ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2008 р.

№ 9/117

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

суддів:

Добролюбової Т.В.,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Луганськвугілля"

на рішення

Господарського суду Луганської області

від 26 червня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 9/117

Луганської області

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька"

до

про

та за зустрічним позовом

до

Державного підприємства "Луганськвугілля"

стягнення 96 340,18 грн

Державного підприємства "Луганськвугілля"

Закритого акціонерного товариства "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька"

про

визнання недійсним умов зобов'язань, що виникли на підставі договору

за участю представників сторін за первісним позовом від:

позивача: Грекова Г.В. (дов. від 01.02.08),

відповідача: не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2008 року ЗАТ "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" звернулася до господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства "Луганськвугілля" про стягнення 51452,38 грн. основного боргу, 16289,52 грн інфляційні витрати, 3% річних –2166,53 грн та пені в розмірі 26431,75 грн, всього –96 340, 18 грн за неналежне виконання ДП "Луганськвугілля" умов договору про надання послуг № 11П від 10.03.06.

Заявою від 20.06.08 Державне підприємство "Луганськвугілля" звернулося до Господарського суду Луганської області з зустрічною позовною заявою до Державного підприємства "Луганськвугілля" про визнання визнання недійсними умов зобов'язань, що виникли на підставі договору № 11П від 10.03.06

Рішенням Господарського суду Луганської області від 26 червня 2008 року (суддя Ворожцов А.Г.) позовні вимоги ЗАТ "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" задоволено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ДП "Луганськвугілля" відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, ДП "Луганськвугілля" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 26.06.08 скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ЗАТ "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" відмовити, а зустрічний позов Державного підприємства "Луганськвугілля" задовольнити в повному обсязі. Касаційна скарга вмотивована доводами щодо порушення судом першої інстанції приписів статей 207, 232 ГК України, 215 ЦК України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання якщо інше не встановлено законом чи договором припиняється через шість місяців з дня коли зобов'язання повинно було бути виконано.

До Вищого господарського суду України від ЗАТ "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача Швеця В.О., пояснення представника позивача за первісним позовом, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 10 березня 2006 року між ЗАТ "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" та ДП "Луганськвугілля" було укладено договір про надання послуг № 11П (далі –Договір). За умовами даного договору замовник (відповідач) зобов'язувався своїми силами та засобами доставити вугілля на збагачення виконавцю (позивачу), оплатити вартість послуг виконавця по збагаченню вугілля, а виконавець в свою чергу - збагачувати вугілля замовника на умовах давальницької вугільної сировини з метою отримання продуктів збагачення з наступною передачею їх замовнику. Термін дії Договору встановлено з 10 березня 2006 року по 31 грудня 2006 року.

Судом встановлено, що позивачем були надані послуги відповідачу на суму 51452,38 грн, що підтверджується складеними та підписаними сторонами відповідними актами приймання-здачі робіт (а.с.24, 26, 29, 32), отриманими відповідачем рахунки-фактури про надання позивачем обумовлених Договором послуг (а.с. 23, 25, 28, 31) і актом звіряння взаєморозрахунків від 13.05.08 (а.с. 34).

Відповідно до п. 5.1 договору відповідач повинен сплатити виконавцю вартість послуг по збагаченню вугілля шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 100 % протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунку замовником.

Натомість відповідач не здійснив оплату наданих ЗАТ "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" послуг, чим порушив умови Договору.

Відповідно до вимог статей 525, 526, 629 ЦК України та статті 193 ГК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами, а зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами частини 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов’язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Згідно пунктом 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Пунктом 6.5 Договору сторони передбачили майнову відповідальність відповідача за прострочення оплати у вигляді неустойки у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за весь період прострочки, включаючи день погашення заборгованості.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи приписи зазначених норм матеріального права та умови Договору, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності нарахування позивачем пені у розмірі 26431,75 грн за період з 14.11.06 по 30.05.08, інфляційних витрат у розмірі 16289,52 грн. та 3% річних у розмірі 2166,53 грн., а тому законно і обґрунтовано задовольнив первісний позов.

Суд касаційної інстанції погоджується також з висновками місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ДП "Луганськвугілля", з огляду на те, що положення пунктів 6.4 і 6.7 Договору є такими, що не суперечать вимогам закону, зокрема, частині 6 статті 232 ЦК України та статтям 235, 236 ГК України, а тому відсутні правові підстави для визнання зазначених положень договору недійсними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, а тому винесене місцевим господарським судом рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для його зміни чи скасування.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не спростовують вказаних висновків суду, інші ж доводи пов’язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Луганськвугілля" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 26 червня 2008 року у справі № 9/117 - без змін.

Головуючий суддя          Т. Добролюбова

Судді          Т. Гоголь

В. Швець