ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"17" січня 2008 р. Справа № А6/571-07

12:05 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого                                                   судді Маляренка А.В.

при секретарі                                                             Поднєбес О.В.

розглянувши адміністративну справу № А6/571-07

за позовом Переяслав –Хмельницької житлово-експлуатаційної контори, м. Переяслав - Хмельницький

до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській обл., м. Київ

про скасування рішення

Представники:

від позивача Сущук Т.В. (довіреність №4 від 08.01.08 р.);

Овсієнко Н.В. (довіреність №3 від 08.01.08 р.);

від відповідача Данюк В.В. (довіреність №1-828 від 04.05.07 р.).

Обставини спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Переяслав –Хмельницької житлово-експлуатаційної контори (далі –позивач) до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській обл.(далі - відповідач) про скасування рішення відповідача №42 від 19.02.07 р. «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін».

Провадження у справі було відкрите відповідно до Ухвали від 19.11.2007 року за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України) розгляд справи було призначено на 09.01.2008 р. о 10:40 год.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідач порушив права та інтереси Позивача шляхом безпідставного застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін. Позивач не погоджуючись з висновками контролюючого органу, з метою захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання не чинним рішення.

Підставою прийняття оспорюваного у справі рішення став Акт перевірки з додержанням порядку формування, встановлення та застосування тарифів №19 від 08.02.07 р. складений на підставі проведеної Державною інспекцією з контролю за цінами в Київській обл. перевірки з додержання порядку формування, встановлення та застосування тарифів.

За результатами перевірки відповідачем було Рішення № 42, яким позивачу було визначено застосування економічної санкції за порушення державної дисципліни цін.

Позивач позовні вимоги вважає обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених в позовній заяві.

Представник Відповідача проти позовузаперечує, про що подав до суду Заперечення проти адміністративного позову за № б/н від 09.01.08 р. р., та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ст. 150 КАС України у розгляді справи оголошувалася перерва на 09.01.2008р. та 17.01.2008р.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи Переяслав –Хмельницька житлово-експлуатаційна контора була створена 27.12.91 р відповідно до рішення №194 виконкому Переяслав –Хмельницької міської ради народних депутатів.

Відповідно до Довідки №3160 від 08.08.02 р. виданої Державним комітетом статистики України про включення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, основним видом діяльності позивача є експлуатація житлового фонду.

Відповідачем була проведена перевірка діяльності позивача з приводу додержання порядку формування, встановлення та застосування тарифів.

Під час проведення перевірки відповідачем були виявлені факти порушення позивачем порядку формування, встановлення та застосування цін.

На підставі вищенаведеної перевірки, відповідачем було складено Акт №19 від 08.02.07 р.

З причин зазначених у Акті перевірки відповідачем було винесене оскаржуване Рішення №42 від 19.02.07 р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, а саме:

-          43 202, 77 –сума необґрунтовано одержаної виручки;

-          86 405, 54 –сума штрафу.

Свої твердження, з приводу застосування до позивача економічних санкцій відповідач обґрунтовує наступним:

Відповідно до п.1 ст. 1 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 12.07.05 р (далі –Порядок) Порядок визначає механізми формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій і поширюються на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають зазначені послуги.

Відповідно до ч.2 ст. 1 Порядку розмір тарифів (нормативних витрат, пов’язаних з утриманням будинків і споруд та при будинкових територій) визначається по кожному будинку окремо залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням належного санітарно –гігієнічного, пожежного, технічного стану будинків і споруд та при будинкових територій згідно з типовим переліком послу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, станом на 01.07.06 р., обслуговує 226 311 метрів квадратних загальної площі житлових будинків, які розділені по групам, а саме:

-          одноповерхові будинки –5 081,21 м. кв.

-          багатоповерхові без ліфтів –166 061, 81 м. кв.

-          багатоповерхові з ліфтами –55168 м.кв.

Як видно із матеріалів справи позивач, при визначенні розміру вартості тарифу за надані ним послуги, користується тарифами, які встановлені рішенням Переяслав –Хмельницької міської ради «Про встановлення тарифів на житлово –комунальні послуги»за №11-04-V від 07.07.06 р. в розмірі:

-          одноповерхові будинки –0,37 грн. за м. кв.

-          багатоповерхові без ліфтів –0,80 грн. за м. кв.

-          багатоповерхові з ліфтами –0,93 грн. за м. кв.

З матеріалів справи випливає, що при формуванні тарифу закладені витрати на проведення дератизації та дезінсекції щомісячно на весь об’єм площ підвалів та сміттєприймальних камер.

Відповідно до ч.14 ст. 2 Порядку середньомісячний тариф на проведення дератизаційних робіт визначається за калькуляцією відповідної санітарно –епідеміологічної служби.

Відповідно до ч.15 ст. 2 Порядку витрати на дезінсекцію розраховуються з вартості дезінсекційних робіт, визначеної за калькуляцією відповідної санітарно –епідеміологічної служби, та відносяться на 1 кв. м. загальної площі будинку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, в супереч вищевказаним приписам самостійно визначив розмір витрат на дератизацію та дезінсекцію, чим порушив норми чинного законодавства.

Відповідно до довідки, про перераховані суми за дератизацію та дезинсекцію по Переяслав –Хмельницький ЖЕК за 2006 р. фактична сума затрат становить 1675,9 грн. при запланованій 48 656,9 грн.

Згідно із матеріалами справи, тариф по статті «Дератизація та дезінсекція»складає 0,043 грн. на місяць за 1 м. кв. Відповідно до розрахунків відповідача вищевказаний тариф завищений на 0,0415 грн.

(1675,9 (сума фактичних затрат) / 5 (перевіряємий період) /226 311 м. кв. (загальна кількість обслуговуючої площі) = 0,0015 грн.

З вищезазначених підстав суд прийшов до висновку, що позивач при визначенні тарифу по статті «Дератизація та дезінсекція»самостійно запланував завищену суму витрат, а в результаті її завищення на 0,0415 грн. призвело до необґрунтованого отримання позивачем суми послуг за серпень –грудень 2006 р. по статті витрат «Дератизація та дезінсекція»в розмірі, за розрахунками відповідача, 43 202,77 грн.

Твердження позивача про те, що хоча тариф формується із декількох складових і розраховується по кожній статті окремо, а сплачується мешканцями не окремо за якусь послугу, а за утримання будинків та прибудинкових територій в цілому однією сумою не відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно із ч.3 ст. 1 Порядку під час формування тарифів на послуги повинна забезпечуватись прозорість усіх його складових з визначенням вартості кожної з них з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири.

Відповідно до ч.4 ст.1 Порядку у разі зміни розміру складових до тарифу вносяться відповідні зміни.

Отже, при зменшенні або збільшенні ціни окремо взятої складової всього тарифу (статті) за утримання будинків та прибудинкових територій, загальна ціна повинна зменшуватись або збільшуватись відповідно, а використання коштів, які передбачені на окремо взяту статтю витрат, в рахунок покриття інших статей витрат є порушенням норм діючого законодавства України.

Також суд звертає увагу на те, що позивач, в своїй позовній заяві визнав, що при формуванні тарифу ним були допущені деякі неточності, які і призвели до завищення витрат.

Відповідно до п.1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами №298 від 03.12.01 р. підставою для застосування економічних санкцій за порушення порядку встановлення та застосування цін є включення у вартість послуг, ціни (тарифи) на які регулюються, фактично не виконаних або виконаних не в повному обсязі послуг (робіт).

Відповідно до п. 4 ч.2.1 ст. 2 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами №298 від 03.12.01 р при включенні у вартість продукції та послуг, ціни на які регулюються, фактично не виконаних послуг (робіт) або виконаних не в повному обсязі - як різниця між одержаною виручкою від реалізації і вартістю продукції та послуг, визначеною відповідно до нормативів, з урахуванням фактичних обсягів виконання.

Отже, штраф в розмірі 86 405,54 грн. застосований до позивача правомірно

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку, що необґрунтоване завищення позивачем при нарахуванні плати за отримані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, призвели до необґрунтованого одержання позивачем суми виручки в розмірі 43 202.77 грн. , а отже позовні вимоги є неправомірними, а тому позов задоволенню не підлягає. Доводи позивача цих висновків не спростовують.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем –фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Статтею 167 КАС України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Зважаючи на вищенаведене та керуючись ст.ст. 17, 94, 160, 162, 163, п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

1. В позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя Маляренко А.В.