ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

16.09.08
Справа  № 19/02-14

Львівський
апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської
М.В.

суддів:                                                                                                         Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 від 02.07.2008 р. без номера

на
ухвалу Господарського
суду Львівської області від 21.05.2008 р.

у
справі № 19/02-14 А

за
позовом ОСОБА_1,
с.Мазів Золочівського р-ну Львівської обл.

до
відповідача-1 Словітської
сільської ради Золочівського району Львівської області, с.Словіта Золочівського
р-ну Львівської обл.

до
відповідача-2 ОСОБА_2,
с.Словіта Золочівського р-ну Львівської обл.

до
відповідача-3 ТзОВ
“Громада” , с.Словіта Золочівського р-ну Львівської обл.

за
участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачів -Золочівського
міжрайонного бюро технічної інвентаризації, м.Золочів Львівської обл.

про
визнання права
власності

За
участю представників:

від
позивача -не
з”явився;

від
відповідача-1 -не
з”явився,

від
відповідача-2 -ОСОБА_2,

від
відповідача-3 - не
з”явився;

ві
третьої особи - не
з”явився

Відповідачу-2
роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про
відвід суддів не поступало.

Оскільки
відповідач-2 не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового
процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1
ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою
Господарського суду Львівської області від 21.05.2008 р. у справі № 19/02-14 А
(суддя Левицька Н.Г.) відмовлено в прийнятті позовної заяви на підставі п.1
ст.62 ГПК України., оскільки позивачем і відповідачем-2 є фізичні особи, відтак
даний спір не підвідомчий господарським судам України.

Позивач
з даною ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу
місцевого господарського суду скасувати, а справу передати на розгляд  Господарського суду Львівської області з
наступних підстав: згідно з Законом України “Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів” від 15.12.2006 р. № 483-У і ч.3 ст.67
ГПК України під корпоративними відносинами слід розуміти відносини, що
виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав, тобто права
власності на частку (пай) у статутному фонді (капіталі) юридичної особи; листом
Золочівського районного суду Львівської області від 06.05.2008 р. № 567 йому
рекомендовано звернутися з даним позовом до Господарського суду Львівської
області.

У судовому засіданні відповідач-2
просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу
-без задоволення.

Відповідач-1 подав клопотання про
розгляд апеляційної скарги за відсутності його представника.

Розглянувши
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази,
заслухавши пояснення відповідача-2, колегія Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що ухвалу Господарського суду Львівської області
від 21.05.2008 р. у справі № 19/02-14 А слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

При
цьому колегія суддів виходила з наступного.

Підвідомчість
справ загальним і господарським судам визначається законодавством. У разі відсутності
прямої вказівки у законі застосовується принцип розмежування підвідомчості за
суб'єктним складом. Зокрема, на підставі ст.1 ГПК України господарським судам
підвідомчі спори щодо захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у
тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи. При цьому справи, що виникають з корпоративних
відносин, на підставі п.4 ч.1 ст.12 ГПК України підвідомчі господарським судам
незалежно від того, які особи - юридичні чи фізичні - є учасниками
корпоративних відносин, з яких виник спір. Тому, якщо стороною у справі є
фізична особа, вирішального значення при розмежуванні юрисдикцій набуває питання,
чи є ця справа такою, що виникає з корпоративних відносин.

Зокрема,
складним є питання, чи підлягають розгляду господарським судом справи, що
пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності
інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами
(кооперативи, приватні підприємства, колективні підприємства тощо), якщо
стороною у справі є фізична особа?

При
вирішенні питання про підвідомчість (підсудність) аналогічних категорій справ
до врегулювання на законодавчому рівні в судів відсутні підстави виходити за
межі підвідомчості господарських судів, визначених ст.12 ГПК України. Тому,
незважаючи на те, що спори, пов'язані з діяльністю інших юридичних осіб, є за
своїм змістом близькими до спорів, що виникають з корпоративних відносин,
проте, якщо хоча б однією зі сторін спору є фізична особа, непідвідомчі
господарським судам.

Як
вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, предметом спору є визнання права власності
на майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства.

Колективне
сільськогосподарське підприємство не є господарським товариством, а тому дія
п.4  ч.1 ст.12 ГПК України на нього не
поширюється.

Що
стосується наявності листа Золочівського районного суду Львівської області від
06.05.2008 р. № 567, яким рекомендовано ОСОБА_1 звернутися з даним позовом до
Господарського суду Львівської області, то він не є процесуальним документом
(ухвалою), яким відмовлено у відкритті провадження у справі (ст.122 ЦПК
України), що б перешкодило повторному зверненню до суду загальної юрисдикції.

Отже,
з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського
суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області відповідає
матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника
документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані
правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для
скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Відповідно
до п.п. „г” п.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” №
7/93 від 21.01.1993 р. з наступними змінами та доповненнями та п.35 Інструкції
про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом
Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 р. № 15,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.1993 р. за № 50, з
наступними змінами та доповненнями державне мито не сплачується з апеляційних
скарг на ухвали господарських судів. Оскільки скаржником помилково сплачено
державне мито на суму 42 (сорок дві) грн. 50 (п”ятдесят) коп. за подання
апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від
21.05.2008 р., то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне видати довідку
про повернення держмита.

Керуючись
ст.ст.99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.05.2008 р. у справі №
19/02-14 А залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

2.
Видати довідку про повернення державного мита.

3. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

4.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя
Н.А.Галушко

Суддя
Г.В.Орищин