ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06"
листопада 2008 р.

Справа
№ 6/4899

За
позовом  Товариства з обмеженою
відповідальністю"ТІДІСІ Україна" м. Київ

до
Приватного підприємця ОСОБА_1м. Хмельницький

про
стягнення 4788,00 грн.

Суддя   Танасюк О.Є.

Представники:

Від
позивача  - Чуйко А.В. -за довіреністю
від 02.10.2008р.

Від відповідача  - не з'явився

Суть спору: Позивач звернувся з позовом, в якому
просить суд стягнути з відповідача 4788 грн. вартості втраченого товару, яку відповідач
зобов'язаний сплатити згідно умов укладеного між сторонами договору №151/2006
від 03.07.2007р. на відповідальне зберігання із посиланням на вимоги ст. ст.
526,951 ЦК України.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд про задоволення позову із
підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, витребуваного судом письмового відзиву на позовну заяву
не подав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи (ухвали
направлені відповідачу за юридичною адресою згідно реєстру поштових відправлень
від 19.09.2008р. №01-179, від 24.10.2008р. №01-204.

Таким
чином, справа розглядається згідно ст. 75 ГПК України  за наявними в ній матеріалами.

Розглядом
матеріалів справи встановлено:

03.07.2006р.
між ТОВ „Тідісі Україна” м. Київ (позивачем) та приватним підприємцем ОСОБА_1
(відповідач) укладено договір відповідального зберігання №151/2006, згідно умов
якого позивач передав на відповідальне зберігання відповідачеві пневматичні
шини для вантажного автотранспорту, а відповідач прийняв вказану в договорі
продукцію та зобов'язувався її повернути в 2-денний термін за першою вимогою
позивача (п. 3.4.2 договору).

03.07.2006р.
відповідач отримав продукцію , що підтверджено актом приймання-передачі №1
(додаток №1 до договору №151/2006), який підписано представниками обох сторін
та скріплено печатками.

02.10.2006р. позивач листом за
вих.№21 направив на адресу відповідача вимогу про поверхня товару в термін до
10 жовтня 2006р., а разі неможливості повернення товару -у випадку його втрати,
пошкодження, псування тощо, відшкодувати позивачу вартість товару в розмірі
4788 грн. Вимоги позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

25.10.2008р. сторони підписали
інвентаризаційний опис №1, відповідно до якого в результаті інвентаризації
встановлено відсутність на складі відповідача матеріальних цінностей, які були
передані останньому згідно договору №151/2006 від 03.07.2006р. та акту приймання-передачі
№1 від 03.07.2006р.

У зв'язку із тим, що відповідач не
повернув передані на його склад матеріальні цінності та не відшкодував їх
вартість в добровільному порядку, позивач звернувся із позовом до суду про
стягнення з відповідача 4788 грн. вартості втраченого товару, посилаючись на
умови договору та вимоги на вимоги ст. ст. 526,951 ЦК України.

Аналізуючи надані
докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно
до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не
суперечать.

Згідно
ст. 11 та ст. 509 ЦК України однією з підстав виникнення, цивільних прав та
обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник
зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити
борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку,
тобто сплати борг.

Відповідно
до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог,
що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно
ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в
установлений строк. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння
відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не
допускається.

Як
вбачається із аналізу правовідносин, що мали місце між сторонами, між позивачем
та відповідачем було укладено договір №151/2006 від 03.07.2006р., відповідно до
якого відповідач прийняв на відповідальне зберігання пневматичні шини, які
зобов'язувався повернути на першу вимогу позивача (п.3.4.2 договору). Натомість
відповідач на письмову вимогу позивача (лист 02.10.2006р. №21) продукцію не
повернув та її вартість не сплатив.

Як
слідує із матеріалів справи, сторони в договорі від 03.07.2006р. №151/2006
передбачили (п.5.2 договору), що у разі втрати, псування, приведення продукції
в стан, непридатний для подальшого цільового використання, зберігач відшкодовує
її власнику повну вартість продукції, переданої на зберігання. Судом
приймаються до уваги результати проведеної інвентаризації, які підписані
представниками обох сторін (опис від 25.10.2008р.), що свідчать про відсутність
продукції на складі відповідача, що передана позивачем для зберігання згідно
укладеного між сторонами договору.

Згідно
ст. 949 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість
речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена
поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з
урахуванням зміни її природних властивостей.

При
цьому, згідно ст. 951 ЦК України передбачено, що збитки, завдані втратою
(нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем - у разі втрати
(нестачі) речі - у розмірі її вартості. Крім
того, судом також враховуються вимоги ч.3 ст. 612 ЦК України, згідно
яких передбачено відшкодування збитків в разі втрати інтересу кредитора у виконанні
зобов'язання боржником, якщо таке зобов'язання не було виконано.

Судом
приймається до уваги, що на час розгляду справи відповідач не повернув позивачу
продукцію та не відшкодував її вартість, доказів про здійснення відповідних
розрахунків між сторонами суду не подано.

Враховуючи
вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 4788 грн. вартості втраченого товару обґрунтовані, підтверджені
належними у справі доказами та підлягають задоволенню.

У
відповідності до ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України
витрати по оплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.1,12, 44, 49 , 82-84,
ст.115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов
Товариства з
обмеженою відповідальністю „ТІДІСІ УКРАЇНА” м Київ до Приватного підприємця
ОСОБА_1м. Хмельницький про стягнення 4788 грн. задоволити.

Стягнути
з приватного підприємця ОСОБА_1АДРЕСА_1(р./рах. НОМЕР_1 в Хмельницькій ОД АППБ
„Аваль” м. Хмельницький, МФО 315966, Код ЗКПО НОМЕР_2 ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю „ТІДІСІ УКРАЇНА” м Київ, вул. Радистів,73а
(р/рах.1241 в Міжнародному відділенні Київської міської філії АКБ
„Укрсоцбанк” м. Київ, МФО 322012, код ЗКПО 33780248) суму 4788,00 грн. (чотири
тисячі сімсот вісімдесят вісім гривень 00 коп.), 102,00 грн. (сто дві гривні 00
коп.) державного мита та 118,00 грн. (сто вісімнадцять грн. 00 коп.) витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати
наказ.

Суддя
О.Є. Танасюк