ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" серпня 2008 р.

Справа  № 22/119-08-2689

За позовом   Державного підприємства Міністерства оборони
України "ПІВДЕНЬ";

до відповідача   Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсними
договорів

Суддя
Торчинська Л.О.

Представники:

Від  позивача: Міхно М.М. - представник за довіреністю
№ 884 від 17.05.2008р.;

Від
відповідача: не  з'явився;

СУТЬ СПОРУ:
відповідно до вимог,  уточнених у
судовому  засіданні  державним
підприємством Міністерства
оборони «Південь»заявлено позов
про  визнання  недійсними договорів про  надання
послуг та  на  виконання
робіт,  укладених 01 листопада
2006  року, 11 листопада  2006
року, 25 грудня  2006  року з фізичною  особою-підприємцем ОСОБА_1.

Розглядом  матеріалів
справи  встановлено:

01
листопада 2006  року
державним  підприємством  Міністерства
оборони  України «Південь»та  фізичною
особою-підприємцем  ОСОБА_1.
укладено договір «Про  надання  послуг»з
благоустрою  території
підприємства.

11 листопада  2006
року  державним  підприємством
Міністерства  оборони України
«Південь»та фізичною
особою-підприємцем  ОСОБА_1.
укладено договір «Про виконання  робіт»,
направлений  на    перестановку  22-х контейнерів.

25 грудня 2006  року державним  підприємством
Міністерства  оборони  України «Південь»та фізичною  особою-підприємцем  ОСОБА_1. укладено  договір «Про
виконання робіт»,
направлений  на  перестановку 17-ти контейнерів.

Вважаючи,  що зазначені
угоди між  сторонами  посвідчені з боку  державного
підприємства  Міністерства  оборони
України «Південь» (надалі ДП МОУ «Південь»)  підписами
особи,  яка  на
виконання  таких  дій необхідного  обсягу
цивільної  дієздатності не  мала,
позивачем заявлені вимоги
про  визнання названих  трьох
договорів  недійсними.

ДП МОУ «Південь»було  створено згідно  наказу Міністра  оборони
України № 286  від 15  липня 1998
року,  яким було  затверджено і Статут  підприємства.

3 липня  2001
року наказом  Міністра
оборони  України № 228 на  посаду
директора  ДП МОУ
«Південь»призначено ОСОБА_2,  з  яким
орган  управління  майном
підприємства -Міністерство
оборони  України уклало  контракт у
відповідності  до  вимог
законодавства.

"20" липня  2006
року наказом  Міністра
оборони  України № 444 директора  ДП МОУ «Південь»ОСОБА_2 з  названої
посади  звільнено у  зв'язку із закінченням  терміну
дії  контракту (пункт 2 статті 36
КЗпП України та абзац другий підпункту 5 контракту, укладеного  з
ОСОБА_2.).

В той  же  час
7 липня 2006 року Міністерством оборони України видано наказ № 390, яким «до
укладення контракту з керівником державного підприємства Міністерства оборони
України „Південь" виконання обов'язків директора державного підприємства
Міністерства оборони України „Південь" покладено на громадянина ОСОБА_3.».

10 липня 2006 року згідно наказу по
ДП „Південь" № 33п ОСОБА_3. приступив до виконання обов'язків директора
підприємства.

Наказом  Міністра оборони  України № 663 від  14.11.2006 року ОСОБА_3.  з
посади  директора  ДП МОУ «Південь»увільнено з 15  листопада 2006  року.

21 березня   2005
року наказом  голови Національного
координаційного  центру  № 12 на
посаду генерального директора  ДП
«Укрконверсбуд» призначено ОСОБА_3.

29
листопада 2006  року наказом  Міністра оборони  України № 686 ОСОБА_3.  звільнено з
посади  директора  ДП «Укрконверсбуд».

Спірні  три договори укладені з  ОСОБА_1. і підписані  ОСОБА_3. 01 листопада 2006  року, 11 листопада  2006
року, 25 грудня 2006  року  в
одному  випадку як  «директором ДП МОУ «Південь», а  в
двох  інших як «виконуючим  обов'язки
директора,  тобто містять
завідомо  неправдиві відомості,  оскільки ОСОБА_3  не призначався  на
посаду  директора  Органом
управління  майном, а  призначення
його на  посаду  «виконуючого обов'язки директора» не  відповідає
вимогам  діючого  законодавства».

Будь-яких застережень щодо дійсної
посади яку у державному підприємстві „Південь" займав ОСОБА_3., на дату
укладення  угод, тексти договорів не
містять.

За правилами ст.ст.179-181 ГК
України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованого на встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються
ними як обов'язкові умови договору, відповідно до законодавства. Господарські
договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України, іншими
нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Складений у формі
єдиного документа договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі
юридичною особою якщо він підписаний особою уповноваженою на це її установчими
документами, довіреністю, законами або іншими актами чинного законодавства.

Розділом 6 статуту державного
підприємства Міністерства оборони України „Південь", затвердженого наказом
Міністерства оборони України № 286 від 15 липня 1998 року та зареєстрованого 23
червня 1999 року Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської
області, однозначно визначено, що підприємство набуває прав та обов'язків у
сфері господарських відносин та здійснює їх реалізацію через орган управління
що уособлюється керівником (директором) підприємства який приймається на роботу
шляхом укладення  ним контракту з
Міністерством оборони України (органом управління майном).

Зазначене положення статуту
підприємства кореспондується з вимогами ст.4 Декрету Кабінету міністрів України
№ 8-92 від 15 грудня 1992 року „Про управління майном, що є у загальнодержавній
власності", постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 19 березня
1993 року „Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником
підприємства, що є у державній власності", частини 4 ст.65 ГК України,
якими передбачена обов'язкова контрактна форма приймання на роботу керівників
підприємств, що є у державній власності та визначена у контракті, як підстава
для призначення керівника на посаду, його прав і обов'язків щодо представництва
юридичної особи.

Ніяких альтернатив набуття та
реалізації юридичною особою державної форми власності прав та обов'язків у
сфері господарських відносин, діюче законодавство та нормативно-правові акти
України не передбачає.

Позивач  зазначає, що громадянин  ОСОБА_3.
не мав  необхідної  дієздатності
для  укладання  господарських
договорів,  що  його призначення на  посаду виконуючого  обов'язки
директора 7  липня 2006 року є не
легітимним,  що  керівництво
двома  державними  підприємствами прямо заборонено  законодавством  України.

Позивач  вказує
також  на  те,  що
ОСОБА_3. незаконно  займав  посаду
генерального  директора  ДП «Укрконверсбуд»,  одночасно
виконуючи  обов'язки  директора ДП МОУ «Південь».

Суд погоджується  з документально  підтвердженими  доводами
позивача,  оскільки на  момент
підписання двох   спірних  договорів (першого та одинадцятого   листопада 2006  року) від
імені   ДП МОУ  «Південь»ОСОБА_3.  займав
посаду  генерального директора
іншого  підприємства, а  договір
від 25 грудня 2006  року  взагалі підписаний  ОСОБА_3.
після  його  звільнення
з посади  виконуючого  обов'язки
директора  ДП МОУ «Південь».

Відповідно  до вимог трудового  законодавства
та  прийнятих  правил взаємовідносин у  суспільстві одночасно  займати одну
посаду двома  особами заборонено.
Але,  як правомірно  вказує
позивач, ОСОБА_3.  був  призначений
на  посаду  виконуючого
обов'язки директора  ДП  МОУ «Південь» 07  липня 2006 року, тобто   в той
час,  як цю  посаду
легітимно,  на  підставі контракту  та закону займав ОСОБА_2.

Міністр  оборони
України звільнив ОСОБА_2 з посади директора ДП МОУ «Південь» 20  липня
2006 року і  після  цієї
дати  нікого, в  тому
числі і  ОСОБА_3., не  призначав
на  вказану  посаду.

Таким
чином  призначення  на
посаду  та виконання обов'язків
директора ДП  МОУ
«Південь»громадянином  ОСОБА_3. суд  вважає
противоправним.

Імперативними положеннями п.4
Постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 3 квітня 1993 року „Про роботу
за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій"
встановлено, що керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні
заступники, керівники структурних підрозділів та їхні заступники не мають права
працювати за сумісництвом (за винятком наукової, викладацької, медичної і
творчої діяльності).

Таким чином генеральний директор
державного підприємства „Укрконверсбуд" ОСОБА_3. був призначений на посаду
виконуючого обов'язки директора державного підприємства „Південь"
незаконно, так  як така  посада не передбачена діючим законодавством
та нормативно-правовими актами України, статутом державного підприємства
„Південь",  всупереч прямої заборони
керівникам державних підприємств обіймати посади за сумісництвом.

Заборона для  керівників державних  підприємств суміщення  посад, обов'язковість  укладення
контракту  як  підстави для
визначення  обсягу  дієздатності,
визначення  порядку  створення юридичної  особи державної  форми
власності і набуття нею дієздатності
є  вимогами  законодавства,  дотримання та
виконання  яких є обов'язковим
на  території  України.

В
той же час, аналізуючи  доводи
представника позивача  та письмові  докази
по  справі,  суд змушений
констатувати, що дійсно  ні  в діючому
законодавстві,  ні в  судовій
практиці відсутній термін
«виконуючий  обов'язки директора»,
що  ні Статутом  підприємства,
ні  законом,  ні розпорядженням  Міністра
оборони  України ОСОБА_3.  не
був  наділений повноваженнями  щодо керування ДП  МОУ «Південь»та укладання господарських  договорів,
а  отже  не
міг  виконувати  ці  дії
без  довіреності.

В
наданих позивачем двох  штатних
розкладах на 2006 рік  відсутня  посада
«виконуючий  обов'язки  директора»,
що  підтверджує дійсність
положень  статутних документів ДП МОУ
«Південь».

На
підставі  наведеного  суд
приходить  до  висновку
про те,  що ОСОБА_3. не
являвся  посадовою  особою
ДП  МОУ «Південь» і  ніяких
повноважень на  укладання  господарських
договорів  від  імені
позивача  не  мав.

Відповідно  до ч.1, 5 ст. 203 ЦК України зміст  правочину
не  може  суперечити
цьому Кодексу, іншим актам
цивільного  законодавства, а  також
моральним засадам  суспільства.

Відповідно  до
положень ч.1ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину  є
недодержання в  момент  вчинення
правочину стороною  вимог,
які  встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього
Кодексу.

Відповідно  до ч.1 ст. 207  ГК України господарське  зобов'язання,
що  не відповідає  вимогам
Закону,  або  укладено учасниками господарських  відносин з
порушенням хоча б  одним  із  них
господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності),  може бути,  на
вимогу однієї  із  сторін,
або відповідного  органу
державної  влади, визнано  судом
недійсним повністю  або  частково.

Відповідно до  ст. 16 ЦК України кожна  особа
має право звернутися  до  суду за
захистом  своїх прав та  інтересів.

Відповідно  до ст. 33 ГК
України  кожна  сторона повинна  довести
ті  обставини,  на  які  вона
посилається  як  на
підставу своїх  вимог  і заперечень.

Статтею 32  ГПК України
визначено, що доказами  у  справі є
будь-які  дані, на  підставі
яких  господарський  суд
у  визначеному  законом
порядку встановлює  наявність  чи
відсутність обставин,  на  яких ґрунтуються вимоги  і
заперечення  сторін, а  також
інші  обставини, які  мають значення для  правильного вирішення  господарського  спору.

Згідно  зі  ст.
43 ГПК України  господарський  суд оцінює
докази за своїм  внутрішнім  переконанням, що  ґрунтується
на всебічному, повному  і
об'єктивному  розгляді  у
судовому  процесі всіх  обставин
справи в  їх сукупності,
керуючись  законом.

Позивач  не
надав  суду доказів сплати  ним
відповідачу  будь-яких  коштів
за  надані відповідачем  послуги,
чи виконані роботи, не заявив
вимог  про  спричинені
збитки.

Оцінюючи докази  по
справі   в  їх
сукупності,  господарський
суд   вважає обґрунтованим позов  ДП МОУ «Південь» до фізичної  особи
підприємця  ОСОБА_1. про  визнання
трьох  договорів  між
сторонами недійсними, а
позовні  вимоги  ДП МОУ «Південь»  правомірними
і такими, що  відповідають  фактичним
обставинам  справи та вимогам  діючого
в Україні законодавства.

За
вказаних  обставин уточнені  позовні
вимоги у  справі  підлягають задоволенню  в повному
обсязі.

Керуючись
ст.ст.19, 68 Конституції України, ст.ст.92, 203, 215  ЦК України, ст.ст. 62-72 ГК України, ст.ст.
32, 33, 43, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Визнати  недійсними
договори,  укладені  01 листопада 2006  року, 15
листопада 2006  року,  25
грудня 2006  року  між
державним  підприємством  Міністерства оборони України «Південь» і  фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

3. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1(65088, м. Одеса,АДРЕСА_1, ідентифікаційний код № НОМЕР_1,
свідоцтво про державну реєстрацію СПД від 12.09.2006р. № НОМЕР_2) на користь
Державного підприємства Міністерства оборони України "Південь" (67806,
Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Базова, 21, р/р
260026858 в АКБ "Одеса-Банк", м. Одеса, МФО 328102, код 24971375,
індевід. подат. № 16)  витрати
по держмиту в сумі 85/вісімдесят п'ять грн./, витрати на інформаційно-технічне
забезпечення  судового процесу в розмірі
118/сто вісімнадцять/ гривень

Рішення суду
набуває законної сили в порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати
в порядку ст. 116 ГПК.

Суддя
Торчинська Л.О.