ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2008 р.

№ 11/231

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

ЗАТ “Донецьксталь - металургійний завод”

на рішення

господарського суду Донецької області від 02.10.2007

у справі

господарського суду Донецької області

за позовом

ЗАТ “Донецьксталь - металургійний завод”

до

3-тя особа

ДП “Донецька залізниця”

СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про

повернення необгрунтовано отриманої майнової вигоди в сумі 13333, 11 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Животов О.А. (дов. від 26.09.07 № 17/17-488 юр),

відповідача: Шахова А.О. (дов. від 16.05.07 № 71-01/1573),

3-тої особи: Широков В.Г. (дов. від 12.10.07 № 34668/10/10), Маркітанова С.В. (дов. від 22.08.07 № 27762/10/10),

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 02.10.07 господарського суду Донецької області в задоволенні позову про повернення необгрунтовано отриманої майнової вигоди в сумі 13333, 11 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ЗАТ “Донецьксталь - металургійний завод” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить його скасувати з огляду на порушення судом норм матеріального та процесуального права, справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення.

Як було встановлено місцевим господарським судом, який приймав рішення у даній справі, ЗАТ “Донецьксталь - металургійний завод” є власником під’їзної колії при станції примикання Донецької залізниці, обслуговування якої здійснюється власним локомотивом за довжиною колії.

Відповідно до договору № 400/13147дс від 26.12.2006р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, укладеного між позивачем та ДП “Донецька залізниця”, остання взяла на себе зобов’язання надавати вантажовласнику послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, а позивач - проводити відповідні розрахунки за надані послуги.

Пунктом 2.3 договору встановлено обов’язок залізниці здійснювати розрахунки безготівково та готівкою з вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Донецьк. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням коду.

Згідно з п. 2.4. договору вантажовласник зобов’язувався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії на рахунок залізниці. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника.

Відповідно до вимог ст. 119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами і контейнерами за користування вагонами залізницею за березень 2007 позивачу нараховано плату за користування вагонами у сумі 66 665,50 грн. Відомості плати за користування вагонами підписано позивачем із зауваженнями щодо нарахування ПДВ.

На підставі умов договору та підписаних позивачем відомостей плати за користування вагонами за переліками ТехПД-1 залізницею списано з особового рахунку позивача з нарахуванням податку на додану вартість 79998, 61 грн., що стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Кабінет Міністрів України листом від 02.08.2004р. №21-2533/47 визначив, що для суб’єктів господарської діяльності, як тих, що взяли на себе функції приймання вагонів від залізниці, подачі їх під навантаження (вивантаження), вантажовідправника (вантажоодержувача), так і самих вантажовідправників, вантажоодержувачів, операції з вагонами є господарською діяльністю, а перелічені суб’єкти є користувачами вагонів, у зв’язку з чим суд дійшов обгрунтованого висновку, що операції з надання залізничних вагонів в користування власнику залізничної під’їзної колії є господарською операцією, при цьому операція з надання права користування вагонами у розумінні Закону України “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР підпадає до визначення поставки послуг, яка є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

При цьому судом обгрунтовано взято до уваги, що внесення плати за користування вагонами було здійснено позивачем згідно з умовами договору та Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000р. № 644, а нарахування плати за користування вагонами та списання з особового рахунку проведено Донецькою залізницею з нарахуванням податку на додану вартість на суму плати відповідно до вимог пункту 2.6 Правил, згідно якого, залізниця нараховує податок на додану вартість, у випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, які списуються з особового рахунку платника.

Відповідно до пп. 3.1.1 п.3.1. ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість” об'єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Судом встановлено, що позивачем протягом березня 2007 року отримано від Донецької залізниці транспортні послуги, в тому числі і послуги по користуванню іновагонами, відповідно він є покупцем послуг по користуванню вагонами, що підтверджується оформленими відомостями плати за користування вагонами, а отже, відповідно до Закону України “Про податок на додану вартість” залізниця є платником ПДВ і зобов’язана включати ПДВ у ціну наданих послуг та утримувати його з покупця цих послуг і перераховувати до Державного бюджету України, а щодо іновагонів, чинне законодавство не містить у цьому зв’язку будь-яких виключень.

Судом з’ясовано, що заявлена до стягнення сума як податок на додану вартість, утриманий залізницею як платником податку з позивача як покупця її послуг, перерахована до Державного бюджету України відповідно до вимог ст.7 Закону, а тому спірна сума не може вважатися отриманою залізницею без достатніх підстав майновою вигодою.

Колегія суддів Вищого господарського суду України також приймає до уваги також і той факт, що Донецькою залізницею було надано позивачу наявні в матеріалах справи податкові накладні, прийняті останнім до податкового обліку, які відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” дають право ЗАТ “Донецьксталь - металургійний завод” на формування податкового кредиту.

З врахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення від 02.10.2007 господарського суду Донецької області у справі № 11/231 залишити без змін.

Головуючий Божок В.С.

Судді Костенко Т.Ф.

Коробенко Г.П.