ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2008 р.

№ 8/1888 (40/180)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

Кочерової Н.О.,

суддів:

Рибака В.В.,

Черкащенка М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –

не з'явилися;

від відповідача –

не з'явилися;

розглянувши матеріали

касаційної скарги

ТОВ "Будексім"

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду

від 08.11.2007р.

у справі

№8/1888 господарського суду Житомирської області

за позовом

ТОВ "Будексім"

до

Підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний центр інвалідів" в особі Житомирської філії підприємства

про

стягнення 43 966,42 грн.

та за зустрічним позовом

Підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний центр інвалідів" в особі Житомирської філії підприємства

до

ТОВ "Будексім"

про

визнання угод і правочинів недійсними та нікчемними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Будексім" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний центр інвалідів" в особі Житомирської філії підприємства про стягнення 43 966,42 грн. заборгованості за поставлений товар.

Підприємство "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний центр інвалідів" в особі Житомирської філії підприємства звернулося до господарського суду Житомирської області із зустрічним позовом до ТОВ "Будексім" про визнання всіх угод і правочинів, вчинених між сторонами у справі, недійсними і нікчемними та стягнення 704 427,39 грн. матеріальних та моральних збитків.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.09.2007 року у справі №8/1888 відмовлено у задоволенні первісного позову з огляду на сплив строку позовної давності про застосування якої було заявлено відповідачем; у задоволенні зустрічного позову також відмовлено з огляду на недоведеність підприємством "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний центр інвалідів" в особі Житомирської філії підприємства своїх вимог.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 08.11.2007р. рішення залишено без змін з тих же підстав.

У поданій касаційній скарзі ТОВ "Будексім" просить скасувати постанову та рішення цих судових інстанцій в частині первісного позову; прийняти нове рішення, яким задовольнити первісний позов, посилаючись на порушення судовими інстанціями норм процесуального та матеріального права, зокрема ст.ст. 263, 264, 267 ЦК України; прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також предметом дослідження попередніх судових інстанцій, підтверджується наступне.

ТОВ "Будексім" протягом 2001-2003 років здійснювало поставку продукції Підприємству "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів" в особі Житомирської філії підприємства "Український науково-виробничий реабілітаційно-комерційний Центр інвалідів" у відповідності до накладних.

ТОВ "Будексім" зазначає, що відповідачем по первісному позову не проведено розрахунки по накладних, а саме:

- №100 від 16.04.2002р. на суму 274,32 грн.;

- №101 від 16.04.2002р. на суму 264,60 грн.;

- №192 від 16.04.2002 р. на суму 60,60 грн.;

- №103 від 16.04.2002р. на суму 179,64 грн.;

- №98 від 29.04.2002р. на суму 20015,78 грн.;

- №132 від 20.05.2002р. на суму 361,22 грн.;

- №129 від 30.05.2002р. на суму 427,16 грн.;

- №126 від 11.06.2002р. на суму 5783,67 грн.;

- №169 від 31.07.2002р. на суму 403 грн.;

- №178 від 27.08.2002р. на суму 623,93 грн.;

- №193 від 30.09.2002р. на суму 355,51 грн.;

- №202 від 28.10.2002р. на суму 204,05 грн.;

- №210 від 25.11.2002р. на суму 2730,90 грн.;

- №235 від 25.12.2002р. на суму 1319,24 грн.;

- №15 від 28.01.2003р. на суму 260,345 грн.;

- №75 від 28.03.2002р. на суму 11766,36 грн. При цьому позивач зазначає, що по останній накладній відповідачем частково проведено розрахунки на суму 607,59 грн., борг становить 11158,77 грн.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У зв'язку з цим ТОВ "Будексім", поставивши продукцію відповідачу за первісним позовом згідно вищевказаних накладних, а відповідач прийнявши вказану продукцію та підписавши накладні тим самим уклали договір купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поставка продукції відповідачу за первісним позовом підтверджується видатковими накладними, а також довіреностями та податковими накладними (а.с.52-61,65-94).

Відповідач за первісним позовом заперечував поставку продукції по вищевказаних накладних, вважав їх підробленими. Також стверджував, що поставка продукції здійснювалась лише на зберігання у відповідності до договорів схову №240501, №100801, №120901 з подальшою реалізацією згідно до договорів доручення від 10.08.2001 року та від 24.05.2001 року.

Відповідно до повідомлення прокуратури Богунського району м. Житомира від 11.07.2007 року, за результатами перевірки заяви генерального директора Українського НВРК Центру інвалідів про неправомірні дії Мартинівського В.А., Мартинівської З.Л., Мартинівського А.В. та Перепелиці Є.П. 05.07.2007 прокуратурою на підставі п.2 ст.6 КПК України у порушенні кримінальної справи стосовно вказаних осіб відмовлено (а.с.68 т.4).

07.08.2007 року Державна податкова адміністрація у Житомирській області також повідомила, що постановою від 11.05.2007 року в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб ТОВ "Будексім" за ознаками злочину, передбаченого ст.212 КК України відмовлено у зв'язку з відсутністю події злочину (а.с.83-85, т.4).

Тому судові інстанції дійшли до правильного висновку щодо здійснення поставки продукції по вищевказаних накладних.

В заяві від 21.07.2006 відповідач просив суд першої інстанції застосувати до заявлених вимог ТОВ "Будексім" строк позовної давності (а.с.113, т.2).

Статтею 256 цього Кодексу встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могли довідатися про порушення свого права (ст.ст.257,261 ЦК України).

За зобов'язаннями строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погодилась апеляційна інстанція, що строк виконання зобов'язання по оплаті отриманої відповідачем за видатковими накладними продукції не був визначений, і в зв'язку з цим, на його погляд, перебіг строку позовної давності повинен починатися з дня отримання товару.

Але такий висновок суперечить змісту ч.2 ст. 530 ЦК України.

Сам факт отримання товару по спірних накладних в цьому разі не зумовлює початок перебігу строку позовної давності.

Таким чином по видаткових накладних №100, №101, №102, №103, від 16.04.2002р., №98, від 29.04.2002р., №132 від 20.05.2002р., №129, від 30.05.2002р., №126 від 11.06.2002р., №169 від 31.07.2002р., №178 від 27.08.2002р., №193 від 30.09.2002р., №202 від 28.10.2002р., №210 від 25.11.2002р., №235 від 25.12.2002р., №15 від 28.01.2003р. пропуск позивачем строку позовної давності був визначений судами при неповному з'ясуванні обставин справи, що є порушенням процесуального закону (ст.43 ГПК України).

Щодо зустрічного позову, то судові інстанції прийшли до висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог з огляду на їх недоведеність, сторони не оскаржують рішення та постанову попередніх судових інстанції в цій частині, а від так погоджуються з їх висновками.

Відповідно з ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини справи, що не були встановлені судом першої та апеляційної інстанції, справа підлягає передачі на новий розгляд.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 08.11.2007р. та рішення господарського суду Житомирської області від 13.09.2007 року у справі №8/1888 в частині первісного позову скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

В іншій частині постанову та рішення залишити без зміни.

Головуючий, суддя Н.Кочерова

Судді                                                                       В.Рибак

М.Черкащенко