ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 42/289

19.09.08

Господарський суд міста Києва у складі судді Нарольського М.М.,

розглянувши справу

№ 42/289

за позовом

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миропільська 39»

до

Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»

про

визнання договору частково недійсним і зобов'язання вчинити дію

за участю представників сторін:

від позивача

Ганжа Д.І., Ільїна Л.Г.

від відповідача

Жекова Г.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миропільська 39»звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»про зобов’язання відповідача здійснювати розрахунки за тарифами, встановленими для населення та визнання договору про постачання електричної енергії від 28.11.2003 р. № 3515448 частково недійсним в наступних додатках: 3.1 (житловий будинок) в частині мережних витрат; 3.1 (насосна станція і ІТП) в частині мережних витрат, витрат енергії насосної станції та ІТП та Таблиця з паспортними розрахунками в частині мережних витрат 10 кВт, 0,4 кВт, та витрати у трансформаторній підстанції № 5961.

Позовні вимоги вмотивовані положеннями ст. ст. 215, 217 ЦК України.

В обґрунтування пред’явлених вимог Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миропільська 39»посилається на те, що при укладенні вказаного договору сторони повинні керуватись Законом України «Про електороенергетику», Правилами управління електроустановками, Правилами технічної експлуатації та Правилами користування електричною енергією, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1997 р., розпорядженнями органу місцевого самоврядування та іншими актами чинного законодавства, які стосуються забезпечення електроенергією населення з установленими тарифами для населення. Однак, на думку позивача, укладений Договір у зазначених вище частинах додатків суперечить законодавству України, якими встановлені тарифи для населення, не відповідає вимогам закону і не містить ряду умов, які є істотними та обов’язковими для договорів даного виду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.06.2008 р. порушено провадження у даній справі, розгляд справи призначено у судовому засіданні, зобов’язано сторони виконати певні дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2008 р. розгляд даної справи був відкладений відповідно до ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 07.08.2008 р. у зв’язку із закінченням повноважень судді Паламаря П.І. справу передано на розгляд судді Нарольському М.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2008 р. суддя Нарольський М.М. прийняв справу № 42/289 до свого провадження, призначив розгляд справи у судовому засіданні та зобов’язав сторін виконати певні дії.

В судовому засіданні 28.08.2008 р. та 17.09.2008 р. відповідно до положень ст. 77 ГПК України оголошувались перерви.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнає з підстав, наведених ним у поясненнях на позовну заяву.

Судом, у відповідності з вимогами ст. 81-1 ГПК України, складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.09.2008 р. за згодою представників сторін в порядку ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

Встановив:

Між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Миропільська 39»(надалі - Об’єднання) та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»(надалі - Компанія) 28.11.2003 р. укладено Договір про постачання електричної енергії № 3515448 (надалі - Договір).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Зазначений Договір укладено сторонами відповідно до вимог Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 року за № 417/1442, у редакції постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 22.08.2002 р. № 928.

Вказаний Договір було підписано та скріплено печатками, Компанією з однієї сторони та Об’єднанням в особі голови правління Гордієнком Василем Микитовичем, який діяв на підставі Статуту Об’єднання з другої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, застосування тарифів на електричну енергію для Об’єднання здійснюється відповідно до Додатку 3.1 до Договору, встановлено та застосовуються у розрахунках тарифи, затверджені Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 10 березня 1999 року № 309 із змінами і доповненнями (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 березня 1999 року за № 152/3445). Тариф визначено згідно з приміткою до Порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 10.03.1999 р. № 309.

Відповідно до 7.1. Правил користування електричною енергією розрахунки споживачів з постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом здійснюються за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії. Розрахунки споживачів з постачальниками електричної енергії за нерегульованим тарифом здійснюються за ціною та у порядку, встановленими договором. Обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися у відповідності до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Відповідно до п. 7.16 вказаних Правил у разі встановлення розрахункових засобів обліку не на межі розподілу балансової належності електромереж втрати електроенергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця встановлення розрахункових засобів обліку відносяться на рахунок організації, на балансі якої перебуває зазначена ділянка мережі.

Порядок визначення (розрахунковим шляхом) втрат електричної енергії в мережах на ділянці від місця встановлення розрахункових засобів обліку до межі балансової належності зазначається в договорі. Розрахунок здійснюється у відповідності до методичних рекомендацій, які доводяться Мінпаливенерго України у відповідності до наданих законодавством України повноважень зазначеному органу виконавчої влади.

Втрати електричної енергії в мережах основного споживача, пов'язані з передачею електричної енергії субспоживачам, ураховуються пропорційно до частки її споживання різними субспоживачами.

У разі повного відключення від електропостачання струмоприймачів основного споживача всі втрати електричної енергії у мережах основного споживача розподіляються між субспоживачами.

Абзацом другим пункту 19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 встановлено, що якщо у власності споживача перебувають електричні мережі напругою понад 0,4 кВ, а прилад обліку встановлений не на межі розподілу електромереж, втрати електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку відносяться на рахунок власника зазначеної ділянки електромережі.

Розрахунок нормативних втрат електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку проведено з дотриманням положень Методики по визначенню втрат електроенергії у трансформаторах і лініях електропередач, затвердженої 18.02.1998 р. заступником Міністра енергетики України.

Компанія у своїй діяльності керується Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28 (у редакції Постанови комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 р. № 910 зі змінами). Дія Правил користування електричною енергією поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб.

Поряд з цим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»від 28.04.1978 р. № 3, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. При цьому суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач у позовній заяві та наданих ним поясненнях в процесі розгляду даної справи чітко не зазначає передбачених ст. 215 ЦК України підстав для визнання договору в оспорюваній частині недійсним.

В позовній заяві міститься лише посилання на ст. ст. 215, 217 ЦК України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 43 ГПК України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом, суд не встановив обставин з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків, як необхідної умови для задоволення відповідних позовних вимог у даній справі.

Позивачем в порядку ст. ст. 33, 34 ГПК України таких обставин не доведено, як не доведено і не обґрунтовано підстав здійснення розрахунків з відповідачем за тарифами, встановленими для населення, при тому, що позивач відповідно до свого статуту є юридичною особою.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи положення чинного законодавства, господарський суд відмовляє в позові за необґрунтованістю та неправомірністю пред’явлених вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову –на відповідача: при відмові в позові –на позивача; при частковому задоволенні позову –на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                       М.М. Нарольський

Дата підписання рішення: 13.10.2008 р.