ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.02.08 р.                     Справа № 21/294

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “УкрБілдінг Корпорейшн” м. Донецьк

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

про стягнення 8 942 ,88грн.

Суддя Матюхін В.І.

Представники:

позивача: Саленко О.О. – за дов.

відповідача: Андрєєнков А.В. – юрисконсульт

Товариством з обмеженою відповідальністю “УкрБілдінг Корпорейшн” до Державного підприємства “Донецька залізниця” пред’явлено позов про стягнення зайве сплаченої суми провізної плати за перевезення платформ у розмірі 8 942,88грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на:

- помилкове збільшення відповідачем суми провізної плати по двом фактам перевезення, в результаті чого виникла переплата на загальну суму 8 942,88грн.;

- умови укладеного з відповідачем договору №288 від 12.10.2006р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Залізниця факт списання з особового рахунку позивача тарифу у завищеному розмірі підтвердила, але позов не визнала із посиланням на те, що для спірних правовідносин повинен застосовуватися спеціальний строк позовної давності тривалістю 6 місяців, встановлений п.136 Статуту залізниць України і просить застосувати позовну давність

Розгляд справи закінчено 30.01.2008р.

Для підготовки та оголошення повного тексту рішення у засіданні оголошувалась перерва спочатку до 11-30 год. 04.02.2008р., потім до 15-00 год. 04.02.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

12.10.2006р. між Державним підприємством “Донецька залізниця” (“Залізниця”) та Товариством з обмеженою відповідальністю “УкрБілдінг Корпорейшн” (“Вантажовласник”) був укладений договір №288 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Строк дії договору – до 31.12.06р.

Під час дії договору залізницею була надана позивачеві послуга по перевезенню (поверненню) вагонів-платформ №№ 44479137, 44634848, 43971258, 44510964 власнику, який був і постачальником продукції – ВАТ „МЗБК” м. Київ. Факт прийняття орендованих платформ до перевезення залізницею не оспорюється і підтверджується квитанціями про приймання вантажу №№ 52523647, 52523648. За перевезення вагонів-платформ відповідачем була застосована тарифна схема 1 Тарифного керівництва № 1 і у накладних визначена плата 5 372,00 грн. (без ПДВ).

Переліками №15 від 26.11.06р. і №26 від 29.11.06р. з особового рахунку позивача по Ясинуватському ТехПД на підставі корінців дорожніх відомостей №№ 52523647, 52523648 списано по 6 446,40 грн., що у сумі складає 12 892,80 грн. Зазначена сума є розміром нарахованої плати, зазначеної у накладних, з урахуванням ПДВ із розрахунку: (5 372,00 грн. (тариф) + 1 074,48грн. (20% ПДВ)) х 2.

У січні 2007 року позивачем було здійснене аналогічне перевезення 2-х платформ за накладною від 16.01.07р., у якій провізна плата зазначена значно нижча від вищевказаних, а саме 1 645,80грн. (без ПДВ). При цьому була застосована тарифна схема 18, 17 Тарифного керівництва № 1. З цього моменту позивач дізнався про завищення залізницею провізної плати за спірними перевезеннями.

У квітні 2007 року залізниця факт неправильного зазначення у накладних №№ 52523647, 52523648 провізної плати визнала і 23.04.07р. зробила виправлення – закреслила 5 372,00 грн. і написала 1 645,80грн.

12.06.07р. ТОВ “УкрБілдінг Корпорейшн” передало залізниці нарочним претензію №1-2/19 від 27.04.07р. з проханням перерахувати 8 942,88грн. переплати.

Донецька залізниця листом №НЗД-05/1120 від 09.07.07р. повідомила позивача про відмову у задоволенні претензії з посиланням на пропущення 6-ти місячного строку для її пред’явлення.

На думку позивача залізниця неправомірно нарахувала і списала з його особового рахунку 8 942 ,88грн., у тому числі 2 148,80грн. ПДВ (по 4 471,44 грн. по кожній відправці), застосувавши при цьому схему 1 Тарифного керівництва № 1. Залізниця, погоджуючись з твердженням позивача про допущену помилку, вважає, що для стягнення різниці позивачем пропущений строк позовної давності, який просить застосувати і у позові відмовити. Позивач наполягає на тому, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки про надлишкове стягнення провізної плати товариству стало відомо тільки у квітні 2007 року.

Зважаючи на те, що:

Факт надлишкового нарахування і стягнення провізної плати за спірними перевезення відповідачем не оспорюється і матеріалами підтверджено.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. ст.261 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України (далі ГК України), норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України.

Частиною першою ст. 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч.1-4 ст.315 ГК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Претензію позивач в установлений ч.2 ст.315 ГК України 6-ти місячний строк від дня списання коштів з його особового рахунку (до 27.05.07р.) не заявив і таким чином чекати відповіді на неї сенсу не було.

Ч.4 ст.315 ГК України передбачене право позивача протягом шести місяців з 28.05.07р, тобто з наступного дня після сплину строку, протягом якого він міг заявити претензію, звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Позов позивачем подано до суду 15.11.07р., тобто 6-ти місячний строк, встановлений стю.315 ГК України, позивачем не пропущений.

Господарський суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у заявленій сумі.

Заява залізниці про застосування позовної давності судом не задовольняється, оскільки позивачем позовна давність не пропущена.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наполягає на тому, що до спірних правовідносин відповідно до ч.5 ст.307 Господарського кодексу України і ч.3 ст.26 Закону “Про залізничний транспорт” повинен застосовуватись 6-ти місячний строк позовної давності, встановлений ст.136 Статуту залізниць України, який позивачем пропущений.

Така позиція не відповідає чинному законодавству, оскільки:

-          ст.257 Цивільного кодексу України (ЦК) загальна позовна давність встановлена тривалістю у 3 роки;

-          для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною (п.1 ст.258 ЦК);

-          Статут залізниць України, ст.136 якого встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у 6-ти місячний термін, не є законом (є підзаконним нормативним актом), а тому з 1.01.04р. не може застосовуватись щодо строку позовної давності;

-          для спірних правовідносин (повернення безпідставно списаних коштів) законом встановлена спеціальна позовна давність - ст.315 ГК України;

-          п.3 ст.925 ЦК передбачено: “до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів)”.

Посилання відповідача на постанову ВСУ від 16.05.2006р. у справі № 17/160 є безпідставним, оскільки постанова винесена за матеріалами справи, право позивача у якій були порушені ще до зміни редакції ст.315 ГК України Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо досудового врегулювання спорів” 23 червня 2005 року № 2705-IV (приведення її у відповідність до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002, яким встановлення обов’язкового досудового врегулювання спору визнано таким, що обмежує можливість реалізації права на судовий захист і не відповідає Конституції України).

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ч.2 ст.9, ч.1 ст.256, ст.258 Цивільного Кодексу України, ст.307, 315 Господарського кодексу України і керуючись ст.ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства „Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, п/р 19 у Донецькій філії АБ “Експрес-банк”, МФО 335838, код ЄДПОУ 01074957) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “УкрБілдінг Корпорейшн” (юридична адреса: 83086, м. Донецьк, вул. Артема, 43, фактичне місцезнаходження: 83087, м. Донецьк вул. А. Матросова, 24а; р/р 4715 у філії “Головне Управління Промінвестбанку в Донецькій області”, МФО 334635, ) 8 942,88грн. основного боргу, 102,00 грн. - відшкодування витрат по оплаті державного мита, 118,00 грн. - відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Суддя Матюхін В.І.

Надруковано примірників:

1– у справу;

1 – позивачу;

1 – відповідачу.

Виконала:

Тел.381-91-18