ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.03.08

Справа № 11/96-08.

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сумський рафінадний завод»,

м. Суми

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроресурси», м. Суми

про визнання недійсним договору та визнання права власності,

СУДДЯ ЗРАЖЕВСЬКИЙ Ю.О.

Представники сторін:

Від позивача – предст. Джепа Г.В. довіреність б/н від 27.02.2008 р.

Від відповідача – не прибув

За участю секретаря судового засідання Лєпкової О.О.

Суть спору: позивач просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі споруди бризгательного басейну площею 5 915 кв. м, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, 4 (літера «93» згідно технічного паспорту) підписані 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Сумський рафінадний завод” (40022, м. Суми, вул. Привокзальна, 4, код 00372925) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроресурси» (40022, м. Суми, вул. 1-ша Залізнична, 2, код 31930639), а також визнати право власності відкритого акціонерного товариства «Сумський рафінадний завод” на споруду бризгательного басейну площею 5 915 кв. м, розташовану за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, 4 (літера «93» згідно технічного паспорту).

Відповідач в судове засідання не прибув, але надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що визнає позовні вимоги, і просить суд розглядати справу без його представника. Тому, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представнику позивача роз‘яснено вимоги ст. ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України щодо його процесуальних прав та обов‘язків.

Представник позивача заявив клопотання про недоцільність здійснення фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд задовольнив клопотання представника позивача, оскільки воно відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача подав заяву, якою не заперечує проти оголошення резолютивної частини рішення по справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст. 655 Цивільного кодексу України, між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу споруди від 01.02.2008 р. Сторони договору досягли домовленості по всіх істотних умовах договору (предмет, ціна, порядок оплати, порядок передачі майна). Згідно даного договору, відповідачем було отримано від позивача споруди бризгательного басейну площею 5 915 кв. м, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, 4 (літера «93» згідно технічного паспорту), і відповідач зобов’язався сплатити у вказані договором строки.

Як свідчить з матеріалів справи, факт передачі споруди підтверджується актом приймання-передачі споруди від 01.02.2008 р. підписаний позивачем –Відкритим акціонерним товариством «Сумський рафінадний завод» та відповідачем – Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроресурси».

Відповідно умов договору (п. 2) передбачено, що оплата за отриману споруду здійснюється на рахунок позивача не пізніше 11 лютого 2008 р. в сумі 20 000 грн. 00 коп. Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, чим порушив вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ж ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Позивач передав у власність споруду, чим своє зобов’язання виконав в повному обсязі, а відповідач повністю не розрахувався з позивачем за отриману споруду, окрім цього, відповідач в супереч вимогам вищевказаного договору не повернув позивачу споруду за актом приймання-передачі.

Як зазначає позивач, що за даних обставин відповідач допустив істотне порушення умов договору купівлі-продажу від 01.02.2008 року, оскільки не вніс належної до сплати суми грошових коштів, передбачених договором.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу споруди від 01.02.2008 р. та акту приймання-передачі споруди від 01.02.2008 р., укладених між позивачем –Відкритим акціонерним товариством «Сумський рафінадний завод» та відповідачем – Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроресурси підлягають задоволенню, виходячи з норми, закріпленої ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконавши умови договору від 01 лютого 2008 року, не відмовився від свого права на споруду.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Однак позивач, на даний час не може повною мірою скористатися своїм правом власності на зазначену вище споруду, оскільки відповідач не визнає таке право власності. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави набуття права власності визначені положеннями статті 328 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, одним із способів захисту цивільних прав є визнання такого права.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. А згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із частиною 1 статті 48 Закону України "Про власність" Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. При цьому, відповідно до частини 2 вказаної статті власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії.

Матеріалами справи та в судовому засіданні було встановлено, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву визнає вимоги позивача в повному обсязі.

Суд, оцінивши надані позивачем документи та докази по справі, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з норми, закріпленої ст. 328 Цивільного кодексу України, а саме: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим законно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд встановив, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими, повністю підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 202, 215, 316, 317, 319, 321, 328, 331, 392, 525, 526, 655 Цивільного кодексу України, статтями 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.           Визнати недійсним Договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі споруди бризгательного басейну площею 5 915 кв. м, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, 4 (літера «93» згідно технічного паспорту) підписані 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Сумський рафінадний завод” (40022, м. Суми, вул. Привокзальна, 4, код 00372925) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроресурси» (40022, м. Суми, вул. 1-ша Залізнична, 2, код 31930639).

3.          Визнати право власності Відкритого акціонерного товариства «Сумський рафінадний завод” (40022, м. Суми, вул. Привокзальна, 4, код 00372925) на споруду бризгательного басейну площею 5 915 кв. м, розташовану за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, 4 (літера «93» згідно технічного паспорту).

СУДДЯ                                                                                Ю.О. ЗРАЖЕВСЬКИЙ