КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2008                                                                                           № 05-5-8/8991

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Миргородська А.О. дов. №1118 від 19.09.2008 р. Бондар Р.В. дов. №23 від 03.07.2006 р.

від відповідача -Тарасенко О.М. дов. №2375-ню від 27.06.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.08.2008

у справі № 05-5-8/8991

за позовом                               ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до                                                   Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця"

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  визнання дійсною додаткову угоду

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство “Кіровоградський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” про визнання дійсною додаткової угоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №05-5-8/8991 від 26.08.2008р. позовну заяву Дочірнього підприємства “Кіровоградський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” було повернуто без розгляду на підставі п.3, 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із вказаною Ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-8/8991 від 26.08.2008р. та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, позивач, зокрема, зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 124 Конституції України.

14.10.2008р. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.10.2008 р.

У судовому засіданні 29.10.2008 р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 05.11.2008 р.

Представник позивача у судових засіданнях 29.10.2008 р. та 05.11.2008 р. підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд її задовольнити, скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-8/8991 від 26.08.2008 р. та направити справу на розгляд до місцевого господарського суду.

Представник відповідача в судових засіданнях 29.10.2008 р. та 05.11.2008 р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №05-5-8/8991 від 26.08.2008 р.

05.11.2008р. у судовому засіданні апеляційної інстанції представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №05-5-8/8991 від 26.08.2008 р. позовну заяву Дочірнього підприємства “Кіровоградський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” було повернуто без розгляду на підставі п.3, 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України з посиланням на те, що позивачем у позовній заяві вказаний спосіб захисту не є належним у розумінні ст. 20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України, крім того, позивачем не надано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами, викладеними в оскаржуваній ухвалі, з огляду на наступне.

Форма і зміст позовної заяви, а також перелік документів, які додаються до неї визначені в ст. ст. 54, 57 Господарського процесуального кодексу України.

Недодержання вимог статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов’язки.

В обґрунтування підстав повернення позовної заяви без розгляду Господарський суд навів положення ст. 20 ГК України та положення ст. 16 ЦК України, та вказав, що вказаний скаржником спосіб захисту не є належним у розумінні вищенаведених норм.

Відповідно до ст. 20 ГК України (подібні положення містяться в ст. 16 ЦК України) кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб’єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання повністю або частко во недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб’єкта господарювання або споживачів: визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб’єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов’язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України „Про судоустрій України” місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. Згідно з ч.1 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, господарські суди вирішують спори в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає статті 1 ГПК України, а правовідношення, відносно яких виник спір, носять господарський характер.

Дочірнє підприємство „Кіровоградський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов’язання оферту, зазначену в листах від 10.06.2004 р. за № 1/10.2-5а-1677, від 15.06.2004 р. за № 1/10.2-5а-1695 та від 16.07.2004 р. за № 3/16-10/404, та акцепт Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” у вигляді перерахованих коштів в сумі 8 600 000,00 грн., визнати як дійсною додатковою угодою до договору № ПЗ/НКВ-032414/НЮ від 12.06.2003 р.

Позовна заява мотивована тим, що між Дочірним підприємством „Кіровоградський облавтодор” ВАТ ДАК „Автомобільні дороги України” (позивачем) та Державним територіально-галузевим об’єднанням „Південно-західна залізниця” (відповідачем) було укладено договір підряду № ПЗ/НКВ-032414/НЮ від 12.06.2003 р., за яким позивач, як генпідрядник, зобов’язаний виконати роботи по реконструкції автомобільної дороги Київ-Одеса на дільниці м. Жашків с. Червонознамянка в межах Кіровоградської області, а відповідач, як замовник, прийняти та оплатити виконані роботи. Позивач виконав роботи на відповідну суму, а відповідач зобов’язання за договором №ПЗ/НКВ-032414/НЮ від 12.06.2003 р. не виконав. Як зазначає позивач в позовній заяві, у зв’язку з відсутністю на оптимальній від автомагістралі Київ-Одеса відстані паралельних доріг, придатних для влаштування безоплатного проїзду, та з урахуванням вимог органів місцевої влади щодо погодження прокладання траси альтернативної дороги, обсяг необхідних для її проектування інженерних та економічних вишукувань та досліджень значно збільшився. Листом ВАТ ДАК „Автомобільні дороги України” від 16.07.2004 р. за вих.№3/16-10/404 було повідомлено позивача, що для реконструкції автодороги Київ-Одеса необхідно виконати зйомку з розробкою геоінформаційної системи автошляху, що відповідає вимогам нормативно-технічних документів. Державною службою автомобільних доріг України (лист від 15.06.2004 р. №1/10,2а-1695) вирішено питання фінансування зазначених робіт з ДТГО „Південно-західна залізниця”. У відповідності до листа ВАТ ДАК „Автомобільні дороги України” від 16.07.2004 р. та листа-погодження від 15.06.2004 р. позивачем було укладено договір №25/07 від 16.07.2004 р. з ТОВ „Пронта-Сервіс” про проведення топографо-геодезичних та картографічних робіт. Листом від 20.07.2006 р. вих.№854 позивач направив на адресу відповідача акти виконаних робіт відносно топографо-геодезичної та картографічної зйомки автомобільної дороги державного значення Київ-Одеса з проханням прийняти виконані роботи та підписати акти виконаних робіт, однак відповіді від відповідача не надійшло.

Таким чином, ДП „Кіровоградський облавтодор” ВАТ ДАК „Автомобільні дороги України” (позивачем) в тексті позовної заяви описано спірну ситуацію, що виникла з договірних відносин між сторонами, зазначено про порушення його охоронюваних законом прав, отже, суд першої інстанції не мав законних підстав для застосування п.3 ст. 63 ГПК України як підстави для повернення позову без розгляду.

Дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом чи договором засобам захисту прав, суд повинен відмовити в позові, а не повертати його без розгляду. Висновок щодо неналежного способу захисту суд може зробити лише з’ясувавши правову кваліфікацію відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, а також з’ясувавши яка саме правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з позицією господарського суду щодо повернення без розгляду позовної заяви позивача за № 985 від 19.08.2008 р. на підставі п. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на те, що вказаний Дочірнім підприємством “Кіровоградський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” спосіб захисту не є належним у розумінні ст.20 ГК України та ст. 16 ЦК України.

Щодо ненадання належних доказів на підтвердження надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, колегія суддів зазначає наступне:

Виходячи зі змісту п.6 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем були додані опис вкладення у цінний лист на ім’я Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” з зазначенням адреси: м. Київ вул. Лисенка, 6, а також фіскальний чек про відправлення цінної кореспонденції відповідачу. При цьому, в описі вкладення у цінний лист зазначено, що цінною кореспонденцією направлено лист №985 від 19.08.2008р.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що позивачем не надано суду доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, оскільки зі змісту опису вкладення від 19.08.2008р. вбачається, що на адресу відповідача був направлений лист №985 від 19.08.2008р., а не позовна заява з доданими до неї документами.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, представник позивача зазначив, що цінною кореспонденцією на адресу відповідача направлено позовну заяву з доданими до неї документами, а не лист №985 від 19.08.2008 р., що вказаний в описі вкладення у цінний лист. Зазначення в описі вкладення у цінний лист направлення на адресу відповідача листа №985 від 19.08.2008р, а не позовної заяви - це є помилкою пошти.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, представник відповідача підтвердив факт отримання ним позовної заяви з доданими до неї документами, а не листа №985 від 19.08.2008 р.

Якщо господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, вважає за потрібне з’ясувати факт направлення позивачем відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами, то він не позбавлений права і можливості після порушення провадження зі справи здійснити це, зокрема, шляхом витребування відповідних доказів у порядку, передбаченому частинами першою і другою статті 38 ГПК України.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Таким чином, твердження господарського суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, колегією суддів не приймається, оскільки воно є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

В ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва №05-5-8/8991 від 26.08.2008р. прийнята з невірним застосуванням норм процесуального права та має бути скасована.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, апеляційна скарга Дочірнього підприємства “Кіровоградський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва №05-5-8/8991 від 26.08.2008 р. – скасуванню, з направленням справи №05-5-8/8991 на розгляд Господарського суду міста Києва.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 63, 99, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Кіровоградський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2008 року у справі № 05-5-8/8991 скасувати.

Матеріали справи № 05-5-8/8991 передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді