Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2008 р. Справа № 47/550-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Пшеничний Ю.Л.

відповідача - не з*явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 288Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 23.01.08 р. по справі № 47/550-07

за позовом Дочірнього підприємства "Санаторій "Березівські мінеральні води" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", с. Березівське

до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків

про стягнення 762255,00 грн.

встановила:

У листопаді 2007 р. позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення збитків у розмірі 762255,00 грн., які складаються з суми повернутих грошей внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань на підставі договору № 96 від 01.10.2005 р. та судових витрат по справі.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2008 р. по справі № 47/550-07 (суддя - Светлічний Ю.В.) позов задоволено та стягнуто з відповідача 762255,00 грн. збитків, витрати по сплаті державного мита - 7622,55 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення 118,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що рішенням господарського суду Харківської області по справі № 53/364-06 від 23.11.2006 р., вступившим в законну силу, встановлено, що відповідач безпідставно припинив постачання теплової енергії позивачу з 22.08.2006 р. Суд вважав , що неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 96 від 1.10.2005 р. спричинило величезні збитки позивачу, більша частина збитків виникла у 4 кварталі в зв’язку з відсутністю у санаторію опалення.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки судом було не повно з’ясовані обставини, які мають значення для справи, та рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що у 2006 році позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь суми господарських санкцій у вигляді штрафу, збитків та визначення ч. 2 п. 10.2 договору № 96 від 01.10.2005 року недійсною.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.11.2006 р. позов задоволено у повному обсязі, визнано ч. 2 п. 10.2 зазначеного договору недійсною та стягнуто з відповідача штраф, збитки.

Постановою Верховного суду України від 16.10.2007 р. рішення господарського суду Харківської області від 23.11.2006 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.01.2007 р. залишено без змін. На думку відповідача, керуючись ч. 5 ст. 188 ГК України, ч. 4 ст. 653 ЦК України договір про постачання теплової енергії № 96 набрав чинності від 01.10.2005 р., а припинив свою дію на думку відповідача, 22.08.2006 р. на законних підставах. Відповідач вказує на те, що він вже був притягнутий до відповідальності та сплатив збитки і штраф за порушення договору в період його дії. Відповідач також зазначає, що згідно з ст. 251 ГК України, притягнення до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства є прерогативою Антимонопольного комітету України (штраф тощо), однак підстав для притягнення відповідача до відповідальності Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України не було знайдено. Крім того, судом першої інстанції були не повністю з’ясовані обставини справи, оскільки повноваження Степанова Є.Є. на укладання договору № 06/01-08-13 від 27.01.2006 року, не підтвердженні документально, а також судом не було встановлено, чи були використані путівки на суму 1893162 грн. у четвертому кварталі 2006 р.

Відповідач у судове засідання вдруге не з’явився, через канцелярію надав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв’язку з хворобою представника відповідача. Судова колегія вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, представник відповідача приймав участь у першому судовому засіданні та виклав свою позицію по справі, розгляд справи неодноразово відкладався, нез’явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Позивач з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі не погоджується, подав заперечення на апеляційну скаргу, де зазначив, що прийняте по справі рішення законне, обґрунтоване та прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права, та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування вказаного, позивач зазначає про безпідставність посилання відповідача на те, що договір про постачання теплової енергії № 96 від 1.10.2005 р. є розірваним з 22.08.2006 р., тому як вже встановлено судами при розгляді справи, що ч. 2 п. 10.2 зазначеного договору не відповідає вимогам закону та у відповідності до ст. 207 ГК України, ст.ст. 215, 216 ЦК України є нікчемним та визнано судами усіх ланок недійсною, це підтверджується постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.01.2007 р, а саме абзаци 35-45 постанови. За таких обставин, посилання відповідача у позові на п. 5 ст. 188 та ч. 5 ст. 653 ЦК України є помилковим, тому як у рішенні судів по даній справі ідеться річ не про зміну умов договору, а про недійсність частини договору.

У запереченні на апеляційну скаргу позивач також зазначив, що позивач на підставі листа № 804 від 26.12.2006 р. звертався до відповідача з проханням розгляду питання про розірвання договору, на підставі того, що відповідач не належним чином виконує свої зобов’язання за договором, та просив надати згоду на розірвання договору у відповідності до ст. 188 ГК України, але позивач відмовився від пропозиції відповідача, де він зазначив, що на його думку договір є розірваним з 22.06.2006 р. на підставі ч. 2 п. 10.2 договору.

Позивач просить судову колегію прийняти до розгляду лист Виконавчої дирекції фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 685 від 11.12.2007 р., де вказано, що сума грошей у розмірі 914706,00 грн. була повернута позивачем саме із-за відсутності у санаторії гарячої води та опалення, та лист № 1001/124 від 23.01.2006 р., лист № 10001/123 від 23.01.2006 р., які спростовують ствердження відповідача, що у головного лікарня Степанова Є.Г. не було повноважень на підписання договору № 06/01-08-13 від 27.01.2006 р. Позивач вважає, що з урахуванням індексу інфляції йому спричинені збитки у сумі 815253,08 грн.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін встановила, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання теплової енергії № 96 від 01.10.2005 р. строком дії до 01.10.2006 р. з протоколом розбіжностей до нього.

Згідно предмету та п. 4.2. договору постачання відповідач взяв на себе зобов'язання постачати позивачу теплову енергію в вигляді гарячої води або водяної пари на такі потреби: опалення та вентиляцію; гаряче водопостачання; технологічні потреби, у потрібних йому обсягах, але не більш тих, що вказані у договорі за окремий період.

Господарським судом Харківської області у рішенні від 23.11.2006 р. по справі № 53/364-06, Харківськім апеляційним господарським судом у постанові від 31.01.2007 р. та Верховним судом України у постанові від 16.10.2007 р. встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови договору про постачання теплової енергії № 96 від 1.10.2005 р., тобто у період з 15.06.2006 р. по 2.07.2006 р. подача теплової енергії позивачу у вигляді гарячої води зовсім була відсутня, а з 03.07.2006 р. подача гарячої води здійснювалась відповідачем частково по графіку (2 години у добу, а саме з ранку 6-30 до 7-30 години та ввечері з 21-00 по 22-00 години) на наступні об'єкти: спальні корпуса №№ 1а,3,4,5,6,8 та клуб-столова; в інші корпуса теплова енергія у вигляді гарячої води зовсім не постачалася, а саме №№ 7, 10, 12, адміністративний корпус, та також не постачалася теплова енергія у вигляді пару, яка застосовувалась для підігріву води у басейні та для прання білизни у пральній.

Господарським судом Харківської області у рішенні 23.11.2006 р. по справі № 53/364-06, Харківськім апеляційним господарським судом у постанові від 31.01.2007 р. та у постанові Верховного суду України також встановлено, що відповідач безпідставно припинив постачання теплової енергії позивачу з 22.08.2006 р., посилаючись на те, що згідно його листа № 940 від 22.06.2006 р. він у односторонньому порядку згідно п. 2 п. 10.2. договору постачання розірвав договір постачання з 22.08.2006 р., цей факт він підтверджує у листі № 57 від 16.01.2007 р.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що доводи відповідача про той факт, що він з будь-яких причин може розірвати договір постачання з позивачем були спростовані при слуханні справи № 53/364-06, що підтверджується рішеннями (постановами) господарських судів різних інстанцій, а саме господарські суди у рішеннях зазначили, що згідно зі ст. 5 Закону України „Про природні монополії" відповідач є природною монополією у сфері централізованого постачання теплової енергії, що також підтверджує відповідь Харківського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України № 02-26/1-2225 від 4.09.2006 р.

В п. 2 ст. 10 зазначеного Закону викладено, що суб'єкти природних монополій не можуть вчиняти дії, які приводять або можуть призвести до неможливості виробництва (реалізації) товарів, щодо яких здійснюється регулювання відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про теплопостачання" відповідач не має право припиняти свою діяльність або зменшувати обсяг постачання теплової енергії з метою створення дефіциту теплової енергії.

Згідно зі п. 2 ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони, зокрема таку, що допускає односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або зміну виконавцем його умов, що стосується також умови одностороннього припинення договору, передбаченої у п. 2 п. 10.2. договору про постачання.

На підставі вищевказаного господарський суд Харківської області у своєму рішенні по справі № 53/364-06 визнав ч. 2 п. 10.2. договору про постачання теплової енергії № 96 від 1.10.2005 р. недійсною, законність цього підтвердили інші суди при розгляді справи.

Отже, відмова відповідача від постачання теплової енергії у вигляді гарячої води або водяного пару з 22.08.2006 р. позивачу визнана рішеннями судів такою, що не відповідає діючому законодавству.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами був укладений договір енергопостачання, а відносини по енергопостачанню регулюються нормами Цивільного Кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання, тобто підприємницькі відносини регулюються Господарським кодексом України.

Отже, при застосуванні норм діючого законодавства слід виходити з принципу пріоритету спеціального закону перед законом загальним, в першу чергу застосовуються норми ГК України, як спеціальне законодавство, а у випадку не врегулювання або недостатнього врегулювання відповідних відносин застосовуються норми ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України відшкодування збитків є господарською санкцією, а ч. 1 ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник в господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані збитки суб'єкту, права або інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані доходи, які управлена сторона одержала б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, й відшкодування збитків.

Таким чином, юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової чи господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад цивільного (господарського) правопорушення. Необхідними умовами цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності за загальним правилом є: протиправність поведінки особи; шкода як результат протиправної поведінки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, що заподіяла шкоду.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 96 від 01.10.2005 р. з протоколом розбіжностей до нього спричинила збитки позивачу, а саме позивач не зміг виконати умови передбачені п. 4.1., п. 5.3.5. договору № 06/01-08-13 від 27.01.2006 р. у частині надання якісних послуг передбачених кваліфікаційними вимогами тендерної документації, а саме відповідність послуг державним стандартам вказаним у наявному у позивача сертифікату відповідності серії ВБ № 371439 на послуги місць для короткотермінового проживання. Як вбачається з матеріалів справи, більша частина збитків виникла у четвертому кварталі у зв'язку з відсутністю у санаторію опалення.

Згідно ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Суд першої інстанції обґрунтовано посилаючись на зазначену норму, безпідставно вважав доведеними та підлягаючими стягненню збитки у розмірі 762255,00 грн., посилаючись на договір № 06/01-08-13 від 27.01.2006 р., згідно з яким Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перерахувала на прикінці третього кварталу і у четвертому кварталі 2006р. позивачу гроші за путівки 4 кварталу усього у розмірі 2840796,00 грн., що підтверджують виписки з банку, а саме: виписка з банку від 25.09.2006 р., де позивачу була перерахована сума у розмірі 1395009,00 грн., виписка з банку від 07.11.2006 р., де позивачу перерахована сума у розмірі 800000,00 грн., виписка з банку від 23.11.2006 р., де позивачу перерахована сума у розмірі 575353,00 грн., виписка з банку від 27.11.2006 р., де позивачу перерахована сума у розмірі 70434,00 грн.

Суд першої інстанції вважав, що повернута Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності частина грошей у розмірі 914706,00 грн. / 762255,00 грн. без ПДВ/ є збитками, так як позивач не міг забезпечити якісні послуги з причин відсутності опалення та гарячої води у санаторію та повернув вартість путівок.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що у вартісті путівок є умовно-постійні та умовно-змінні витрати та при розрахунках збитків не підлягають включенню до суми збитків умовно –змінні витрати, у вартості путівок умовно –змінні витрати складають 31,4% на суму 239348 грн. 07 коп. /витрати на медикаменти, витрати на харчування згідно звіту про собівартість реалізованих ліжко - днів за 2006 р./.

Господарський суд не досліджував зазначених обставин та прийняв необґрунтоване рішення про повне задоволення позову по стягненню збитків у розмірі вартості путівок, безпідставно вважаючи доведеними доводи позивача по розміру збитків. В зв’язку з чим, стягненню підлягали збитки у сумі 522906,93 грн., а рішення господарського суду підлягає зміні.

Посилання позивача на наявність фактичних збитків у сумі 729859,52 грн., а з урахуванням індексу інфляції у сумі 815253,08 грн. необґрунтоване, так як позов пред’являвся виходячи з планової вартості путівок без урахування індексу інфляції і підстави для збільшення позовних вимог у апеляційній інстанції відсутні.

Ствердження відповідача про те, що договір про постачання теплової енергії № 96 від 1.10.2005 р. є розірваним з 22.08.2006 р., безпідставне, так як при розгляді справи судами встановлено, що ч. 2 п. 10.2 зазначеного договору не відповідає вимогам закону та відповідно до ст. 207 ГК України, ст.ст. 215, 216 ЦК України є нікчемним та визнаний судом недійсним.

Посилання відповідача на те, що він вже був притягнутий до відповідальності та сплатив збитки і штраф за порушення договору в період його дії, також необґрунтоване, так як сплата штрафу не звільняє від оплати збитків, а збитки стягнути у сумі 12962,34 грн. складаються з повернутих позивачем грошових коштів за неотриманні послуги та процедури і не відносяться до збитків пред’явлених по даній справі.

Як свідчать матеріали справи, повноваження Степанова Є.Є. на укладання договору № 06/01-08-13 від 27.01.2006 року підтвердженні належними доказами.

Твердження відповідача про те, що судом не було встановлено, чи були використані путівки на суму 1893162 грн. у четвертому кварталу 2006 р. безпідставне, так як збитки по зазначеним путівкам позивачем не пред’являлись та не були предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, рішення господарського суду частково не відповідає вимогам норм чинного законодавства України і підлягає зміни, керуючись ст.ст. 217, 218, 224 ГК України, ст.ст. 9, 611, 623 Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, судова колегія –

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2008 р. по справі № 47/550-07 змінити.

Рішення в частині стягнення збитків у сумі 239348 грн. 07 коп., 2393,48 грн. держмита скасувати та в позові в цієї частині відмовити.

В іншій частині залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Санаторій "Березівські мінеральні води" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", с. Березівське (62363, Харківська область, Дергачівський район, с. Березівське, р/р № 4280 в ХОФ АК «Укрсоцбанк»м. Харків, МФО 351016, код 02648432) на користь Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 5 пов., р/р № 73 у Першій Харківській філії АКБ «Базис», МФО 351599, код 03361721) - 1196 грн. 74 коп. держмита по скарзі.

Доручити господарському суду Харківської області видати наказ.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови підписано 31.03.2008 р.