СУД
РІШЕННЯ

"30" січня 2008 р.

Справа №  4/2

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/ 2

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства “Олександрійський хлібозавод” м. Олександрія

до фізичної особи - субєкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1м.АДРЕСА_1

про стягнення 1 398 грн. 56 коп.

Представники сторін :

від позивача: участі не брали. Про
час та місце розгляду справи позивач належним чином повідомлений у
відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України.
Позивачем надано клопотання про розгляд справи без його представника за
наявними у справі матеріалами;

від відповідача - ОСОБА_1.,
особисто;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення
заборгованості в розмірі 1 398 грн. 56 коп. з фізичної особи - субєкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1за отриманий товар та судових витрат на
користь Відкритого акціонерного товариства “Олександрійський хлібозавод”
м.Олександрія Кіровоградської області. До судового засідання позивач подав
заяву про зменшення розміру позовних вимог у звязку з частковим погашенням
заборгованості в сумі 298 грн. 56 коп., визначивши до стягнення 1 100 грн.
основного боргу.

Відповідач позовні вимоги
заперечив, посилаючись на ту обставину, що між сторонами спору існували
правовідносини по договору оренди земельної ділянки на якій розміщався кіоск і
проводилась реалізація товару позивача і позивач має заборгованість, що значно
перевищує розмір позовних вимог. Відповідач вважає за можливе вирішити спір
шляхом врахування однорідних позовних вимог та має намір звернутись до суду з
позовом про стягнення заборгованості по орендній платі. Докази сплати заборгованості
до суду не надав.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши встановлені факти та відповідні до них правовідносини,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами 08.11.2004 року
укладено договір № 205 поставки хлібобулочних та кондитерських виробів (в
подальшому договір), предметом якого сторони визначили проведення господарських
операцій по поставці, передачі у власність та оплаті хлібобулочних виробів,
кондитерських та макаронних виробів в повному асортименті згідно
товаротранспортних накладних та специфікації, що є невідємною частиною
договору. Вказаний договір укладено повноважними представниками сторін в
результаті вільного волевиявлення, їх підписи посвідчено прикладенням печатки
підприємства позивача.

Відповідно до пп. 3.4.1.
„Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам
виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і
штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та
функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і
штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та
зареєстрована в Мін'юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність
і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності.
Відповідач  та позиавач не надали доказів
того, що печатку було втрачено або викрадено.

Згідно до умов договору
постачальник повинен передавати покупцю накладну на відпуск товару та податкову
накладну (один раз на місяць).

Відповідно до п. 1.1 цього договору
позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав повністю, провівши
поставку макаронних виробів на загальну суму 1 948 грн. 81 коп. відповідно до
товарно - транспортних накладних вперіод з 31.01.2005 року по 27.04.2007 року .

З умовами пункту 6.1 договору
передбачалось, що розрахунок повинен проводитись відповідно до товарно -
транспортних накладних у готівковому або безготівковому вигляді на протязі 5
днів з моменту отримання товару.

Однак, порушуючи умови договору
відповідач змінив порядок проведення оплати та визнав за можливе провести
оплату за отриманий товар шляхом зарахування заборгованості на його користь з
боку позивача по оплату оренднорї плати за земельну ділянку, яка
використовувалась позивачем згідно з умовами іншого договору, перахувавши на
розрахунковий рахунок позивача лише 550 грн. 25 коп. та 298 грн. 56 коп., а
оплата за фактично отриманий товар на суму 1 100, 00 грн. набула характеру
заборгованості і підлягає до стягнення з відповідача повністю.

Претензія позивача про погашення
заборгованості (вимога) від 10.09.2006 року № 312 залишена відповідачем без
задоволення та відповідного реагування.

Розглянувши матеріали справи та
проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору, господарський
суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного
задоволення.

За приписом ст. 265 Господарського
кодексу України до правовідносин поставки, які не врегульовані цим кодексом,
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Таким чином, між сторонами виникли
правовідносини, що підпадають під дію глави 54 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений строк (строки)
товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності
або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним або іншим подібним
використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач прийняв поставлений позивачем товар та неналежно виконав своє
зобов'язання щодо проведення розрахунку за поставлену продукцію та має борг
перед позивачем на суму 1 100, 00 грн.

Суд вважає, що між сторонами
досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у
відповідності до вимог ст.ст. 11, 639, 655, 691 ЦК України підтверджують що це
саме договір купівлі-продажу. Специфікація товару, кількість, якість, ціна,
порядок розрахунків - визначені в товарно-транспортних накладних.

У відповідності до ч. 3 ст. 692 ЦК
України, у разі прострочення оплати товару, продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, а тому на
підставі ст. 614 ЦК України та ст. 625 ЦК України відповідач в зв'язку з
простроченням грошового зобов'язання повинен сплатити 3 % річних від
простроченої суми боргу.

Позивач передав майно повністю в
кількості, передбаченій умовами договору, а відповідач прийняв товар, але не
розрахувався за нього, тим самим не виконавши свої зобов'язання.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме
невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення
позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач вимоги позивача
заперечив, доказів належного виконання зобов'язання по спірному договору суду
не надав. Відповідачем не оспорюється факт отримання товару.

Спір фактично виник через небажання
відповідача провести оплату отриманого від позивача та використаного на власний
розсуд товару. Укладений між сторонами договір та норми діючого законодавства
не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку оплатити отриманий
товар. Договір не передбачав порядку проведення розрахунку за отриману
продукцію шляхом зарахування зобовязань за іншими договорами, в тому числі і за
договором оренди земельної ділянки. Натомість, господарським судом враховуються
заперечення позивача щодо відсутності заборгованості по договору оренди
земельної ділянки і навіть за їх наявності господарський суд не приймає
пояснення відповідача до уваги і розцінює їх як необгрунтовані, оскільки
вказані розрахунки перебувають за межами позовних вимог по даній справі і не
мають будь-якого відношення до предмету спору.

Разом з тим, господарським судом
враховується, що при здійсненні господарських операцій сторонами спору
допускались порушення порядку оформлення бухгалтерських документів про
наявність яких та з метою усунення суд вважає за необхідне відреагувати
внесенням окремої ухвали на адресу позивача. Провівши аналіз наданих позивачем
доказів про наявність заборгованості та її розміру, яка виникла в результаті
невиконання відповідачем умов договору та відсутності у позивача належного
контролю за його виконанням, господарський суд звертає увагу на ту обставину,
що сторонами при здійсненні господарських операцій допускались порушення
порядку оформлення бухгалтерських документів.

Зокрема, відсутність на примірниках
видаткових накладних підписів осіб, які отримували матеріальні цінності, судом
визнається як порушення порядку відображення в документах бухгалтерського
обліку господарських операцій, передбаченого Законом України “Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року “Про затвердження Положення про
документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.” Єдиним належним
та допустимим доказом здійснення господарської операції може бути саме
первинний документ з суворо визначеними Законом реквізитами: назвою
підприємства, установи від імені якої складено документ, назвою документа
(форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її
вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища, підписи осіб,
відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного
документа, особистий підпис або інші дані, які дають змогу ідентифікувати осіб,
які брали участь у господарській операції.

Крім того, видаткові накладні не
мали відомостей про довіреність отримувача матеріальних цінностей.

Згідно до  п.п. 1 і 2 Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 р. за № 293/1318
(надалі -інструкція), ировина, матеріали паливо... та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери
(надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів. Вимоги вказаної інструкції поширюються на
підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені
підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності.
Згідно п.п. 1 і 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої в
Міністерстві  юстиції України 12.06.1996
р. за № 293/1318 (надалі - інструкція), сировина, матеріали паливо... та інші
товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і
цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються
безплатно тільки за довіреністю одержувачів. Вимоги вказаної інструкції
поширюються на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії,
інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської
діяльності.

Довіреність на одержання цінностей
від постачальника за нарядом, договором, замовленням... або іншим документом,
що його замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в
журналі реєстрації довіреностей ( п. 6 Інструкції). Цим же пунктом встановлений
порядок виписки довіреності.

Відповідно до вимог пунктів 12, 13
і 15 Інструкції забороняється відпускати цінності у випадках подання
довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або з
незаповненими реквізитами.... Після закінчення відпуску цінностей служби, що
здійснювали їх відпуск, здають довіреності разом з документами на відпуск
останньої партії цінностей працівникам, на яких покладено обов'язки з ведення
бухгалтерського обліку. Відповідальність за дотримання постачальником
встановленого порядку відпуску за довіреністю цінностей покладається на
посадових осіб підприємства-постачальника, які мають право підписувати первинні
документи на відпуск цінностей.

Видаткові накладні на відпуск
товарів не мали посилання на договір між сторонами, або іншу підставу відпуску
матеріальних цінностей.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
“Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для
бухгалтерського обліку господарських операцій є первісні документи, які
фіксують здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо -
безпосередньо після  її закінчення.

При цьому господарським судом
враховуються приписи ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів за якими
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення,
для господарського суду не є обов'язковим.

Проаналізувавши матеріали справи
господарський суд вважає повністю доведеним факт отримання відповідачем товару
на суму 1 948 грн. 81 коп., отримання товару не заперечено відповідачем і ним
проведено часткове погашення заборгованості. Причиною виникнення заборгованості
є помилкове трактування відповідачем порядку виконання зобовязань, коли за його
власним міркуванням виконання мов договору
купівлі-продажу можливо повязати з умовами виконання іншого
договору-оренди земельної ділянки та провести фактично взаємозалік зобовязань
без визначення цієї процедури в умовах договору. Такий висновок суду також
підтверджується визначеними в витягу з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців видів діяльності відповідача, серед яких
значиться здавання під найм земельних ділянок код 70.20 та роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту код 52.11.

Згідно ст. 49 ГПК України судові
витрати належить покласти на відповідача повністю, оскільки спір виник
внаслідок неправильних дій відповідача. Господарським судом приймається до
уваги, що спір виник через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за
договором, що привело до необхідності позивачу звернутися до суду за захистом
свого законного права і він поніс додаткові витрати, пов'язані зі сплатою
державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Крім того, господарським судом враховується, що згідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців
ОСОБА_1зареєстрована згідно до свідоцтва про державну реєстрацію
НОМЕР_103.12.2007 року за адресою м. АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст. 34, 49, 82, 84 ГПК
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - субєкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. АДРЕСА_1(фактична адреса м. АДРЕСА_2.
(р/р невідомі, ідент. номер НОМЕР_2)) заборгованість по оплаті за отриманий
товар в розмірі 1 100, 00 грн., суму сплаченого державного мита в розмірі 102,
00 грн. та витрат по оплаті вартості інформаційно-технічного забезпечення судового
процесу в розмірі 118, 00 грн. на користь товариства з обмеженою
відповідальністю “Олександрійський хлібозавод” 28000, Кіровоградська область,
м. Олександрія, вул. Клари Цеткін, 11, (р/р в ВАТ „Райффайзен банк
Аваль”, м. Олександрії, МФО 380805, ).

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього
строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане
рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя                                         Ю.І.
Хилько