ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.03.08

Справа № 15/52-08.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будвироби», м. Дніпропетровськ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Центроліт», м. Суми

про стягнення 18 335 грн. 58 коп.

СУДДЯ                    Резниченко О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з‘явився

Від відповідача: Давидко І.А., довіреність №5/299 від 29.11.2007р.

В судовому засіданні 11.03.2008р. оголошувалась перерва до 13.03.2008р. о 11 год. 30хв.

Суть спору: Позивач просить стягнути з відповідача 18 335 грн. 58 коп. боргу, в т.ч. 12 945 грн. 00 коп. основного боргу по договору поставки №14/04 від 14.04.2006р., 1 097 грн. 31 коп. пені, 2134 грн. 54 коп. інфляційних збитків, 158 грн. 53 коп. - 3% річних, 2000 грн. 00 коп. збитків по наданню юридичних послуг та судові витрати.

Позивач в судове засідання 21.02.2008р. подав доповнення до позовної заяви, в якій уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 10 236 грн. 00 коп. основного боргу по договору поставки №14/04 від 14.04.2006р., 867 грн. 68 коп. пені, 2 938 грн. 07 коп. інфляційних збитків, 475 грн. 34 коп. - 3% річних, 2000 грн. 00 коп. збитків по наданню юридичних послуг. Відповідно до ст. 22 ГПК України уточнення позовних вимог прийняте судом до розгляду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнає в частині стягнення основного боргу у розмірі 10236,00 грн. та 475 грн. 34 коп. - 3% річних, заперечує проти вимог щодо стягнення пені у розмірі 867 грн. 68 коп., 2 938 грн. 07 коп. інфляційних збитків та 2000 грн. 00 коп. збитків по наданню юридичних послуг.

Заперечення відповідача полягають в наступному:

- позивачем порушено строк позовної давності по стягненню пені, так як відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов‘язання, якщо інше встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня коли зобов‘язання мало бути виконано. У позивача виникло право на нарахування пені в момент поставки товару відповідачу, тобто 14.04.2006р. та закінчилося 14.10.2006р.;

- ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення інфляційних витрат, не поширюється на господарюючих суб‘єктів, так як їх відповідальність регулюється спеціальним законом – розділом V ГК України.

- позивач не довів факт завданих йому збитків відповідачем у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши подані докази, суд встановив:

14.04.2006р. між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки №14/04, за умовами п. 1.1. якого позивач продав, а відповідач купив металобрухт у кількості, строк та по ціні, визначеній у додатку №1 до договору.

На виконання умов договору, позивач на протязі квітня 2006р.-липня 2006р. передав відповідачу металобрухт на загальну суму 44 472 грн. 00 коп. Факт отримання продукції відповідачем підтверджується видатковими накладними №14/04 від 14.04.2006р. на суму 21672,00 грн., видатковою накладною №28/07 від 28.07.2006р. на суму 22800,00 грн. та відповідними довіреностями №370430 від 23.04.2006р., №370996 від 28.07.2006р.

Згідно додатку №1 до договору №14/04 від 14.04.2006р. за металобрухт повинна бути проведена передоплата. Відповідачем було сплачено за платіжним дорученням №1664 від 14.04.2006р. 24000,00 грн., за платіжним дорученням №3424 від 27.07.2006р. 10236,00 грн., а всього - 34 236 грн. 00 коп. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №14/04 від 14.04.2006р. склала 10 236,00 грн. Наявність зазначеної суми основного боргу повністю підтверджується матеріалами справи та не заперечується представником відповідача.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Як вбачається зі змісту договору №14/04 від 14.04.2006р. та додатку №1 до нього, сторони передбачили поставку товару за умови передоплати. Однак, позивач частину товару на суму 10236, 00 грн. передав без передоплати. У подальшому, сторони не вносили змін до договору в частині визначення строку оплати зазначеного товару та не узгоджували цей строк іншим способом.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов‘язку не встановлений або визначений моментом пред‘явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов‘язок у семиденний строк від дня пред‘явлення вимоги, якщо обов‘язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

24.04.2007р. позивач направив відповідачу претензію №229 з вимогою сплатити 10 236 грн. 00 коп. основного боргу на протязі місяця. Претензія отримана відповідачем 04.05.2007р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 15-16). Таким чином, відповідач був зобов‘язаний виконати зобов‘язання по оплаті боргу у розмірі 10236 грн. 00 коп. у строк до 04.06.2007р., але оплату не провів, що змусило позивача звернутися до суду.

Тому, оскільки відповідачем не подано доказів сплати основного боргу, позовні вимоги в цій частині визнані повністю, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 10 236 грн. 00 коп. заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги по стягненню пені у розмірі 867 грн. 68 коп. за період з 05.08.2006р. по 05.03.2007р. Вимоги в частині стягнення пені обґрунтовані тим, що відповідно до п. 5.2 договору №14/04 від 14.04.2006р. у випадку порушення узгоджених строків оплати товару, позивач має право заявити відповідачу штрафні санкції у розмірі 0,2% вартості неоплаченого товару за кожний день прострочки платежу. Тому, враховуючи обмеження розміру пені, що може бути стягнута згідно із Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов‘язань», позивач просить стягнути штрафні санкції, передбачені умовами договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються ЦК України. В той же час, ч. 2 ст. 4 ГК України встановлено, що основним актом цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України. Тому, в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб‘єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України застосовуються правила, встановлені ЦК України.

Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов‘язань у суб’єктів господарювання визначаються приписами ст. ст. 534, 549-553, ст. 625 УК України, ст. 225-234 ГК України.

Так, у ст. ст. 230-234 ГК України неустойка, включаючи пеню та штраф, охоплюється терміном «штрафні санкції». Тому, умовами договору фактично була встановлена штрафна санкція за прострочення оплати товару у формі сплати пені.

Судом встановлено, що відповідач був зобов‘язаний, відповідно до ст. 530 ЦК України оплатити товар у строк до 04.06.2007р., але зобов‘язання не виконав.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ГК України господарське зобов‘язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною. Також ст. 599 ЦК України встановлює, що зобов‘язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому, пеня, встановлена договором, підлягає сплаті за весь період часу протягом якого не виконано грошове зобов‘язання з урахуванням строку позовної давності.

Правове регулювання позовної давності, у тому числі в сфері господарської діяльності, здійснюється нормами ЦК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік. В той же час, ч. 6 ст. 232 ГК України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов‘язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов‘язання мало бути виконано.

Тому нарахування пені повинно здійснюватися за період з 05.06.2007р. по 05.12.2007р. із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, розмір якої в цей період склав 8%. Розмір пені, що підлягає стягненню складає 816, 64 грн. В стягненні 51,04 грн. пені відмовляється як нарахованої надмірно.

Заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності по стягненню пені не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на вищезазначене.

Також, позивачем заявлені вимоги по стягненню інфляційних збитків за період з вересня 2006р. по січень 2008р. у розмірі 2938 грн. 18 коп. та 3% річних за період з 05.08.2006р. по 20.02.2008р. у розмірі 475 грн. 34 коп.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимоги кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Позивач обґрунтовує право на стягнення 3% річних та індексу інфляції з серпня 2006р. тим, що 27.07.2006р. ним був виставлений рахунок відповідачу на оплату металобрухту та автопослуг, наданих за договором №14/04 від 14.04.2006р. На його думку, виставлення рахунку є пред‘явленням вимоги в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України. Зазначеною нормою не визначена форма пред‘явлення вимоги кредитором. Однак, рахунок є документом первинного бухгалтерського обліку, який має інформацію про вартість товарів (послуг), які виставляються до сплати боржнику, є підставою для проведення розрахунків.

Крім цього, у рахунку не зазначено строк його оплати, позивачем не подано доказів його надсилання відповідачу. Тому, суд вважає, що вимогою про оплату боргу у даному випадку є претензія, в якій чітко визначений строк оплати боргу – один місяць з моменту отримання. Претензія отримана відповідачем 04.05.2007р., тому право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат виникає у позивача з 05.06.2007р. в межах загальних строків позовної давності.

Таким чином, з відповідача стягується 1813, 68 грн. – інфляційних витрат за період з червня 2007р. по січень 2008р. та 219,58 грн. – 3% річних за період з 05.06.2007р. по 20.02.2008р. В інший частині вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат – відмовляється.

Відповідач заперечує проти стягнення інфляційних втрат. Однак, його заперечення не можуть бути взяті до уваги з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. ГК України не регулює взагалі питання, пов‘язані зі сплатою інфляційних втрат, тому у даному випадку застосовані положення ЦК України.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2000 грн. 00 коп. збитків по наданню юридичних послуг, то дані вимоги судом не задовольняються з огляду на наступне: в обґрунтування вимог по стягненню витрат позивач зазначає, що вищенаведені витрати по наданню правової допомоги відносяться до збитків позивача, що заподіяні відповідачем в результаті неналежного виконання зобов’язання, тому підлягають відшкодуванню в повному обсязі. Однак, відповідно до ст. ст. 611, 623 Цивільного Кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Таким чином, збитки – це об’єктивне зменшення будь–яких майнових благ кредитора, які він поніс внаслідок невиконання боржником свого зобов’язання та які знаходяться у причинно–наслідковому зв’язку з неправомірною поведінкою боржника. Віднесення до складу збитків витрат на правове обслуговування суперечить закону, зокрема, положенням ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України, оскільки такі витрати не мають обов’язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв’язку з оспорюванню сумою за позовом.

Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст. 224 ГК України: учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов‘язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб‘єкту, права або законні інтереси якого порушено. Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання, зобов‘язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу понесені позивачем покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

В И Р І Ш И В :

1.           Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Центроліт» (40020, м. Суми, вул. Брянська, 1, код 00217875) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будвироби» (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Вінокурова, 2-а, код 20248512) 10 236 грн. 00 коп. основного боргу, 816 грн. 64 коп. пені, 1813 грн. 68 коп. інфляційних збитків, 219 грн. 58 коп. - 3% річних, 130 грн. 86 коп. витрат по держмиту, 84 грн. 21 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення 51 грн. 04 коп. – пені, 1124 грн. 50 коп. – інфляційних витрат, 255 грн. 76 коп. – 3% річних, 2000 грн. 00 коп. збитків – відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ                                                              О.Ю.Резниченко

Повний текст рішення оголошено в судовому засіданні та підписано 13.03.08 р.