КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2008                                                                                           № 11/437

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

позивача - не з’явились;

відповідача - Коломієць М.Є. (дов. від 27.11.2007 року, б/н);

Шинкаренко К.А. (дов. від 15.08.2007 р. № 3950);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Олто"

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.01.2008

у справі № 11/437

за позовом                               Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Нива"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Олто"

про                                                  визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 08.01.2008 року у справі № 11/437 за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Нива” (далі – позивач, СВК “Нива”) до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Олто” (далі – відповідач, ТОВ фірма “Олто”) про визнання договору недійсним, позов задоволено повністю.

Так, визнано недійсним договір № ј від 18.04.2005 року, укладений між Сільськогосподарським виробничим кооперативом “Нива” та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма “Олто”; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Олто” на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Нива” судові витрати в сумі 203,00 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма “Олто” звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначає, що при прийнятті спірного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме, суд не надав належної оцінки тій обставині, що в постанові про закриття кримінальної справи від 20.09.2006 року зазначено, що голова СВК “Нива” Соболь В.І. перед передачею поголів’я худоби отримав на це згоду пайовиків СВК “Нива” і все заставлене майно передавалось у користування ТОВ фірма “Олто” відповідно до рішення загальних зборів, отже, спірний договір з боку позивача підписаний особою з необхідним обсягом повноважень; крім того, спірний договір не є договором застави, а тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Закону України “Про заставу”.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Олто” було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10 год. 40 хв. 25.02.2008 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2008 року у зв’язку з неявкою представника відповідача, згідно п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 12.03.2008 року.

Сільськогосподарський виробничий кооператив “Нива” надав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому спростовує наведені в ній доводи та просить залишити апеляційну скаргу ТОВ фірма “Олто” без задоволення, а спірне рішення від 08.01.2008 року – без змін.

12.03.2008 року в судове засідання в апеляційній інстанції з’явились представники відповідача. Представники позивача в судове засідання не з’явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце слухання справи по розгляду апеляційної скарги, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача.

Представник відповідача усно в судовому засіданні підтримав додане до апеляційної скарги письмове клопотання про витребування у Переяслав-Хмельницької міжрайонної прокуратури матеріалів кримінальної справи № 67-664, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та закритої 20.09.2006 року, оскільки зазначені матеріали кримінальної справи свідчать про те, що спірний договір не суперечить статуту позивача, оскільки в постанові про закриття кримінальної справи зазначено, що голова СВК “Нива” Соболь В.І. перед передачею поголів’я худоби отримав на це згоду пайовиків СВК “Нива” і все заставлене майно передавалось у користування ТОВ фірма “Олто” відповідно до рішення загальних зборів.

Суд, проаналізувавши заявлене клопотання, матеріали справи та, вислухавши думку учасників процесу, ухвалив відмовити в задоволенні заявленого клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов’язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань чи мали місце певні дії та ким вони вчинені. Отже, обов’язковим для господарського суду є саме вирок з кримінальної справи, що набрав законної сили. Таким чином, постанова про закриття кримінальної справи не носить обов’язково характеру для господарського суду, а, відтак, немає підстав для витребування матеріалів зазначеної кримінальної справи. Крім того, належним чином засвідчена копія постанови про закриття кримінальної справи від 20.09.2006 року міститься в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмових заперечень позивача на неї, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2004 року Акціонерний поштово-пенсійний банк “Аваль” (Кредитор) уклав кредитний договір № 010-01/06/28-04 з СВК “Нива” (Позичальник), згідно умов якого Кредитор відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в сумі 180 000,00 грн. строком до 18.03.2005 року зі сплатою 18% річних.

Також 19.03.2004 року Акціонерний поштово-пенсійний банк “Аваль” (Кредитор) уклав договір поруки з громадянином Соболем Володимиром Івановичем (Поручитель), згідно умов якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов’язання перед Кредитором відповідати по зобов’язаннях СВК “Нива”, які виникають з умов кредитного договору № 010-01/06/28-04 від 19.03.2004 року, в повному обсязі цих зобов’язань.

23.03.2004 року Акціонерний поштово-пенсійний банк “Аваль” (Зааставодержатель) уклав з СВК “Нива” (Заставодавцем) ряд договорів застави в забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором. Так, були укладені договір застави майбутнього урожаю № 010-01/06/28-04/3, договір застави за № 010-01/06/28-04/2 договір застави за № 010-01/06/28-04/1, за яким позивач передавав в заставу майбутній врожай, сільськогосподарську техніку, худобу.

14.03.2005 року Акціонерний поштово-пенсійний банк “Аваль” (Заставодержатель) уклав договір застави з СВК “Нива” (Заставодавець), що витікає з кредитного договору № 010-01/06/28-04, згідно умов якого в забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором Заставодавець передав у заставу ВРХ (корови) в кількості 28 голів вагою 12 928 кг, вартістю 64 640,00 грн., в т. ч. ПДВ.

21.03.2005 року Акціонерний поштово-пенсійний банк “Аваль” та СВК “Нива” уклали додаткову угоду № 1 до договору застави від 14.03.2005 року, якою визначено, що в забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором Заставодавець передає Заставодержателю у заставу 28 голів ВРХ на суму 64 640,00 грн.; 100 голів ВРХ на суму 197 604,00 грн.; 17 голів нетелів на суму 40 830,00 грн.; 30 голів молодняку ВРХ на суму 37 047,50 грн.; 30 голів молодняку ВРХ на суму 16 500,00 грн., загальною вартістю 356 621,50 грн.

При цьому, кредит був отриманий та використаний СВК “Нива”, що не заперечується сторонами. Нараховані відсотки за користування кредитом Акціонерним поштово-пенсійним банком “Аваль” в сумі 38 500,00 грн. СВК “Нива” погашені, що також не заперечується сторонами.

07.04.2005 року Бориспільська філія Акціонерного поштово-пенсійного банку “Аваль” (Первісний кредитор) уклала двосторонній договір № 01/06-036 відступлення права вимоги з ТОВ фірма “Олто” (Новий кредитор), згідно умов якого Первісний кредитор передав Новому кредитору, а Новий кредитор набув право вимоги та став кредитором за кредитним договором № 010-01/06/28-04 від 19.03.2004 року, укладеного між Первісним кредитором та СВК “Нива”. Як зазначено у договорі про відступлення права вимоги право вимоги засновано на договорі застави майбутнього урожаю № 010-01/06/28-04/3 від 23.03.2004 року, договорі застави за № 010-01/06/28-04/2 від 23.03.2004 року, договорі застави за № 010-01/06/28-04/1 від 23.03.2004 року, договорі застави від 14.03.2005 року та додатковій угоді № 1 від 21.03.2005 року до нього, договорі поруки від 19.03.2004 року, копії кредитного договору за №010-01/06/28-04 від 19.03.2004 року.

Згідно вказаного договору відступлення права вимоги, 07.04.2005 року сторони – Акціонерний поштово-пенсійний банк “Аваль” та ТОВ фірма “Олто”, підписали акт прийому-передачі документів.

При цьому, про укладення зазначеного договору відступлення права вимоги № 01/06-036 від 07.04.2005 року СВК “Нива” повідомлено не було.

18.04.2005 року ТОВ фірма “Олто” уклала договір № ј з СВК “Нива” в особі голови правління Соболя Володимира Івановича, який діє на підставі Статуту, зареєстрованого Переяслав-Хмельницькоою районною держадміністрацією 24.03.2000 року за № 182, згідно умов якого сторони даного договору домовились про передачу у власність ТОВ фірма “Олто” заставленого майна, а саме, поголів’я ВРХ у кількості 205 голів за актом прийому-передачі заставного майна. При цьому, ціна вказаного договору склала 179 184,66 грн.

Слід зазначити, що договір № ј був укладений згідно договору № 01/06-036 відступлення права вимоги від 07.04.2005 року.

18.04.2005 року було складено акт про передачу матеріальних цінностей поголів’я ВРХ, за яким СВК “Нива” передало ТОВ фірма “Олто” матеріальні цінності поголів’я ВРХ, згідно додатку № 1 та опису, вагою 79 730 кг на суму 179 184,00 грн.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно п. 2 ст. 527 ЦК України, кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на те особою і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, СВК “Нива” є виробничим сільськогосподарським кооперативом, який заснований на колективній власності.

Згідно ст. 100 ГК України, майно виробничого кооперативу становить колективна власність; вищим органом управління кооперативу є загальні збори (ст. 101 ГК України).

Пункт 10 Статуту визначає, що вищим органом управління кооперативу є Загальні Збори членів кооперативу, до компетенції яких, зокрема, належить надання дозволу на укладення угод від імені позивача на суму, що перевищує 25.000,00 грн.

Як зазначено у п. 12.2 Статуту позивача, правління очолює голова кооперативу, який, зокрема, згідно п. 12.2.4 приймає рішення щодо розпорядження майном кооперативу, включаючи фінансові засоби, у межах, встановлених Загальними Зборами.

З матеріалів справи вбачається, що ціна спірного договору № ј від 18.04.2005 року, який було укладено від імені СВК “Нива” головою правління Соболем Володимиром Івановичем, склала 179 184,66 грн., тобто перевищила 25 000,00 грн.

При цьому, згоди Зальних Зборів СВК “Нива” на укладення даної угоди надано не було. Відтак, спірний договір було укладено представником СВК “Нива” – головою правління Соболем В.І. із перевищенням повноважень.

Однак, укладаючи договір від 18.04.2005 року, ТОВ фірма “Олто” знало (мало знати) про необхідність наявності рішення зборів СВК “Нива” про передачу їм 205 голів ВРХ, але такого рішення не вимагало.

Частинами 1 та 2 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє право чин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником із перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку він представляє лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Згідно ст. 207 ГК України, господарські зобов'язання, які укладені з порушенням господарської компетенції, можуть вважатись недійсними.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності право чину є недодержання момент вчинення право чину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки, спірний договір № ј від 18.04.2005 року був укладений особою, яка не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності на укладення такого правочину, в подальшому СВК “Нива” даний договір не схвалено, а, відтак, даний договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку апеляційної інстанції, ТОВ фірма “Олто” не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 208 Господарського кодексу України, в разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі — відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, СВК “Нива” позовних вимог щодо застосування реституції не заявляє. Проте, суд першої інстанції вірно зазначив, що зазначені обставини не позбавляють позивача права в подальшому заявити відповідні вимоги до позивача, в тому числі в порядку судового провадження, а відповідачеві - остаточно визначити суму своїх витрат, пов'язаних з погашенням кредитної заборгованості позивача та з реалізацією предмету застави.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 08.01.2008 року по справі № 11/437 за позовом Сільськогосподарським виробничим кооперативом “Нива” до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Олто” про визнання недійсним договору залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Олто” – без задоволення.

2.          Справу № 11/437 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

14.03.08 (відправлено)