ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.11.08                                                                       Справа № 4/944-15/78 (4/557-21/62)

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Городечна М.І.

Кузь В.Л.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз»(далі ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі філії УМГ «Львівтрансгаз») від 10.04.2008р. № 1643/6

на рішення           Господарського суду Львівської області від 02.04.2008р.

у справі           № 4/944-15/78 (4/557-21/62)

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Прогрес», с. Білин Володимир-Волинського району Волинської області

до відповідачів:          1. ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі філії УМГ «Львівтрансгаз», м. Львів

2. Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Рівнеазот», м. Рівне

про           стягнення 644112,00 грн.

за участю представників:

від позивача –Халус М.М. - представник;

від відповідача 1 –Колодко В.І. –провідний юрисконсульт;

від відповідача 2 –Гуз С.Б. - юрисконсульт.

Представникам сторін права і обов’язки, передбачені ст.ст.20, 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

Розгляд цієї справи відкладався з підстав, наведених в ухвалах апеляційного господарського суду від 23.06.2008р. та 12.08.2008р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.04.2008р., суддя Т. Костів, позов задоволено частково, стягнуто з ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі філії УМГ «Львівтрансгаз»на користь ТзОВ «Прогрес» 500000 грн. боргу, 5000 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині решти вимог у позові відмовлено; в частині вимог до ТзОВ «Рівнеазот»провадження у справі припинено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм ч.2 ст.11, ч.2, ч.3 ст.13, ст.ст. 509, 526, 553, 554, 557, 625, ч.1, ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ч.3 ст.203 Господарського кодексу України (далі ГК України), а також зокрема тим, що:

-          позивач не одержував вимоги кредитора провести оплату, не переконався у наявності обов'язку відповідача-2 оплатити відповідачу-1 певну грошову суму та не проводив оплату у порядку та терміни, вказані в п. 4.1. договору поруки №175 від 08.02.2005 р.;

-          зазначені кошти були отримані відповідачем-1, що підтверджується зокрема повідомленням №769/9-09 від 15.03.2005 р., листом №4336/6-09 від 22.12.2005р., у яких відповідач-1 ствердив про прийняття цих коштів на виконання позивачем умов договору поруки та зарахував їх в рахунок належних, на його думку, з відповідача-2 відповідачу-1 платежів за 2004 р.;

-          пункт 4.2. договору поруки та ст. 557 ЦК України встановлює обов'язок боржника, який самостійно виконав зобов'язання, забезпечене порукою, негайно повідомити про це поручителя; доказів виконання відповідачем-2 цього обов'язку суду не надано, хоч відповідач-2 посилається на факт погашення ним своєї заборгованості перед відповідачем-1, долучивши відповідні документи, що свідчать про розрахунок із відповідачем-1;

-          згідно із ч. 2 ст. 557 ЦК України поручитель, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, у зв'язку з ненаправленням йому боржником повідомлення про виконання ним свого обов'язку, має право стягнути з кредитора безпідставно одержане або пред'явити зворотну вимогу до боржника.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі філії УМГ «Львівтрансгаз», відповідач-1 у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2008р. у справі № 4/944-15/78 (4/557-21/62) та винести нове рішення, яким в позові ТзОВ «Прогрес»про стягнення з неї 500000 грн. безпідставно одержаних коштів, 43000 грн. інфляційних втрат, 15000 грн. річних та судових витрат у справі –відмовити.

Скаржник посилається зокрема на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права і як наслідок прийняте невірне рішення; судом першої інстанції безпідставно застосовано ст.1212 ЦК України.

Позивач і відповідач-2 у справі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять оскаржене рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2008р. у справі № 4/944-15/78 (4/557-21/62) залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача-1 без задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості рішення.

Представники сторін у судових засіданнях підтримали свої вимоги, доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзивах на апеляційну скаргу, а також у поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу у судових засіданнях, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.06.2006р. у цій справі (т.1, а.с.а.с.217-221) позов задоволено частково, стягнуто з ВАТ «Рівнеазот»на користь ТзОВ «Прогрес»156615,20 грн. основного боргу, 10649,81 грн. - інфляційних втрат, 4376,64 грн. - 3% річних та судові витрати; в решті позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення Господарського суду Львівської області оскаржив відповідач - 2. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.11.2006р. у цій справі (т.2, а.с.а.с.50-55) апеляційну скаргу ВАТ «Рівнеазот»залишено без задоволення, , рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2006 р. частково скасовано, прийнято нове рішення, яким позов ТзОВ «Прогрес»задоволено частково, стягнуто з ВАТ «Рівнеазот»на користь позивача 156615,20 грн. основного боргу, 10649,81 грн. інфляційних втрат, 4376,64 грн. -3% річних та судові витрати; в решті позову відмовлено.

Зазначені рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.11.2006р. ВАТ «Рівнеазот»оскаржило у касаційному порядку до Вищого господарського суду України. Постановою Вищого господарського суду України від 15.02.2007 р. у цій справі (т.2, а.с.а.с.81-85) касаційну скаргу ВАТ «Рівнеазот»задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.11.2006 р. та рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2006 р. у справі № 4/557-21/62 скасовано, справу передано до Господарського суду Львівської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

При цьому Вищий господарський суд України вказав на ненадання судовими інстанціями оцінки рішенню Господарського суду Рівненської області від 22.09.2005р. у справі № 14/169, яким встановлено відсутність у відповідача-2 заборгованості перед відповідачем-1 по договору №Р-02-ПР/03 про надання послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами за 2004 р., в сукупності із визнанням позивачем факту виконання своїх зобов'язань за договором поруки на суму 500000 грн. без вимоги кредитора і без витребування у кредитора документів, які б підтверджували невиконання зобов'язання з боку особи, за яку поручаються. Суди не з'ясували, чи була у цьому випадку заявлена вимога кредитора (відповідача-1), чи повідомляв поручитель (позивач) про це боржника (відповідача-2), чи є обґрунтовані заперечення відповідача-2, а також чи отримав позивач право вимоги за договором поруки до відповідача-2. Крім того, суди не врахували, що позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача-1 безпідставно отримані ним кошти в сумі 500000 грн., 43000 грн. інфляційних втрат, 15000 грн. річних та всі судові витрати, усунувши від відповідальності відповідача-2 (ВАТ «Рівнеазот»), а тому розглянули позовні вимоги, від яких позивач фактично відмовився.

ТзОВ «Прогрес»звернулося до господарського суду (з врахуванням заяви про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог, заяви про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог (остаточно уточнені позовні вимоги), заяви про уточнення змісту позовних вимог) з позовом до ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі філії УМГ «Львівтрансгаз»та ВАТ «Рівнеазот»про стягнення з них 500000 грн. безпідставно одержаних коштів, 43000 грн. інфляційних втрат, 15000 грн. річних та судових витрат у справі. З врахуванням останнього уточнення змісту позовних вимог (заява від 13.06.2006 р. № 01-101) (т.1, а.с.209), просить стягнути з ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в особі філії УМГ «Львівтрансгаз»безпідставно одержані кошти в сумі 500000 грн., 43000 грн. інфляційних втрат, 15000 грн. річних та всі судові витрати по справі. ВАТ «Рівнеазот»просить звільнити від відповідальності, на позовних вимогах до нього не наполягає.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 23.02.2005р. між позивачем (покупець) та відповідачем-1 (продавець) були укладені договори №№ 378, 379 купівлі-продажу (оптової партії товару) (т.1, а.с.а.с.17-20), відповідно до яких продавець зобов'язався поставити та передати у власність (повне господарське відання) покупцю товар (аміачну селітру в біг-бегах, ДЕСТ 2-85), а позивач зобов'язався прийняти її і оплатити. Як вбачається з накладних та рахунків-фактур (т.1, а.с.27-39), відповідач-2 поставив позивачу аміачну селітру за договором № 378 від 23.02.2005 р. на загальну суму 53754 грн. та за договором № 379 від 23.02.2005 р. на суму 289630,80 грн., усього на загальну суму 343384,80 грн. Оплату за отриманий товар позивач не провів. Зазначена обставина визнається позивачем та підтверджується матеріалами справи, зокрема, адресованими позивачу претензіями. З врахуванням останнього уточнення змісту позовних вимог (заява від 13.06.2006 р. №01-101), позивач не заявляє вимог до відповідача - 2, у тому числі щодо даної проведеної операції.

10 січня 2003 р. між відповідачем - 1 (газотранспортна організація) та відповідачем - 2 (замовник) було укладено договір № Р-02-ПР/03 (т.1, а.с.а.с.7-12) на надання послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами (далі договір на надання послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами), відповідно до п. 2.1. якого газотранспортна організація здійснює послуги по транспортуванню і підготовці природного газу, який надійшов у газотранспортну систему УМГ «Львівтрансгаз»і передає його на пункті передачі (ГРС, ГРП) в мережі замовника.

У відповідності до угод про зміну умов договору на надання послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами строк дії договору продовжувався до 31.12.2005 р. (т.1, а.с.а.с.13,14).

Відповідно до п. п. 4.11., 6.2. вищезгаданого договору на надання послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами прийом-передача газу, спожитого у відповідному місяці, оформлюється актом прийому-передачі газу між газотранспортною організацією і замовником, які складаються до п'ятого числа місяця, наступного за звітним, а до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, сторони проводять звірку розрахунків за звітний місяць на підставі відомостей про фактичну оплату вартості послуг по транспортуванню газу і актів прийому-передачі газу.

Відповідно до п. 6.1 договору на надання послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами оплата послуг по транспортуванню газу здійснюється замовником на підставі актів прийому-передачі газу та тарифу грошовими коштами шляхом їх перерахування газотранспортній організації до десятого числа місяця, наступного за звітним.

8 лютого 2005 року до реєстру договорів відповідача-2 внесено договір поруки № 175 (далі договір поруки) (т.1, а.с.а.с.15-16), відповідно до п. 1.1. якого позивач (поручитель) зобов'язався солідарно із відповідачем-2 (боржник) відповідати перед кредитором (відповідач-1) за виконання зобов'язань за договором № Р-02-ПР/03 від 10.01.2003 р., укладеним між відповідачем-1 та відповідачем-2, предметом якого є надання послуг по транспортуванню газу.

Відповідно до п. 3.1. вказаного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань по оплаті за договором №Р-02-ПР/ОЗ від 10.01.2003 р. у сумі, що дорівнює 500000 грн.

Відповідно до п.4.1. договору поруки поручитель зобов'язався виконати зобов'язання відповідача-2 перед відповідачем-1 у порядку та в терміни, встановлені договором № Р-02-ПР/03 від 10.01.2003р., тобто на підставі актів прийому-передачі газу та тарифу грошовими коштами шляхом їх перерахування газотранспортній організації до десятого числа місяця, наступного за звітним.

З акту звірки взаєморозрахунків між відповідачами на 01.09.2004р. (т.1, а.с.а.с.74, 115) вбачається заборгованість відповідача-2 перед відповідачем-1 (за даними відповідача-1 - 2103815,77 грн., за даними відповідача-2 - 2091411,96 грн.).

Водночас, рішенням Господарського суду Рівненської області від 22.09.2005р. у справі №14/169 (т.1, а.с.а.с.104-106) за позовом Прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі Міністерства палива та енергетики України Дочірньої компанії «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України», від імені якої діє філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», до ВАТ «Рівнеазот»про стягнення 1136364,92 грн., з яких 1021136,21 грн. - заборгованість за надані послуги по транспортуванню природного газу протягом 2004 р. на основі договору № Р-02-ПР/03 від 10.01.2003 р., у позові було відмовлено повністю. При цьому судом встановлено, що ДК «Укртрансгаз»в особі філії УМГ «Львівтрансгаз»надало ВАТ «Рівнеазот»послуги по транспортуванню природного газу у 2004 р. на загальну суму 13608755,41 грн. За надані послуги був проведений розрахунок, зокрема, через ТзОВ «Оптіма», як грошовими коштами, так і на підставі договорів поруки, правочинів про зарахування зустрічних взаємних вимог тощо на загальну суму 16090020,09 грн., з яких 2481264,71 грн. було зараховано за послуги по транспортуванню газу в 2003 році.

При цьому сплачені ТзОВ «Прогрес»відповідачу-1 суми при визначенні розміру заборгованості у рішенні суду не фігурують. Цим рішенням встановлено факт відсутності заборгованості відповідача-2 перед відповідачем-1 за станом на 31.01.2005р. Зазначене також підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу, транспортованого Рівненським ЛВ УМГ через газорозподільну станцію «Азот»за вказані місяці 2004 р., листами про виконання та зарахування вимог, платіжними дорученнями, які є в матеріалах справи.

У цьому випадку фактичні дані, які встановлені рішенням Господарського суду Рівненської області від 22.09.2005р. у справі №14/169, і які підтверджують наявність певних обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, підлягають оцінці судом апеляційної інстанції разом з іншими доказами у справі.

З метою виконання обов'язкових вказівок Вищого господарського суду України щодо дослідження проведення розрахунків та існування заборгованості відповідача –2 перед відповідачем - 1 за договором №Р-02-ПР/03 на надання послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами, забезпеченого порукою позивача, ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.06.2007 р. вимагалось первинні документи та акти звірки взаєморозрахунків, оскільки такі в матеріалах справи наявні лише частково. Однак, звірка проведена не була всупереч вимогам суду.

Також, апеляційний господарський суд ухвалою від 12.08.2008р. у цій справі зобов’язано відповідача-1 та відповідача-2 провести звірку (звіряння розрахунків) та подати апеляційному господарському суду акт звірки взаєморозрахунків з його документальним обґрунтуванням, а також оригінали для огляду у судовому засіданні та належним чином завірені копії для долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують факти поставки та сплати обсягів поставленого природного газу по конкретних (у тому числі і спірних) періодах, починаючи з грудня 2004 року по червень 2006 року (до моменту прийняття рішення Господарським судом Львівської у цій справі від 14.06.2006р.

На виконання вимог вищезгаданої ухвали апеляційного господарського суду відповідачі подали суду акт звіряння розрахунків від 29 жовтня 2008р. та документи, що підтверджують факти поставки та сплати обсягів поставленого природного газу по конкретних (у тому числі і спірних) періодах (акти прийому-передачі природного газу, транспортованого Рівненським ЛВ УМГ через газорозподільну станцію «Азот», рахунки за послуги по транспортуванню природного газу згідно договору № Р-002-ПР/03, платіжні доручення), з яких вбачається, що за транспортні послуги 2003р. (згідно з договором № Р-002-ПР/03), 2004р. (згідно з пролонгованим договором № Р-002-ПР/03), 2008р. (згідно з пролонгованим договором № Р-002-ПР/03) сума розходження за станом на 01.10.2008р. становить 12189583,47 грн., заборгованість відповідача-2 перед відповідачем-1 (за даними відповідача-1 - 12189583,47 грн., за даними відповідача-2 –0,00 грн.).

Проте, за яку саме поставку і за який саме період сплачені ТзОВ «Прогрес»суми відповідач-1 зарахував при визначенні розміру заборгованості відповідача-2 перед відповідачем-1, з вищезгаданих документів не вбачається і інших доказів цього відповідачем-1 не подано.

Вживши заходів до виконання обов'язкових вказівок Вищого господарського суду України, зазначені обставини, та враховуючи рішення Господарського суду Рівненської області від 22.09.2005р. у справі №14/169 і вищезгадані первинні документи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у відповідача-2 не було заборгованості перед відповідачем-1 на підставі договору № Р-02-ПР/03 від 10.01.2003р., за яку б розрахувався позивач, та про відсутність вимог до позивача з боку відповідача-1 про виконання зобов’язань за договором поруки.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором лише за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Порядок і виконання поручителем свого обов'язку регламентується ст. 555 ЦК України, згідно із ч. 1 якої у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не одержував вимоги кредитора провести оплату, не переконався у наявності обов'язку відповідача-2 оплатити відповідачу-1 певну грошову суму та не проводив оплату у порядку та терміни, вказані в п. 4.1. договору поруки №175 від 08.02.2005 р. Доказів, як б підтверджували протилежне, судам обох інстанцій не подано, а позивач цю обставину не заперечує.

Проте, платіжними дорученнями №110 від 28.02.2005 р. на суму 217957,60 грн. та №159 від 14.03.2005 р. на суму 282042,40 грн. (т.1, а.с.а.с.108-109) позивач сплатив на користь відповідача - 1 згідно договору поруки №175 від 08.02.2005р., договорів № №378, 379 від 23.02.2005 р. за аміачну селітру та кредитної угоди від 25.02.2005р. (т.1, а.с.21-23) загальну суму 500000 грн. З пояснень позивача та його подальших дій, зокрема, звернення до відповідача-2 з листом про зарахування зустрічних взаємних вимог №72 від 08.06.2005 р. (т.1, а.с.40) вбачається, що призначення платежу у платіжних дорученнях вказано з врахуванням намірів позивача зменшити на проведену відповідачу-1 оплату за відповідача-2 суму своєї заборгованості перед відповідачем-2 за отриману аміачну селітру по договорах купівлі-продажу (оптової партії товару) №№378, 379 від 23.02.2005 р.

Зазначені кошти були отримані відповідачем-1, що підтверджується, зокрема, повідомленням №769/9-09 від 15.03.2005р. (т.1, а.с.26), листом № 4336/6-09 від 22.12.2005 р. (т.1, а.с.70), у яких відповідач-1 підтвердив прийняття цих коштів на виконання позивачем умов договору поруки та зарахував їх в рахунок належних, на його думку, з відповідача - 2 відповідачу - 1 платежів за 2004 р.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони, а також наявність таких зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи у цьому випадку недоведеність заборгованості відповідача-2 перед відповідачем-1, а саме: за яку саме поставку і який саме період за договором № Р-02-ПР/03 від 10.01.2003р. розрахувався позивач, та відсутність вимог до позивача з боку відповідача-1 про виконання зобов’язань за договором поруки, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції у тому, що кошти були отримані відповідачем-1 безпідставно, а відсутність у відповідача-1 на відповідну дату прав кредитора щодо відповідача-2, унеможливлює перехід таких прав і до позивача внаслідок безпідставного перерахування коштів.

У той же час п. 4.2. договору поруки та норми ст. 557 ЦК України встановлюють обов'язок боржника, який самостійно виконав зобов'язання, забезпечене порукою, негайно повідомити про це поручителя. Доказів виконання відповідачем-2 цього обов'язку суду не надано, хоч відповідач-2 посилається на факт погашення ним своєї заборгованості перед відповідачем-1, долучивши докази (документи), що свідчать про розрахунок із відповідачем-1.

Згідно із ч. 2 ст. 557 ЦК України, поручитель, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, у зв'язку з ненаправленням йому боржником повідомлення про виконання ним свого обов'язку, має право стягнути з кредитора безпідставно одержане або пред'явити зворотну вимогу до боржника.

Зі змісту заяви позивача № 01-101 від 13.06.2006 р. (т.1, а.с.209) вбачається, що позивач просить стягнути суму безпідставно отриманих коштів з відповідача - 1 та не ставить вимог до відповідача - 2.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції в частині вимог до ВАТ «Рівнеазот»правомірно припинив провадження у справі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи наведене, в частині стягнення безпідставно одержаних відповідачем -1 за договором поруки №175 від 08.02.2005 р. 500000 грн. позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

У зв'язку з цим позивач також просить стягнути з відповідача-1 43000 грн. інфляційних втрат та 15000 грн. - відсотків річних. Однак, згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Належних доказів звернення з такою вимогою та дати виникнення у відповідача-1 такого обов'язку суду не подано.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, оскільки факт безпідставності одержання відповідачем-1 коштів був встановлений лише під час судового розгляду цієї справи, враховуючи недотримання самим позивачем вимог закону, що призвело до безпідставного перерахування коштів відповідачу-1, а також враховуючи положення ч.2. ч.3 ст.13 ЦК України, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні у цій частині позову.

Враховуючи положення норм ст.ст.43, 32, 33, 34, 43 ГПК України, скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1.          Залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2.          Судові витрати покласти на скаржника.

Ця постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова оформлена і підписана 08.12.2008р.

Головуючий суддя                     Процик Т.С.

Суддя                     Городечна М.І.

Суддя                     Кузь В.Л.