ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№ 2-14/3691-2007

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Квадро+Норд лтд.", м. Сімферополь Автономної Республіки Крим,

на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.11.2007

зі справи № 2-14/3691-2007

за позовом відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" (далі –ВАТ "Укртелеком"), м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Квадро+Норд лтд." (далі –Товариство)

про зобов'язання укласти договір,

за участю представників сторін:

позивача –Гудзеватої Н.М.,

відповідача –Маліка О.П., Сікорського О.Л.,

ВСТАНОВИВ:

ВАТ "Укртелеком" звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про спонукання Товариства укласти договір про надання телекомунікаційних послуг на місцевому рівні на умовах ВАТ "Укртелеком".

Рішенням названого суду від 16.08.2007 (суддя Курапова З.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.11.2007 (колегія суддів у складі: суддя Прокопанич Г.К. –головуючий, судді Антонова І.В., Дугаренко О.В.), позов задоволено. Прийняті судові рішення мотивовано обов’язковістю укладення спірного договору та відповідністю його умов чинному законодавству.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить постанову суду апеляційної інстанції від 05.11.2007 скасувати внаслідок її прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- ВАТ "Укртелеком" в особі його Кримської філії є суб’єктом природної монополії на ринку місцевого телефонного зв’язку;

- 21.08.2006 ВАТ "Укртелеком" і Товариство (Оператор) уклали договір № 165-28 про взаємоз'єднання телекомунікаційної мережі Товариства (ємність 3 524 номерів) з телекомунікаційною мережею ВАТ "Укртелеком" у місті Сімферополь;

- ВАТ "Укртелеком" направив відповідачеві для підписання договір про надання телекомунікаційних послуг на місцевому рівні від 14.12.2006 № 238 вих-28 (далі –Договір);

- відповідач Договір не підписав і листом від 02.07.2007 № 18 направив позивачеві протокол розбіжностей до Договору (т. 1, а.с. 39);

- розбіжності, що виникли між сторонами, полягають у такому:

·          позивач виклав додаток № 3 до Договору "Розрахункові такси за послуги доступу до телекомунікаційних мереж Сторін при наданні послуг місцевого телефонного зв'язку" в такій редакції:

"Завершення з'єднання ( у т.ч. транзит) від телекомунікаційної мережі Оператора на телекомунікаційні мережі "Укртелекому" та ТМЗК через точки взаємоз'єднання - 0,015 грн. за хвилину без ПДВ на користь "Укртелекому".

"Завершення з'єднання від телекомунікаційної мережі "Укртелекому" на телекомунікаційній мережі Оператора через точки взаємоз'єднання - 0,01 грн. за хвилину без ПДВ на користь Оператора.

Примітки:

Загальна тривалість успішно встановлених місцевих телефонних з'єднань визначається шляхом додавання тривалості кожного з'єднання в секундах, діленням на 60 та заокруглення до найближчої повної кількості хвилин. Сума, що підлягає оплаті, визначається шляхом множення отриманої загальної кількості хвилин на відповідну розрахункову таксу.

Додатково нараховується податок на додану вартість згідно з чинним законодавством України";

·          відповідач пропонує іншу редакцію Додатку № 3:

"Завершення з'єднання від телекомунікаційної мережі Оператора на телекомунікаційні мережі "Укртелекому" через точки взаємоз'єднання - 0,015 грн. за хвилину без ПДВ на користь "Укртелекому".

"Завершення з'єднання від телекомунікаційної мережі "Укртелеком" на телекомунікаційній мережі Оператора через точки взаємоз'єднання - 0,015 грн. за хвилину без ПДВ на користь Оператора.

Завершення транзитного з'єднання від телекомунікаційної мережі "Укртелеком" до телекомунікаційної мережі "Оператора" - 0,01 грн. за хвилину без ПДВ на користь Оператора";

- фактично відповідач вважає, що за виконання однакових послуг - завершення з'єднання - повинні бути встановлені однакові ставки ВАТ "Укртелеком" та Оператора у розмірі 0,015 грн. за хвилину без ПДВ;

- номерний ресурс ВАТ "Укртелеком" у місті Сімферополі і районі становить 123 849 номерів;

- номерний ресурс відповідача –3 524 абонентів, яким позивач забезпечує доступ до власної телекомунікаційної мережі, і відповідно несе витрати на утримання, обслуговування та управління;

- до телекомунікаційної мережі ВАТ "Укртелеком" у місті Сімферополі і районі приєднано порядку 11,4 тисячі абонентів відомств; при цьому ВАТ "Укртелеком" одержує від одного абонента відомства порядку 4,5 грн. за місяць, а за вихідний трафік від цих абонентів буде сплачувати оператору 0,01 грн. за кожну хвилину розмови;

- при організації вихідного міського з'єднання від телекомунікаційної мережі ВАТ "Укртелеком" до телекомунікаційної мережі відповідача також використовується транзитно-комутаційне обладнання ВАТ "Укртелеком" (АМТС/ОПТС), що підтверджується схемою організації зв'язку (додаток № 2 до Договору, т. 1, а.с. 35);

- відповідачем не подано доказів економічного обґрунтування витрат для забезпечення доступу до телекомунікаційних мереж.

Причиною виникнення спору постало питання про врегулювання розбіжностей щодо спірних умов Договору.

Відповідно до частини третьої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Наведена норма кореспондується з приписами статей 6 та 627 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України).

Зі змісту статті 5 Закону України "Про телекомунікації" вбачається, що дія цього Закону поширюється на відносини суб’єктів ринку телекомунікацій щодо надання та отримання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування.

Статтею 60 названого Закону встановлено, що при взаємоз’єднанні телекомунікаційних мереж, що здійснюється операторами або провайдерами телекомунікацій, укладається відповідний договір.

Статтею 57 Закону України "Про телекомунікації" визначено обов’язкові принципи взаємоз’єднання телекомунікаційних мереж, зокрема, в частині першій цієї статті зазначено, що: технічні, організаційні та економічні умови взаємоз’єднання телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій, а також розрахункові такси за доступ до цих мереж повинні бути предметом договору між операторами телекомунікацій, що взаємопідключаються.

З наведених норм, зокрема, вбачається обов’язковість укладення договору, що регулює розрахункові такси за доступ операторів телекомунікацій до взаємоз’єднаних телекомунікаційних мереж.

Посилання місцевого господарського суду в оскаржуваному рішенні на приписи статті 633 ЦК України щодо публічного характеру оспорюваного Договору є помилковим.

Згідно з частинами другою та четвертою згаданої статті 57 Закону України "Про телекомунікації": економічні умови взаємоз’єднання телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій та розрахункові такси за доступ до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій визначаються на основі собівартості та з урахуванням прибутковості тих послуг, що надаються операторами телекомунікацій; розрахункові такси за доступ до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку телекомунікацій, установлюються НКРЗ.

Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 06.09.2006 № 351, яке набрало чинності з 01.01.2007, затверджено Порядок взаєморозрахунків між операторами телекомунікацій за послуги доступу до телекомунікаційних мереж при наданні послуг телефонного зв’язку. Відповідно до додатку № 1 до цих Правил розрахункові такси за послуги доступу до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку телекомунікацій, при наданні послуг місцевого телефонного зв’язку складають: за завершення з’єднання (у т.ч. транзит) – 0, 015 грн. за хвилину без врахування ПДВ, а за транзитне з’єднання –0,005 грн. за хвилину без врахування ПДВ. Водночас у вказаному додатку зазначено, що розрахункові такси за послуги завершення з’єднання на мережах операторів місцевого телефонного зв’язку, які вони отримують від операторів телекомунікацій, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку телекомунікацій, при наданні послуг місцевого телефонного зв’язку визначаються на договірних засадах та не можуть бути меншими, ніж 0,01 грн. за хвилину без урахування ПДВ.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідачем не подано доказів економічного обґрунтування витрат операторів для забезпечення доступу до телекомунікаційних мереж.

З огляду на викладене місцевий та апеляційний господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про відповідність вимогам чинного законодавства запропонованої позивачем редакції додатку № 3 до Договору та про відсутність підстав для встановлення розрахункової такси в розмірі 0,015 грн. на користь відповідача.

Вищий господарський суд України не бере до уваги доводи касаційної скарги в частині посилання на приписи Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо зловживання позивачем монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки згідно з статтями 1, 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб’єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України; разом з тим встановлення в діях позивача ознак порушення антиконкурентного законодавства не стосується предмету даного спору зі справи.

Касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідає встановленим ним фактичним обставинам, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 – 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.11.2007 зі справи № 2-14/3691-2007 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Квадро+Норд лтд." – без задоволення.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов