Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2008 р.
Справа № 29/273-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді  ,

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників
сторін:

позивача -
Рябовол В.В.

відповідача
-   Шатова Ю.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного комерційного банку
«Європейський» (вх. № 1637 Х/3) на рішення господарського суду
Харківської області від 18.06.08 р. по справі № 29/273-08

за
позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Харків

до Акціонерного комерційного банку
"Європейський"

розірвання
договору

встановила:

Позивач
звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою, в якій
просив суд розірвати договір оренди нежилих приміщень 1-го поверху №№3-1 -:-
3-6, загальною площею 89,6 кв.м. у АДРЕСА_1, укладений між сторонами 03 лютого
2006 року, засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2. 03.02.2006 р..
зареєстрований в реєстрі під №269.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 18.06.2008р. по справі                  № 29/273-08 (суддя Тихий
П.В.) позов задоволено. Розірвано договір оренди від 03.02.2006р. нежилих
приміщень 1-го поверху №№3-1 -:- 3-6, загальною площею 89,6 кв.м. у АДРЕСА_1.
Стягнуто з АКБ «Європейський» на користь ФОП ОСОБА_1  85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат
на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Рішення
мотивовано тим, що умовами договору оренди передбачена можливість зміни
орендної плати у випадку збільшення ринкових цін на нерухомість та ринкових
відносин оренди, оскільки відповідачем не була розглянута пропозиція про зміни
умов договору щодо визначення розміру орендної плати, тому на підставі ст. 188
Господарського кодексу України та умов договору (п. 7.1), місцевий
господарський суд визнав позовні вимоги щодо розірвання договору оренди від
03.02.2006р. обґрунтованими та правомірними.

Відповідач з
рішенням господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення господарського суду Харківської області від              18.06.2008 р.  скасувати та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що умовами
спірного договору не передбачений прямий обов'язок орендодавця змінювати розмір
орендної плати; вимога позивача щодо зміни орендної плати в сторону її
збільшення суперечить ч. 3 ст. 632 ЦК України, якою встановлено, що зміна ціни
в договорі після його виконання не допускається. Крім цього вважає, що у
відповідності зі ст. 15 ГПК України, дана справа не була підсудна господарському
суду Харківської області, оскільки з 20.11.2007р. АКБ «Європейський»
перереєстрований і знаходиться в м. Києві.

У відзиві на
апеляційну скаргу позивач вважає її безпідставною та необґрунтованою, а
обставини, на які посилається відповідач не можуть бути підставою для
скасування рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення
господарського суду Харківської області
від  18.06.2008 р. у справі №
29/273-08 залишити без змін. В обґрунтування наведених заперечень позивач
зокрема посилається на те, що відповідач пропозицію щодо зміни розміру орендної
плати не розглядав, а відмова  від
пропозиції орендодавця про зміну умов договору є істотним порушенням умов
укладеного між сторонами по справі договору оренди. Також зазначає, що в ході
судового розгляду відповідач не заявляв клопотань про встановлення належної
територіальної підсудності, не представив правовстановлюючі документи
відділення банку, не надав будь-яких доказів
не уповноважності підрозділ банку АКБ «Європейський», який знаходиться
за адресоюАДРЕСА_2, укладати, змінювати або розірвати договір оренди.

Перевіривши
повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх
підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог,
передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши представників позивача та
відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать
матеріали справи та вірно встановлено
судом першої інстанції, 03.02.06 між сторонами було укладено договір
оренди.

Відповідно до
умов вказаного договору, позивач передав відповідачу в оренду нежилі приміщення
1-го поверху №№3-1 -:- 3-6, загальною площею 89,6 кв.м. у АДРЕСА_1, що належать
позивачу .

П. 5.1
вказаного договору сторонами встановлено розмір орендної плати - 8080,00 грн.

П. 5.8 договору
оренди передбачає можливість зміни орендної плати Орендодавцем у випадку
збільшення ринкових цін на нерухомість і/або ринкових відносин оренди.

Агентством
Нерухомості ПФ «Харків - Риєлтер» було виготовлено Інформаційну довідку,
відповідно до якої ринкова ставка орендної плати приміщення, що є предметом
договору оренди, у цей час, у зв'язку зі значним підвищенням ринкових цін на
оренду приміщень становить від 202 до 227 гривень за 1 кв. м. без обліку ПДВ. У
зв'язку з тим, що площа приміщення, орендованого за спірним договором становить
89,6 кв.м., позивач на підставі п. 5.8 Договору, з метою зміни договору в
частині збільшення суми орендної плати, 22 лютого 2008 року звернувся до
відповідача із проханням про складання додаткової угоди до договору оренди від 3
лютого 2006 року, відповідно до якого орендна плата за договором буде становити
не 8080, а 19000 гривень на місяць з 1 березня 2008 року, яке відповідач
залишив без відповіді.

Згідно п. 5.8
договору оренди, на вимогу однієї зі сторін розмір орендної плати повинен бути
переглянутий у трьохденний строк.

Оскільки,
відповідачем не було розглянуто прохання позивача про складання додаткової
угоди до договору оренди від 3 лютого 2006 року, позивач направив відповідачу
лист, що містив в собі пропозицію щодо розірвання договору оренди з 21.03.08,
який відповідач, також, залишив без задоволення.

Відповідно до
п. 3 ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Відповідно до
п. 4 ст. 188 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли
згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у
встановлений строк  з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення
суду.

Згідно п. 7.1
в) Договору оренди, він може бути розірваним достроково у випадку недосягнення
сторонами домовленості щодо зміни розміру орендної плати.

Згідно п. 7.1
г) Договір оренди може бути достроково розірваним з ініціативи Орендодавця у
випадку систематичного невиконання Орендарем умов даного Договору.

Відмова
Орендаря розглядати пропозиції позивача щодо перегляду орендної плати й
розірвання договору є невиконанням Орендарем умов договору.

Відповідно до
ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право  вимагати усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких
обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення відповідачем
умов договору та наявність підстав для розірвання договору оренди від
03.02.2006р., укладеного між сторонами по справі, в зв'язку з чим визнав
позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З даними висновками
господарського суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції,
оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на всебічному,  повному
і  об'єктивному  розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до
чинного законодавства рішення суду є законним тоді,  коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права,  що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх  відсутності
-  на  підставі
закону,  що регулює  подібні
відносини,  або  виходячи
із  загальних засад і змісту законодавства
України.

Оскаржене
рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам,
оскільки суд при його прийнятті взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду
цього спору, а висновки, викладені в ньому, узгоджуються з приписами норм
чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні
правовідносини,  що призвело до прийняття
правомірного рішення.

Відповідач в
апеляційній скарзі стверджує, що умовами договору не передбачений прямий
обов'язок орендодавця змінювати розмір орендної плати, а вимога позивача щодо
зміни орендної плати в сторону її збільшення суперечить ч. 3 ст. 632 ЦК
України, якою встановлено, що зміна ціни в договорі після його виконання не
допускається.

Колегія суддів
не погоджується з наведеними твердженнями та зазначає, що            п. 5.8 спірного договору дійсно не
передбачає прямий обов'язок зміни орендної плати, разом з цим в оскаржуваному
рішення також не йдеться мова про те, що у випадку збільшення цін на ринку оренди
нерухомості відповідач зобов'язаний платити за оренду приміщення більше.
Відповідно до п. 5.8 договору оренди, сторони можуть у будь-який момент з
обопільної згоди переглянути розмір орендної плати за даною угодою протягом
всього терміну дії договору, як у бік збільшення, так і у бік зменшення. На
вимогу однієї з сторін розмір орендної плати має бути переглянутий у триденний
термін. Слід зазначити, що ціна договору є істотною умовою договору. Відповідач
пропозицію позивача про зміну розміру орендної плати не розглядав, а відмова
орендаря розглянути пропозицію орендодавця про зміну умов договору є суттєвим
порушенням умов договору, та відповідно до п. 7.1 (в, г) договору  є підставою для розірвання договору.

Посилання
відповідача на порушення на ст. 632 ЦК України є необґрунтованим, оскільки позивач
не змінював ціну договору, а лише звернувся з пропозицією щодо перегляду
розміру орендної плати відповідно до умов договору.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилається на те, що у відповідності зі ст. 15 ГПК України,
дана справа не була підсудна господарському суду Харківської області, оскільки
з 20.11.2007р. АКБ «Європейський» перереєстрований і знаходиться в м. Києві.

З приводу
наведеного колегія суддів зазначає наступне.

Господарським
судом Харківської області порушено провадження у справі за позовом ФОП
ОСОБА_1  до АКБ «Європейський» про
розірвання договору.  При цьому в
позовній заяві зазначений відповідач - АКБ «Європейський», розташований за
адресою:АДРЕСА_2.  До позовної заяви
надана копія договору оренди нежилих приміщень 1-го поверху №№3-1 -:- 3-6,
загальною площею 89,6 кв.м. у АДРЕСА_1, укладений між сторонами 03 лютого 2006
року, засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2. 03.02.2006 р.. зареєстрований в
реєстрі під №269., в якому зазначена адреса АКБ «Європейський:АДРЕСА_2.

Згідно ч. 1 ст.
15 Господарського процесуального кодексу України, справи  у
спорах,  що  виникають
при  укладанні,  зміні
та розірванні  господарських  договорів, справи у спорах про визнання
договорів   недійсними   розглядаються   господарським   судом
за місцезнаходженням  сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на користь
другої  сторони  певні
дії,  такі  як:
передати  майно, виконати роботу,
надати послуги.

Отже, в даному
випадку господарський спір виник при розірванні договору оренди, в якому одна
сторона, орендодавець, ФОП ОСОБА_1., передала у строкове платне користування
об'єкт оренди, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №№3-1 -:- 3-6,
загальною площею 89,6 кв.м. у АДРЕСА_1, іншій стороні, орендатору, яким є АКБ
«Європейський», тому даний спір повинен розглядатись за місцезнаходженням
сторони, зобов'язаної за спірним договором здійснити певні дії. Такою стороною
за договором оренди є ФОП ОСОБА_1., позивач у даній справі, яка мешкає в м.
Харкові.

Крім того, слід
зазначити, що в ході вирішення спору в суді першої інстанції відповідач надав
копію довідки витягу з ЄДРПОУ, відповідно до якої АКБ «Європейський»
перереєстрований в  м. Києві з
28.11.2007р.

Але, ні під час
розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційному господарському суді
відповідач не надав ніяких пояснень, чи є відособлений підрозділ банку,
розташований за адресою:АДРЕСА_2, уповноважений підрозділом банку, який має
право чи не має право представляти інтереси АКБ «Європейський», а також докази
того, що даний підрозділ банку не уповноважений укладати, змінювати чи
розірвати договори оренди. Слід також зазначити, що після перереєстрації
відповідача відповідних змін до договору оренди від 03.02.2006р. внесено не
було; клопотань про встановлення належної територіальної підсудності
відповідача ні до ні в ході судового розгляду не заявлялось.

Представник
відповідача також не надав пояснень, чому відповідач не сповістив позивача про
перереєстрацію АКБ «Європейський», і чому відділення банку, розташоване за
адресоюАДРЕСА_2, приймало  матеріали
позовної заяви та в ході судового розгляду справи діяло в інтересах АКБ
«Європейський».

Згідно ч. 3 ст.
17 Господарського процесуального кодексу України, справа прийнята господарським
судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним
розглянута по суті і в тому випадку, коли в проесі розгляду справи вона стала
підсудна іншому господарському суду.

Отже, викладені
обставини повністю спростовують твердження відповідача про те, що дана була
непідсудна господарському суду Харківської області та  повинна бути направлена до господарського
суду м. Києва.

Відповідно до
ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок
доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального
кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається
на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Колегія суддів
вважає, що відповідач в апеляційній скарзі не навів належних доказів в обґрунтування
неправомірності заявлених позовних вимог, не представив і не обґрунтував
належними та допустимими доказами наявності підстав для задоволення апеляційної
скарги. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі та його посилання на
незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли
свого підтвердження під час вирішення справи.

Приймаючи до
уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що
апеляційна скарга відповідача позбавлена фактичного та правового обґрунтування
на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від
18.06.2008 року по справі № 29/273-08 прийняте без порушень норм процесуального
та матеріального права, а доводи з яких подана апеляційна скарга про скасування
рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 391 Цивільного кодексу України, п.п. 3, 4 ст.
188 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 15, ст. ч. 3 ст.17, 32-34, 43, 99,
101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Рішення
господарськогосуду Харківської області від 18.06.2008р. по справі                  № 29/273-08 залишити без змін.

Головуючий суддя
Демченко В.О.

Судді