ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2008 р.

Справа № 3/272.

м. Чернівці 15-40 год.

За позовом приватної “Білдінг” компанії, м. Чернівці

до Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці

про визнання недійсними рішень

Суддя Т.І.Ковальчук

Секретар судового засідання Нікуліца І.С.

Представники:

Від позивача –Янчук Р.О., дор. № 6 від 07.12.2007 р.

Від відповідача –Данилюк А.Я., юрисконсульт, дор. № 640/01 від 30.01.2008 р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсними рішень № 242 та № 243 від 23.11.2005 р., якими до позивача застосовано фінансові санкції за донарахування сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Постановою господарського суду Чернівецької області від 23.01.2006 р. позов задоволено, указані рішення відповідача скасовано. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2006 р. постанову господарського суду Чернівецької області від 23.01.2006 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.09.2007 р. постанову господарського суду Чернівецької області від 23.01.2006 р. та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2006 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Згідно з встановленим порядком розподілу справа передана до провадження судді Ковальчук Т.І.

Позов обґрунтований наступним:

- управлінням Пенсійного фонду в Першотравневому районі м. Чернівці проведено перевірку позивача за період з 01.01.2005 р. по 31.10.2005 р., за результатами якої позивачеві донараховано 43665,48 грн., однак відповідної вимоги не виставлено, в зв’язку з чим позивач вважав, що відповідач погодився з його запереченнями до акту перевірки;

- однак, незважаючи на відсутність фінансових претензій, відповідачем 23.11.2005 р. прийнято рішення № 242 та № 243, якими до позивача застосовано фінансові санкції і нараховано пеню на суми відповідно 15095,89 грн. та 3626,67 грн.;

- Указом Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” запроваджено спрощену систему оподаткування, зазначений Указ в установленому порядку не відмінено;

- Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” не встановлює розміру страхових внесків, що спрямовуються до Накопичувального фонду, відтак страхові внески сплачуються страхувальниками в розмірах, передбачених Законом України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, який застосовується до платників єдиного податку з урахуванням положень Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва” та Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р.;

- відповідно до Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р. суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на державне пенсійне страхування, зазначений Указ та Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” не суперечать один одному, оскільки регулюють різні за своїм змістом правовідносини.

Відповідач надав відзив, у якому позов не визнав з тих підстав, що за Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” позивач є платником страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування і повинен обчислювати і сплачувати страхові внески в установлені строки і в повному обсязі, сума коштів, які сплачують платники єдиного податку і які спрямовується до Пенсійного фонду, зараховується в рахунок сплати страхових платежів за відповідні періоди, під час перевірки позивача останньому донараховано внески, застосовано штрафні санкції та нараховано пеню у відповідності до чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилався також на те, що відповідачем спочатку застосовано штраф, а потім винесено вимогу про сплату боргу, ця вимога визнана в судовому порядку недійсною, тому й підстав для застосування штрафних санкцій немає.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що позивачем не нараховувалися страхові внески за ставкою 32% від ФОП, тому за результатами перевірки до нього застосовано штрафні санкції, санкції застосовуються на підставі акту перевірки та даних картки особового рахунку платника, а не вимоги про сплату боргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити.

Так, судом встановлено наступне.

Позивач –приватна “Білдінг” компанія зареєстрована Чернівецькою міською радою як юридична особа 28.11.2003 р. і протягом ІІ-ІV кв. 2005 року була платником єдиного податку як суб’єкт малого підприємництва –юридична особа за ставкою 6% у відповідності до Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (далі –Указ № 727/98) (т.с. 1, а.с. 17,18).

Після державної реєстрації позивач належним чином став на облік в Управлінні Пенсійного Фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці (т.с. 1, а.с. 74).

16.11.2005 р. відповідачем було проведено перевірку позивача з питань правильності, повноти нарахування, своєчасності збору на обов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду та його витрачання за 2005 рік, за результатами якої складено відповідний акт від 16.11.2005 р. (т.с. 1, а.с.5-11).

У ході перевірки відповідачем, зокрема, встановлено, що починаючи з 01.04.2005 р. позивач не нараховував 32,3% на ФОП, у зв’язку з чим позивачеві донараховано страхових внесків на суму 74450,45 грн., з урахуванням перекриття недоїмки єдиним податком і дебетовим сальдо прострочена заборгованість приватної “Білдінг” компанії по страхових внесках становить 43665,48 грн.

Позивач не погодився з висновками, викладеними в акті, з тих підстав, що він є платником єдиного податку, який у відповідності до Указу № 727/98 сплачує збір на пенсійне страхування в складі єдиного податку, відтак, донарахування пенсійних внесків призводить до подвійного оподаткування, про що надіслав відповідачеві зауваження до акту від 18.11.2005 р. та запит від 28.11.2005 р., який залишено без задоволення (т.с. 1, а.с. 12, 13, т.с. 2, а.с. 3,4).

23.11.2005 р. Управлінням Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці винесено два рішення про застосування до приватної “Білдінг” компанії фінансових санкцій та нарахування пені, а саме:

- № 242, яким застосовано штрафні санкції в сумі 15095,89 грн. за своєчасне ненарахування та несплату страхових внесків, та

- № 243, яким застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 2941,05 грн. та нараховано 691,62 грн. пені за несвоєчасну сплату страхових внесків (т.с. 1, а.с. 27,28).

22.12.2005 р. відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу № Ю-347 на суму недоїмки зі страхових внесків у розмірі 44789,50 грн., фінансових санкцій у розмірі 18036,94 грн. та 691,62 грн. пені (т.с. 1, а.с.83). Спору щодо дотримання строків надіслання рішень позивачеві між сторонами немає.

Як з’ясовано судом у ході розгляду справи, суми донарахованих страхових внесків визначені відповідачем з використання головної книги 2005 р., відомостей про нарахування заробітної плати, виписок банку, розрахунків страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та з урахуванням сум, що надійшли до Пенсійного фонду від сплати позивачем єдиного податку в другому-четвертому кварталах 2005 року. Додані до акту перевірки від 16.11.2005 р. розрахунки співставлення сплаченого збору з розрахунковими сумами за 2005 рік, співставлення звітних і фактичних даних фонду оплати праці (доходу), на які нараховуються внески за 2005 рік, нарахування внесків згідно звітних даних та результатів перевірки за 2005 рік виконані відповідачем правильно, у них відображені сплачені позивачем в 2005 році суми до Пенсійного фонду в складі єдиного податку і щодо зарахованих сум спору між сторонами немає (т.с. 1 а.с. 7-9,14-16).

Спір між сторонами виник щодо правомірності донарахування платнику єдиного податку страхових внесків за ставкою 32,3% від ФОП та застосування штрафних санкцій до виставлення вимоги про сплату боргу зі страхових внесків та її узгодження страхувальником в установленому порядку.

01.01.2004 р. за винятками, зазначеними у Прикінцевих положеннях, набув чинності Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058), який визначає принципи та структуру системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню, перелік платників страхових внесків, їх права та обов’язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно зі статтями 14 і 15 Закону № 1058 страхувальниками та відповідно платниками страхових внесків до Пенсійного фонду є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об’єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об’єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи –суб’єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з підпунктом 1 пункту 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 страхові внески, що перераховуються до солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12 цього Закону, а також страхових внесків, сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14 статті 11 цього Закону), сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” для відповідних платників збору. Платники збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, визначені пунктами 5 - 10 статті 1 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, сплачують збір на обов’язкове державне пенсійне страхування в порядку та розмірах, визначених зазначеним Законом.

Таким чином, розміри (ставки) страхових внесків визначаються відповідно до Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” (далі –Закон № 400/97).

Згідно з пунктом 1 статті 2 Закону № 400/97 для платників збору об’єктом оподаткування є фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України “Про оплату праці” (крім сум виплат, що не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”), а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

У відповідності до пункту 1 статті 4 Закону № 440/97 ставки збору на обов’язкове державне пенсійне страхування на 2005 рік встановлюються в розмірі 32, а з 31.03.2005 р. –32,3 відсотків від об’єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 цього Закону (п. 47 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України від 25.03.2005 р. № 2505 –IV).

Частинами 4 і 6 статті 18 Закону № 1058 встановлено, що страхові внески не включаються до складу податків, інших платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством також не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Підпунктом 6 частини 2 статті 17 Закону № 1058 передбачено, що страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, а згідно зі ст. 19 цього Закону установлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Таким чином, згідно з наведеними положеннями з моменту набрання чинності Законом № 1058 позивач зобов’язаний сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду в розмірі 32% (32,3%) від фонду оплати праці у загальному порядку, незважаючи на те, що він є платником єдиного податку у відповідності до Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 р.

Необхідно розмежовувати сфери дії названих правових актів - зазначений Указ є нормативним актом, який поширює свою дію на податкові правовідносини, Закон же № 1058 регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, і дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених названим Законом. З означених підстав на правовідносини між сторонами не поширюється також дія Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва”.

В силу наведених законодавчих положень твердження позивача, що в силу Указу № 727/98 та Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва” він звільнений від сплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за ставкою 32% від ФОП, є юридично неспроможним.

Закон № 1058 визначає платниками цих внесків усіх роботодавців незалежно від обраної ними системи оподаткування, а згідно з абзацом 34 статті 1 цього Закону страхові внески –це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно з законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Донарахування страхових внесків з урахуванням сум, сплачених позивачем на державне пенсійне страхування у складі єдиного податку, проведено відповідачем з дотриманням Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1, зі змінами від 05.04.2004 р. № 5-1, зареєстрованими Міністерством юстиції України 22.04.2004 р. № 514/9113.

Згідно з цими змінами суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону № 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або несплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно з п. 2 ч. 9 цієї статті Закону № 1058 виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників, зокрема, такі фінансові санкції:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

20 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно;

50 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу;

Відповідно п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058 за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Досліженням порядку застосування штрафних санкцій та нарахування пені і визначення їх розміру під час винесення рішень від 23.11.2005 р. №№ 242 і 243 суд не вбачає порушень наведених положень Закону № 1058 (т.с. 1, а.с. 7, 10, 11).

Суд не приймає посилання позивача, що рішення про застосування штрафних санкцій і пені не могли прийматися до винесення вимоги про сплату боргу та її узгодження в порядку, встановленому ч. 3 ст. 106 Закону № 1058.

Відповідно до ч. 13 ст. 106 Закону № 1058 про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев’ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій. Закон не пов’язує винесення рішень про застосування штрафних санкцій з наявністю вимоги про сплату боргу, натомість, суми пені та штрафів можуть бути включені до вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування цих фінансових санкцій пов’язано з виникненням та сплатою недоїмки (ч. 14 ст. 106 Закону № 1058).

Абз. 3 ч. 13 Закону № 1058 передбачено, що оскарження рішення виконавчого органу Пенсійного фонду про нарахування пені та накладання штрафів зупиняє строки їх сплати до винесення вищим органом Пенсійного фонду або судом рішення у справі. Строки сплати фінансових санкцій також призупиняються до винесення судом рішення в разі оскарження страхувальником вимоги про сплату недоїмки, якщо накладення фінансових санкцій пов’язано з її виникненням або несвоєчасною сплатою.

Відтак, територіальний орган Пенсійного фонду має право прийняти, а страхувальник має право оскаржити прийняте щодо нього рішення про застосування штрафних санкцій і донарахування пені незалежно від виставлення недоїмки про сплату боргу. З цих підстав не має юридичного значення факт визнання нечинною вимоги про сплату боргу № Ю-347 від 22.12.2005 р. постановою Львівського апеляційного господарського суду Чернівецької області по справі № 11/6 від 28.03.2007 р. Як вбачається з цієї постанови, вимогу про сплату боргу визнано нечинною як таку, що прийнята з порушенням норм закону щодо підставності включення суми застосованих фінансових санкцій так і з порушенням встановлених строків на вручення такої страхувальнику (т.с. 2, а.с.23-24). При цьому суд апеляційної інстанції в обґрунтування висновку про безпідставність включення до вимоги № Ю-347 від 22.12.2005 р. штрафних санкцій посилався на постанову господарського суду Чернівецької області по справі № 3/272 від 23.01.2006 р., якою скасовані рішення УПФУ в Першотравневому районі від 23.11.2005 р. № 242 і № 243. Однак, постанова господарського суду Чернівецької області по справі № 3/272 від 23.01.2006 р. і ухвала Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2006 р. по цій справі скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.09.2007 р. (т.с. 1, а.с. 115-118).

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення УПФУ в Першотравневому районі м. Чернівці про застосування фінансових санкцій за донарахування сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 23.11.2005 р. № 242 на суму 15095,89 грн. та про застосування штрафних санкцій і нарахування пені за несплату (несвоєчасну сплату) страхових внесків від 23.11.2005 р. № 243 на суму 2941,05 грн. штрафу та 691,62 грн. пені винесені з дотриманням чинного законодавства, відтак, підстав для визнання їх недійсними немає.

Згідно зі ст. 94, підпунктами 1 та 2 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України судовий збір у розмірі 6,80 грн. належить залишити за позивачем.

У відповідності до ч. 2 ст. 89 КАС України решта судового збору в сумі 163,20 грн., як сплаченого в більшому, ніж належить розмірі, може бути повернута позивачу за його клопотанням ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 160-163, 167, п.п.3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України , якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному обсязі і підписана 12 лютого 2008 року.

Суддя                                         Т.І. Ковальчук.