едельвейс"

до

ТОВ "Консоль"

про

розірвання договору та визнання права на повернення майна

за участю представників:

- позивача

Любавіна В.О.

- відповідача

Швидкого І.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 26.07.2007 у справі № 9/232-07 (суддя Балтак О.О.) позовні вимоги ТОВ "Едельвейс" (змінені і уточнені в процесі розгляду спору) задоволені частково, розірвано договір купівлі-продажу від 22.02.2005, укладений між ТОВ "Едельвейс" та ТОВ "Консоль", посвідчений нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В., зареєстрований в реєстрі за № 317, в решті позовні вимоги залишені без задоволення.

Рішення в частині задоволення позову мотивовано приписами ст. 651 ЦК України, оскільки, відповідач, як покупець, свої зобов'язання за спірним договором не виконав, розрахувавшись не в повному обсязі, що призвело до істотного порушення прав позивача, як продавця. В задоволенні вимоги про визнання за ТОВ "Едельвейс" права на повернення майна –об’єкту купівлі-продажу за спірним договором: 9/10 частин майнового комплексу, що розташований по вул. Леніна, 1 в смт. Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області, місцевий суд відмовив в зв’язку з її безпідставністю і необґрунтованістю, зазначивши, що позивач зворотно придбав у відповідача за договором купівлі-продажу від 24.10.2006 ті ж самі об'єкти нерухомості, які на день подання позову вже перебували у власності позивача.

Житомирський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі головуючого судді Зарудяної Л.О., суддів Вечірка І.О., Ляхевич А.А.), здійснюючи апеляційний перегляд в зв’язку зі скаргами ТОВ "Едельвейс" та ТОВ "Консоль", постановою від 08.11.2007 рішення у справі скасував в частині задоволення позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, прийнявши в цій частині нове рішення про відмову в позові, в іншій частині рішення залишене без змін.

Постанова мотивована тим, що позивач, маючи право на розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, в порушення приписів ст. 188 ГК України, не звертався до відповідача з пропозицією про розірвання договору, отже, між сторонами відсутній спір, який би підлягав вирішенню в частині розірвання договору в судовому порядку.

ТОВ "Едельвейс", не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, в поданій касаційній скарзі просить постанову та рішення у справі в частині відмови у позові скасувати, позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм чинного матеріального законодавства, зокрема, ст. 188 ГК України, ст. 651 ЦК України, та незастосування судами попередніх інстанцій щодо права на повернення майна приписів ст. ст. 694, 695 ЦК України та пункту 6.2 спірного договору.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 22.02.2005 між ТОВ "Едельвейс" (продавець) та ТОВ "Консоль" (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріально і зареєстрований в реєстрі за № 317, за умовами якого позивач передає, а відповідач набуває у власність 9/10 частин майнового комплексу по отриманню товарного яйця, який розташований в смт. Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області, по вул. Леніна, 1, вартістю 751389,02 грн. (п. 1.1, п. 2.1 договору), покупець проводить оплату за нерухоме майно на протязі трьох місяців з моменту укладення договору у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок продавця (п. 2.2 договору), передача нерухомого майна покупцю здійснюється сторонами за актом прийомки-передачі, за його місцезнаходженням, на протязі 10-ти днів з моменту укладення цього договору ( п. 3.1 договору).

Як встановлено судами, на виконання умов договору позивач за актом прийому-передачі від 25.02.2005 передав відповідачеві об’єкт купівлі-продажу, натомість останній взяті на себе зобов'язання з оплати майна виконав частково, сплативши позивачеві 600000 грн. за меморіальним ордером № 1 від 22.04.2005.

Посилаючись на приписи п. 6.2 договору, яким передбачено право продавця вимагати розірвання договору і повернення майна у випадках його несвоєчасної (неповної) оплати, та норму ст. 651 ЦК України, позивач вимагає розірвання договору в судовому порядку і визнання за ним права на повернення майна, яке було об’єктом купівлі-продажу за спірним договором.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на здійснення ним повних розрахунків по договору від 22.02.2005 в сумі 751389,02 грн., а саме: шляхом сплати на поточний рахунок позивача 600000 грн. платіжним дорученням № 1 від 22.04.2005 та 1373,80 грн. платіжним дорученням № 3854 від 18.06.2007, а також шляхом здійснення заліку однорідних вимог за заявою відповідача № 265 від 15.06.2007 в сумі 150015,22 грн.

Зазначені заперечення відповідача щодо сплати ним решти боргу, окрім 600000 грн., за спірним договором в сумі 151389,02 грн. суди попередніх інстанцій відхилили як недоведені належними і допустимими доказами, визнавши за позивачем право на розірвання договору за рішенням суду згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, однак, щодо підстав для задоволення позову в цій частині суди попередніх інстанцій дійшли прямо протилежних висновків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Як достеменно встановлено судами попередніх інстанцій, позивач зворотно придбав у відповідача за договором купівлі-продажу від 24.10.2006, посвідченим нотаріально і зареєстрованим в реєстрі за № 2333, ті ж самі об'єкти нерухомості і прийняв їх у власність, що підтверджується накладними №№ 3053 –3060 від 24.10.2006 та довіреністю ТОВ "Едельвейс" серії ЯЛЗ № 564880 від 24.10.2006 на ім'я Чорного М.Д.

Таким чином, до відповідача, який був боржником за спірним договором від 22.02.2005, перейшли відповідно до договору від 24.10.2006 зобов’язання позивача, за якими він був кредитором щодо боржника, тобто, відбулось поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі, а саме в особі відповідача, що згідно ст. 606 ЦК України є способом припинення цивільно-правового зобов’язання, отже, зобов’язання відповідача за договором купівлі-продажу від 22.02.2005, розірвання якого вимагає позивач, як продавець, з огляду на неповне виконання відповідачем, як покупцем, своїх зобов’язань з оплати придбаних об'єктів нерухомості, припинились з укладенням між тими ж сторонами договору від 24.10.2006 купівлі-продажу тих самих об’єктів позивачем у відповідача.

З огляду на викладене, вимога про розірвання договору, зобов’язання за яким припинились внаслідок подальшого поєднання боржника і кредитора в одній особі, не підлягає задоволенню.

При цьому, посилання скаржника на приписи пункту 6.2 договору, яким передбачено право продавця вимагати розірвання договору і повернення майна у випадках його несвоєчасної (неповної) оплати, та норми ст. ст. 694, 695 ЦК України щодо права на повернення неоплаченого майна, за всіх вищезазначених обставин, не впливає на результат вирішення цього спору, а, крім того, колегія суддів зазначає, що пункт 6.2 договору надає продавцеві право на розірвання договору і відшкодування збитків та/або повернення майна у разі його несвоєчасної (неповної) оплати лише в випадках, передбачених чинним законодавством, втім, норми ст. ст. 694, 695 ЦК України до правовідносин за спірним договором не можуть бути застосовані, оскільки, за загальним правилом, встановленим статтею 692 ЦК України, продавець має право вимагати лише оплати проданого і переданого покупцеві товару, а право продавця при несплаті покупцем у встановлений строк товару, проданого в кредит, вимагати повернення неоплачених товарів, передбачене нормою ч. 4 ст. 694 ЦК України, може бути реалізоване лише до тієї частини товару, який залишився неоплаченим, і за умови, якщо договором купівлі-продажу передбачено залишення за продавцем права власності на товар до моменту його повної оплати, однак, згідно п. 1.4 договору від 22.02.2005 право власності на майно переходить до покупця в момент державної реєстрації цього договору, а щодо ст. 695 ЦК України, якою встановлені особливості оплати товару з розстроченням платежу, то спірним договором не передбачена розстрочка, натомість тільки відстрочка оплати на три місяці (п. 2.2 договору).

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 08.11.2007 у справі господарського суду Вінницької області № 9/232-07 залишити без змін.

Касаційну скаргу ТОВ "Едельвейс" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                               К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Глос