ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/35

06.02.08

За позовом:          Приватного підприємства „Пальміра”;

До:                    Акціонерного комерційного банку „Трансбанк”;

Третя особа:          Приватний підприємець Вєльчев В.В.;

Про:                     визнання недійсним договору застави.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          не з”явились;

Від відповідача:           Соколов В.В., представник, довіреність №343 від 14.05.2007 р.;

Від третьої особи:          не з”явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати недійсним договір застави від 23.10.2006 р. реєстровий №2099, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу; стягнути з відповідача витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Відповідач у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що відповідачем зобов’язання за кредитним договором №04/2006 від 09.10.2006 р. виконані у повному обсязі. Відповідач також зазначає про те, що договір застави від 23.10.2006 р. реєстровий №2099 повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому вважає відсутніми підстави для визнання його недійсним.

Третя особа повноважних представників в судове засідання не направила, письмових пояснень по суті поданого позивачем позову не надали, а тому господарський суд, керуючись статтею 75 ГПК України, вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір по суті за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

23.10.2006 р. між сторонами укладений договір застави за реєстровим №2099, згідно з яким забезпечуються вимоги заставодержателя (відповідача у справі), що витікають з кредитного договору №04/2006 від 09.10.2006 р., укладеного між сторонами, а також додаткових угод до нього, за умовами яких позивач зобов’язався повернути на користь відповідача кредит у сумі 1 350 000,00 грн., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати відповідачеві всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наведеного нижче.

Як визначено частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 1 Закону України „Про заставу” визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Господарський суд, оцінюючи зміст оспорюваного позивачем договору, з’ясував, що договір підписаний повноважними представниками сторін; волевиявлення учасників правочину є вільними та відповідає їх внутрішній волі; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку це стосувалося позивача, який мав би довести наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним. Такі докази позивачем не доведені та господарському суду не надані.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що договір застави від 23.10.2006 р. за реєстровим №2099, укладений між сторонами, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому у господарського суду відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

О.В. Мандриченко