ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 52/17

03.09.08

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»до Державного підприємства «Вугілля України»про стягнення 1428,24 грн., за участю представників позивача – Попейко С.О., довіреність № 10/1342-341 від 01.02.2008 р., відповідача –Пилипчук О.С., довіреність № 11-01/3-Д від 11.01.2008 р.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2008 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про відшкодування збитків в сумі 1 428,24 грн., понесених ним в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором поставки № 03-ЕН/08 від 18.07.2007 р. та додатку до нього №03/08-П від 28.02.2008 р. щодо якості вугільної продукції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.07.2008 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 30.07.2008 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.07.2008 р. розгляд справи відкладено на 03.09.2008 р.

12.08.2008 позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог на підставі ст. 22 ГПК України, в якій просив додатково стягнути з відповідача 2872,08 грн. збитків, що пов’язані з виконанням зобов’язань згідно додатку №06/08-П від 29.05.2008 р. до договору поставки № 03-ЕН/08 від 18.07.2007 р.

Судом відмовлено позивачу у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог до розгляду, оскільки предметом розгляду у даній справі є вимоги про відшкодування збитків у сумі 1 428,24 грн., понесених позивачем в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором поставки № 03-ЕН/08 від 18.07.2007 р. та додатку до нього №03/08-П від 28.02.2008 р. щодо якості вугільної продукції, а відповідно до вимог ст. 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог.

Представник відповідача письмового відзиву не надав, вимог ухвал суду від 04.07.2008 р.та 30.07.2008 р.не виконав.

Так, в судовому засіданні 03.09.2008 р. представник відповідача заявив клопотання про зобов’язання позивача направити на адресу відповідача не отримані ним документи додані позивачем до позовної заяви в порядку передбаченому ст. 56 ГПК України.

При огляді судом матеріалів справи виявлено наявність доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Отже, відповідач не надав суду доказів на підтвердження поважності причин невиконання вимог ухвали суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Дніпроенерго»(покупець) та Державним підприємством «Вугілля України»(постачальник) було укладено договір поставки вугілля №03-ЕН/08 (далі –договір), за умовами якого відповідач зобов’язався поставити позивачу вугільну продукцію (далі –продукція) в асортименті, по реквізитах і за якісними характеристиками, приведеними у цьому договорі, а позивач зобов’язався прийняти продукцію, оплатити її вартість на умовах, встановлених цим договором..

Пунктом 8.1 договору сторонами встановлений строк його дії з 01.01.2008 р. до 31.12.2008 р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов’язань.

Загальну суму договору сторонами встановлено орієнтовано у розмірі 554 560 000,00 грн. (п. 1.3 договору).

Відповідно до умов п. 2.4 Договору, в підтвердження поставки відповідач зобов’язаний надати позивачу одночасно з прибуттям кожної партії продукції залізничні накладні, а також не пізніше 24 годин з моменту завершення відбору проб надіслати вантажоотримувачу швидкодіючими електронними засобами зв’язку (факс, електронна пошта) копії посвідчень про якість (реєстр посвідчень) з обов’язковим підтвердженням отримання відповідно до вимог п. 6.5 ДСТУ 4083-2002.

Продукція вважається поставленою відповідачем і прийнятою позивачем тільки після одержання останнім оригіналів посвідчень про якість, рахунків-фактур, податкових накладних та підписання сторонами акту приймання-передачі продукції.

При цьому, 28.02.2008 р. сторонами було складено та підписано додаток №03/08-П до договору, який є невід’ємною його частиною, у відповідності до якого відповідач в березні 2008 року зобов’язався забезпечити постачання продукції за обумовленою додатком загальною вартістю 84 792 288,00 грн. на Придніпровську ТЕС (далі –вантажоотримувач), а позивач зобов’язався сплатити вартість продукції з урахуванням фактично понесених витрат відповідача по її перевезенню.

На виконання умов договору відповідач 03.03.2008 р. та 06.03.2008 р. поставив вантажоотримувачу позивача продукцію, що підтверджується накладними №50799647 від 03.03.2008 р. та №№5079961, 50515811. А також на підтвердження якості поставленої продукції у відповідності п.2.4 договору надав посвідчення якості №3321 від 01.03.2008, №3332 від 04.03.2008, №128 від 04.03.2008.

При прийманні продукції у відповідача вантажоотримувачем було виявлено невідповідність якості вугілля характеристикам вказаним в посвідченнях якості №3321 від 01.03.2008 р., №3332 від 04.03.2008 р., №128 від 04.03.2008 р., а саме встановлено відхилення якості на величину більше верхнього значення допустимої похибки випробування (зольність - 23,2 %, вологість 9,5% проти відповідно 21,0 % та 10 % за посвідченням якості №3321; зольність - 21 %, вологість 8,7% проти відповідно 18,9 % та 10 % за посвідченням якості №3332; зольність –26,8 %, вологість 7,7 % проти відповідно 24,6 % та 8,7 % за посвідченням якості №128), що підтверджується актами відбору, обробки проб і приймання вугілля з якості №818 від 03.03.2008 р.,№ № 862,864 від 06.03.2008 р.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що приймання продукції по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР №11-6 від 15.06.1965 та №11-7 від 25.04.1966 з подальшими змінами і доповненнями, ГОСТ 1137-64 «Угли буровые, каменные, антрацит, горючие сланцы и брикеты. Правила приемки по качеству», ДСТУ 4083-2002 «Вугілля кам’яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови», ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування», ГТР 34.09.110-2003 «Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи»та/або іншими нормативними документами України, прийнятими на зміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному Договору.

Згідно п. 4.4 договору приймання партії продукції за якість у відповідача здійснюється відповідно до даних хімічного аналізу атестованої хімічної лабораторії вантажоотримувача.

Якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії вантажоотримувача, відрізняються від посвідчень якості на величину більше верхнього значення допустимої похибки випробування, вантажоотримувач, протягом 24 годин з моменту отримання результатів зобов’язаний викликати вантажовідправника та відповідача для проведення спільного опробування продукції. У разі неприбуття представників протягом 24 годин з моменту отримання повідомлення, до розрахунку приймаються показники якості визначені лабораторією вантажоотримувача (п. 4.8 договору).

На виконання умов вищезазначеного пункту договору позивачем були затримані вагони з продукцією, в яких були виявлені відхилення якості вугілля характеристикам вказаним посвідченні якості №3321 від 01.03.2008, №3332 від 04.03.2008, №128 від 04.03.2008 та як вбачається з телеграм №№643458/355/24, 643458/356/24 від 03.03.2008 та №№643458/372/24, 643458/373/24, 643458/374/24, 643458/375/24, 643458/376/24, 643458/377/24 від 06.03.2008 наявних в матеріалах справи були повідомлені відповідач і вантажовідправник.

У відповідь на зазначені телеграми, вантажоотримувач одержав факсимільні відповіді про неявку представників та прохання здійснити вивантаження затриманих вагонів за даними вантажоотримувача.

У відповідності до вимог п. 4.8 договору поставлена продукція прийнята за даними вантажоотримувача, а саме за даними встановленими актами відбору, обробки проб і приймання вугілля з якості №818 від 03.03.2008 р., №№862,864 від 06.03.2008 р.

У відповідності до п. 4.10 Договору фактична кількість та якість продукції, що надійшла від відповідача та прийнята позивачем, відображається в акті прийому-передачі вугілля.

Актом звіряння партій вугільної продукції за кількістю та якістю №37/03/04-06 від 31.03.2008 р. сторони, прийнявши до розрахунку якісні показники, визначені позивачем при прийманні вугілля по якості, погодились, що якість вугілля, яка вказана в наданих посвідченнях якості не відповідає якості фактично відвантаженого вугілля.

З вищезазначеного акту вбачається, факт невідповідності якості поставленої відповідачем продукції, узгодженої Договором.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

А згідно ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У відповідності до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 679 ЦК України якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов‘язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов‘язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов‘язання.

У відповідності до приписів ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання свої обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач доказів на спростування факту порушення ним договірних зобов’язань щодо якості поставленої продукції за Договором суду не надав.

Оскільки, порушення взятого зобов’язання відповідачем щодо якості продукції сталося з його вини, наявні підстави для застосування до нього відповідальності.

Так, п. 6.4 Договору сторонами узгоджено, що за постачання неякісного вугілля відповідач несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків позивача.

Згідно приписів ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Позивач звертався до відповідача з претензією №3007/24 від 11.04.2008 р. з вимогою відшкодувати суму збитків в добровільному порядку, яку останній залишив без відповіді та без задоволення.

Статтею 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ «Про затвердження Статуту залізниць України»N457 від 06.04.1998 р., за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Відповідно до наявних в матеріалах справи відомостей плати за користування вагонами №№66166869, 63859227, 68604750, 68819549, 68827906, 67915538, 67912311, 68608488, 68777507, 68704212, 60806528, 68748433, 66010646, 69495266, 67673749, 61614525, 66963208, 68822238, в яких було поставлено неякісну продукцію, Придніпровська залізниця нарахувала позивачу плату у розмірі 1 428,24 грн.(в т.ч. ПДВ у розмірі 238,04 грн.) за затримку вагонів.

З огляду на викладене, суд вважає розмір збитків доведеним позивачем, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1428,24 грн.(в т.ч. ПДВ у розмірі 238,04 грн.), витрат пов’язаних із затримкою вагонів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному випадку це стосується відповідача, який мав подати відзив, пояснення та докази на спростування обставин, повідомлених позивачем.

Таким чином, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи розмір збитків, понесених позивачем у сумі 1 428,24 грн., не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує державне мито за рахунок другої сторони, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Вугілля України»(01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 4; р/р 13 в АК «Промінвестбанк», МФО 300012, код 32709929, або з будь-якого іншого рахунку, виявленого під час виконавчого провадження) на користь Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»(69096, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20, р/р 0076 філія- Запорізьке обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313355, код 00130872) збитки у розмірі 1 428 (тисяча чотириста двадцять вісім) грн. 24 коп., державне мито у сумі 102 (сто дві) грн. 00 коп. та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені ГПК України.

Суддя С.О.Чебикіна