СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

13 лютого 2008 року

Справа № 2-22/13051-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 19.11.2007 у справі № 2-22/13051-2007А

за позовом страхового акціонерного товариства закритого типу "Крим-АФЕС" (вул. Київська, 133,Сімферополь,95050)

до          Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.11.2007 у справі № 2-22/13051-2007А позов задоволено.

Скасоване податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Сімферополі № /0 від 13.09.2007.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь САТЗТ “Крим-АФЕС” 3,40 грн. судового збору .

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач не допускав порушення п. п. 7.4.1 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, не занижував свої податкові зобов’язання по податку на прибуток у 2005 року, в наслідок чого відсутні підстави для застосування штрафних санкцій в порядку, передбаченому статтею 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Так, місцевий суд зазначив, що податковий орган невірно визначив дату, на яку повинно було визначати звичайну ціну акцій, також відповідач помилково застосував Методику розрахунку інтегрального індексу фондового ринку, затвердженого Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 237 від 20.12.2000. Крім того, суд першої інстанції обґрунтував рішення наявністю порушень з боку Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим положень статті 250 Господарського кодексу України.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд невірно врахував всі обставини справи, що призвело до прийняття неправомірного рішення. Так, відповідач вважає, що позивач повинен був дізнатися про рівень звичайних цін, а саме справедливу вартість на таки акції, що діяла на момент продажу.

Крім того, відповідач вказує на те, що ТОВ „Тренд”, який діяв як посередник –торгівець цінними паперами, мав доступ до всякої інформації пов’язаною з ринком продажу цінних паперів та мав надати позивачу інформацію щодо ринкової вартості цінних паперів. Більш того, відповідач посилається на пункт г) п. п 3.1 статті 3 Правил здійснення торговцями цінними паперами комерційної та комісійної діяльності по цінних паперах, згідно якому при виконанні операцій з цінними паперами під час здійснення комісійної діяльності за договорами з клієнтами торговці зобов'язані надавати клієнту інформацію щодо курсів цінних паперів.

Також, заявник апеляційної скарги посилається на неможливість застосування у даному випадку норми статті 250 Господарського кодексу України, оскільки до спірних правовідношень повинні бути застосовані положення спеціального закону, а саме - пункту 15.1.1 статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Сторони у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної справи, а також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся представників сторін.

Повторно розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи свідчать про те, що Державною податковою інспекцією у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим було проведено невиїзну документальну перевірку страхового акціонерного товариства закритого типу "Крим-АФЕС" за період з 01.07.2005 по 31.12.2006, за результатами якої 06.09.2007 складено акт № 5726/22-1/16331638.

У зазначеному акті було зафіксовано порушення позивачем вимог п. п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” , в результаті чого занижено податок на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова, за три квартали 2005 року у розмірі 129539,00 грн., за 1 квартал 2006 року у розмірі 154998,00 грн., за 1 півріччя 2006 року у розмірі 188156,00 грн.

За наслідками проведення перевірки та на підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 13.09.2007, згідно з яким позивачу за порушення п. п. 7.4.1 п. 7.4. статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” згідно з п. 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” нараховані штрафні санкції у сумі 158847,50 грн.

У п. п. 1.20.1 п. 1.20 статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, звичайною вважається ціна товарі (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Відповідно до п. п.1.20.2 п.1.20 статті 1 вказаного Закону, для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у спів ставних умовах.

Стаття 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” визначає порядок оподаткування операцій особливого виду.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та ТОВ “Тренд” 06.09.2005 був укладений договір № К-77/1 купівлі–продажу цінних паперів, відповідно до умов якого перший продавав належні йому прості іменні акції ВАТ “Об’єднаний комерційний банк” другого випуску у кількості 299760 штук. Сторонами вартість акції була узгоджена у розмірі 0,2449 грн., загальна сума договору була визначена у сумі 73435 грн.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів) є Закон України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Згідно з пунктом 3.1.1 договору купівлі–продажу цінних паперів № К-77/1 ТОВ “Тренд” мав сплатити вартість придбаних акцій протягом одного банківського дня з моменту підписання договору. У матеріалах справи є копія платіжного доручення № 45 від 06.09.2005, яке підтверджує перерахування на його рахунок ТОВ “Тренд”73435 грн. У графі “Призначення платежу” записано: “За акції по договору купівлі-продажу цінних паперів № К-77/1 від 06.09.2005”.

При цьому, апеляційна інстанція вважає помилковими посилання відповідача на те, що ТОВ „Тренд”, мав надати позивачу інформацію щодо ринкової вартості цінних паперів в силу п. п. 3.1. п. 3 Правил здійснення торгівцями цінними паперами комерційної і комісійної діяльності по цінним паперам, затвердженого наказом ДКЦПФР від 23.12.1996 № 331 (які були дійсними на момент укладення договору купівлі–продажу цінних паперів № К-77/1).

Так, апеляційна скарга в цій частині взагалі є суперечливою, оскільки ТОВ „Тренд” є покупцем товару –цінних паперів і дія зазначених правил на нього не може розповсюджуватися, тому що він не виступає торгівцем цінних паперів у даному випадку.

Більш того, припуск про те, що позивач повинен був надати таку інформацію також неспроможне в силу наступного.

Пунктом 3 статті 165 Господарського кодексу встановлено, що операції купівлі-продажу цінних паперів здійснюють їх емітенти, власники, а також торгівці цінними паперами-посередники у сфері випуску та обігу цінних паперів.

Пункт 1 стаття 17 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок” діяльність з торгівлі цінними паперами Професійна діяльність з торгівлі цінними паперами на фондовому ринку провадиться торговцями цінними паперами - господарськими товариствами, для яких операції з цінними паперами є виключним видом діяльності, а також банками. Аналогічні по суті положення містились у Законі України „Про цінні папери та фондову біржу”, що діяв на час існування договірних відносин страхового акціонерного товариства закритого типу "Крим-АФЕС" і ТОВ “Тренд” і який втратив чинність 23.02.2006 (стаття 26).

Однак, зі статуту страхового акціонерного товариства закритого типу "Крим-АФЕС" вбачається, що предметом діяльності товариства є страхування, перестрахування та фінансова діяльність, пов’язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням. Таким чином, судова колегія зазначає, що позивач також не підпадає під розуміння терміну –„торговець цінними паперами”.

Всі ці обставини в сукупності свідчать про те, що на час проведення угоди позивач не мав обов’язку дізнаватися звичайні ціни на акції.

При цьому, обов’язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадку, визначених законом, покладається на податковий орган у порядку встановленому законом (п. п. 1.20.8 п. 1.20 статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”).

Згідно з пунктом 8.1. Статуту позивача, управління діяльністю здійснює, зокрема, Спостережна рада, яка відповідно до пункту 8.3.1. представляє інтереси акціонерів в перерві між проведенням загальних зборів.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки позивача податковий орган отримав від ТОВ “Тренд” договір комісії на купівлю цінних паперів № К-77, відповідно до умов якого комітентом був Нефед Р.Б., член Спостережної ради позивача. Саме встановлення цих фактів послужило підставою для висновків відповідача про те, що позивач здійснив 14.09.2005 по договору продаж акцій ВАТ “ОКБ” у кількості 299760 шт. по ціні 0,2449 грн. своїй пов’язаній особі - Нефеду Р.Б.

У п. п. 7.4.1. п. 7.4 статтею 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що доход отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов’язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Відповідно до п. п. 1.26 п. 1.20 статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, пов’язаною визнається, зокрема, фізична особа або член сім’ї фізичної особи, які здійснюють контроль над платником податку.

Таким чином, судом встановлено, що дану угоду було досягнуто з пов’язаною особою.

Як було зазначено, п. п. 1.20.1. п. 1.20 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно звернути увагу на відсутність з боку контролюючого органу доказів (обґрунтованого розрахунку) звичайної ціни цінних паперів.

Так, податковим органом вказано, що Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим самостійно розрахувала середню ціну, ринковий курс (справедливу вартість) акцій ВАТ „ОКБ” відповідним методом, але заявником апеляційної скарги взагалі не зазначено причин з яких відповідач визначав звичайну ціну саме на дату передачі ТОВ “Тренд” пакету документів, необхідних для переоформлення права власності на акції.

Так, господарський суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вартість реалізованих позивачем акцій отримана позивачем 06.09.2005, в наслідок чого відповідач мав визначати звичайну ціну саме на вказану дату.

Крім того, апеляційна інстанція не приймає додану до апеляційної скарги інформацію щодо ринкової вартості акцій „ОКБ”.

Так, відповідно до пункту 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з пунктом 2 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Суд першої інстанції не оцінював інформацію щодо ринкової вартості акцій „ОКБ”, яка надана відповідачем лише суду апеляційної інстанції. Доказів неможливості надання такої інформації місцевого суду відповідачем не наведено.

Таким чином, суд обґрунтовано зазначив, що відповідачем не були надані докази того, що визначена у акті перевірки ціна акції ВАТ “ОКБ” є такою, що встановлювалась в договорах з умовами оплати, строками виконання зобов’язань, правилами платежу, які звичайні для такої операції.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таки обставини свідчать про те, що позивач не допускав порушення п. п. 7.4.1 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, не занижував свої податкові зобов’язання по податку на прибуток у 2005 року, в наслідок чого відсутні підстави для застосування штрафних санкцій в порядку, передбаченому статтею 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Крім того, судова колегія вважає, що у даному випадку суд першої інстанції правомірно звернув увагу на положення статті 250 Господарського кодексу України.

Обставини справи свідчать про те, що штрафні санкції застосовані контролюючим органом до позивача за порушення, вчинені у 2005 році, всупереч вимогам статті 250 Господарського кодексу України, яка встановлює, що штрафні санкції застосовуються до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Посилання Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на те, що у даному випадку норми Господарського кодексу не можуть бути застосовані колегією суддів вважаються помилковими, оскільки згідно Методичним рекомендаціям Державної податкової адміністрації (Додаток до листа ДПАУ 23.06.2006 № 11927/7/23-1017) щодо здійснення перевірок суб'єктів господарювання, які використовують цінні папери у фінансово-господарській діяльності, та порядку документування виявлених порушень податкового законодавства - основними нормативно-правовими актами, що регулюють засади здійснення суб'єктами господарювання операцій з цінними паперами та їх оподаткування зокрема є Господарський кодекс України.

Також, суд враховує те, що відповідачем не наведені докази того, що відповідач не мав можливості проаналізувати правильність дій позивача при виконанні ним умов договору № К-77/1 раніше.

Правильність застосування судами положень статті 250 Господарського кодексу України під час розгляду спорів, пов’язаних зі сплатою суб’єктами господарювання податків (обов’язкових платежів) перед бюджетами та державними цільовими фондами визначена у постанові Вищого адміністративного суду України від 17.07.2007 р. по справ № 2-25/10769-2005.

Дані норми чинного законодавства є окремою підставою для задоволення позову та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Сімферополі № /0 від 13.09.2007.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.11.2007 у справі № 2-22/13051-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      В.І. Гонтар

Ю.В. Борисова