ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 14/99

12.09.08

Господарський суд міста Києва у складі судді Нарольського М.М.,

розглянувши матеріали справи

№ 14/99

за позовом

Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства праці та соціальної політики України

до

Державного підприємства “Житомирторф”

Міністерства вугільної промисловості України

про

стягнення 217 040,80 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури:

Дьогтяр О.А.

від позивача:

Кузнєцова І.М.

від відповідача 1:

Рогаль О.К.

від відповідача 2:

Іванов С.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства праці та соціальної політики України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Житомирторф" та Міністерства вугільної промисловості України про стягнення 217 040,80 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідно до договору № 26 від 22.10.2004 р. безвідсоткової цільової бюджетної позики на погашення заборгованості із виплати заробітної плати, відповідач 1 має борг перед позивачем в розмірі 217 040,80 грн. Відповідно до п. 8 вказаного Договору забезпечення зобов’язань позичальника за договором є Гарантійне зобов’язання Міністерства вугільної промисловості України (правонаступник Міністерства палива та енергетики України), тому позивач просить стягнути суму 217 040,80 грн. з відповідачів солідарно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.08.2008 р. порушено провадження у справі № 14/99 та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 22.08.2008 р.

Судове засідання відкладалось відповідно до положень ст. 77 ГПК України.

Відповідач-1 подав відзив на позов, згідно з яким проти позову заперечив повністю та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на ту обставину, що термін погашення заборгованості за Договором № 26 від 22.10.2004 р. безвідсоткової цільової бюджетної позики ще не минув.

Відповідач-2 також подав відзив на позов, згідно з яким проти позову заперечив повністю та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та повноважень з управління корпоративними правами держави щодо господарських товариств»від 01.10.2005 р. № 417-р та на виконання Указу Президента України від 25.07.2005 р. № 1123 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління вугільною промисловістю»не визначено, що Міністерство вугільної промисловості України є правонаступником Міністерства палива та енергетики України по будь - яким зобов’язанням відносно ДП «Сумиторф», в тому числі щодо Гарантійного зобов’язання № 1 від 18.10.2004 р.

Крім того, Відповідач-2 посилається на положення ст. 560 Цивільного кодексу України, відповідно до якої гарантом у зобов'язанні може бути виключно фінансова установа або страхова організація, жодним з яких не являється відповідач-2.

Представник прокуратури та позивача в судовому засіданні, призначеному судом на 12.09.2008 р., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, представник відповідача -2 просить суд відмовити в задоволенні позову по відношенню до Міністерства вугільної промисловості України.

В судовому засіданні 12.09.2008 р. за згодою учасників судового процесу, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з договором № 26 від 22.10.2004 р. безвідсоткової цільової бюджетної позики на погашення заборгованості із виплати заробітної плати (далі - договір № 26) на підставі платіжного доручення № 5 від 22.10.2004 р. (копія у матеріалах справи) позивач перерахував на рахунок відповідача-1 безвідсоткову цільову бюджетну позику в сумі 617 000, 00 грн.

Відповідно до розділів 5, 6 договору № 26 позичальник (відповідач-1) зобов'язався здійснювати повернення позики щомісячно починаючи з січня 2005 року до грудня 2007 року рівними частками, згідно графіку її повернення, викладеному у додатку № 2 (копія у матеріалах справи), що є невід'ємною частиною договору № 26.

Згідно умов Договору № 26 від 22.10.2004 р. та графіку погашення позики ДП «Житомирторф»станом на 31.12.2007 р. повинно погасити позику в повному обсязі.

Проте, відповідач-1 зобов’язання за договором не виконав, станом на 31.12.2007 р. заборгованість по поверненню безвідсоткової цільової бюджетної позики ДП «Житомирторф» перед Міністерством праці та соціальної політики України складає 217 040,80 грн., що підтверджується довідкою позивача про повернення позики по підприємству ДП «Житомирторф»за договором № 26 від 22.10.2004 р. (в матеріалах справи).

Розділом 8 договору № 26 передбачено, що забезпеченням зобов'язань позичальника (відповідача-1) є гарантійне зобов'язання відповідача-2.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги до відповідача-2 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України гарантом у зобов'язанні може бути виключно банк, інша фінансова установа або страхова організація.

Відповідач-2 не являється ні фінансовою установою, ні страховою організацією, а тому не може виступати гарантом у зобов'язанні.

Що стосується відповідача-1, господарський суд зазначає про наступне.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідач-1 порушив зобов'язання, у встановлений строк позичені грошові кошти не повернув.

На день винесення рішення сума боргу Державного підприємства «Житомирторф»складає 217 040,80 грн., що підтверджується матеріалами справи, і підлягає стягненню з відповідача-1.

Відповідно до п. 9.3. договору № 26 у разі прострочення платежу відповідач-1 повинен сплатити пеню у розмірі 0,01% від загальної суми отриманих коштів за кожний день прострочки, але не більше річної облікової ставки НБУ.

Таким чином, у зв’язку з простроченням платежу за отриманий товар з відповідача-1 відповідно до ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу України та п. 9.3. договору № 26 необхідно стягнути пеню в сумі 11 352,80 грн., що відповідає розрахунку позивача.

За наведених обставин, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача-1 складає 217 040,80 грн.

Крім того, на відповідача-1 відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються витрати по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Враховуючи викладене, позовні вимоги до відповідача-1 визнаються обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а позовні вимоги до відповідача-2 такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирторф" (10014, Житомирська обл., м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 25, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Міністерства праці та соціальної політики України (вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ, 01001, ) 205 688 (двісті п’ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп. основного боргу та 11 352 (одинадцять тисяч триста п’ятдесят дві) грн. 80 коп. пені.

3. Стягнути з Державного підприємства "Житомирторф" (10014, Житомирська обл., м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 25, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь державного бюджету України 2170,40 (дві тисячі сто сімдесят) грн. 40 коп. державного мита.

4. Стягнути з Державного підприємства "Житомирторф" (10014, Житомирська обл., м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 25, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь державного бюджету України 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. У задоволенні позовних вимог Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства праці та соціальної політики України до Міністерства вугільної промисловості України відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя М. М. Нарольський

Дата підписання рішення: 17.09.2008 р.