ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2008 р. Справа № 9/141

м. Чернівці 18-00 год.

За позовом державного комунального підприємства “Чернівціводоканал”, м. Чернівці

до Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області

про визнання недійсною вимоги

Суддя Т.І. Ковальчук

Секретар судового засідання Марущак І.В.

Представники:

Від позивача –Попов В.Д., юрисконсульт, дов. № 330/17 від 01.01.2006 р.

Від відповідача –Голубова М.Г., головний спеціаліст-юрисконсульт, дов. № 24-250-18/5007 від 22.11.2007 р., Кирилюк М.В., провідний контролер-ревізор, дов. № 24-01-14/3055 від 09.07.2007 р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсною вимоги № 24-05-14/442 від 02.02.2007 р., згодом уточнив позовні вимоги і просить визнати незаконним пункт 6 вимоги Контрольно-ревізійного управління Чернівецької області № 24-05-14/442 від 02.02.2007 р. (т.с. 2, а.с. 9-10).

Провадження у справі відкрито ухвалою від 14.08.2007 р. (суддя Чорногуз). Розпорядженням голови господарського суду Чернівецької області Желіка Б.Є. від 06.05.2008 р. справу передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 6 оскаржуваної вимоги, який передбачає зменшення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) внаслідок безпідставного віднесення на неї витрат по капітальному ремонту на суму 123,0 тис грн. та збільшення на вказану суму вартості основних засобів, є незаконним, оскільки в загальний комплекс виконаних робіт крім основних ввійшли ряд підготовчих робіт, які відносяться до поточного ремонту, що підтверджується висновками спеціалістів в галузі бухгалтерського обліку та висновком судової експертизи, відповідно до яких позивач правильно відніс витрати, пов’язані з систематичним та своєчасним підтриманням експлуатаційних якостей та попередженням передчасного зносу конструкцій, будівель та інженерного обладнання на собівартість продукції, що також відповідає положенням п.п. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” та п. 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 7 “Основні засоби”.

Відповідач надав заперечення, в яких у частині визнання недійсним п. 6 вимоги від 02.02.2006 позов не визнав з тих підстав, що позаяк роботи з капітального ремонту споруд водопостачання і водовідведення призводять до поліпшення вказаних активів, яке в майбутньому дозволить підприємству отримати доходи від їх більш тривалого використання, то відповідно до п. 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 7 “Основні засоби” вартість таких робіт відноситься на збільшення первісної вартості активів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що позивачем правильно віднесено вартість ремонтних робіт на собівартість послуг, що надаються підприємством, частина виконаних робіт відноситься до поточного ремонту, окрім того, Закон України “Про оподаткування прибутку підприємств” надає право відносити на валові витрати будь-які витрати, пов’язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації у межах 10% їх сукупної балансової вартості.

Представники відповідача позов не визнали, пояснили, що вартість виконаних позивачем робіт з капітального ремонту активів усупереч вимогам стандартів бухгалтерського обліку віднесено не на збільшення первісної вартості таких активів, а на собівартість продукції (робіт, товарів, послуг), посилання позивача на податкове законодавство є безпідставним, оскільки бухгалтерський облік і податковий облік не є тотожними, а до компетенції відповідача не відноситься контроль за веденням податкового обліку підконтрольних установ.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити.

Так, судом встановлено наступне.

Протягом періоду з 29.11.2006 р. по 11.01.2007 р. Контрольно-ревізійним управлінням в Чернівецькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного комунального підприємства “Чернівціводоканал” за період з 01.06.2005 р. по 01.11.2006 р., результати якої оформлено актом від 11.01.2007 р. № 24-05-24а/2 (т.с. 1, а.с. 29-46).

Ревізією законності та достовірності операцій з необоротними активами установлено, що протягом періоду, що ревізувався, підприємством було укладено договори з КВКП “Піраміда”, ПВКП “Портал” та приватним підприємцем Новаком В.С. на капітальний ремонт будівель, мереж та приміщень, а також договір послуг з приватним підприємцем Кривонос на послуги по ремонту автомобіля, відповідно до актів виконаних робіт за вказаними договорами підрядниками виконано за замовленням ДКП “Чернівціводоканал” роботи з капітального ремонту приміщень і мереж на суму 114,6 тис. грн., у тому числі в 2005 р. на 105,8 тис. грн. та за 9 міс. 2006 р. на 8,8 тис. грн., і роботи з капітального ремонту двигунів на суму 8,4 тис. грн., а всього на загальну суму 123,0 тис. грн. (т.с. 1, а.с. 38-39).

Ревізорами в акті зроблено висновок, що витрати на зазначені вище капітальні ремонти неправильно віднесені підприємством на собівартість наданих послуг (рахунок № 91 “Загальновиробничі витрати” з подальшим віднесенням на рахунок № 23 “Виробництво”), на вартість вказаних робіт з капітального ремонту належало збільшити балансову вартість відповідних основних засобів, як це передбачено п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.1996 р. № 523 “Про проведення індексації балансової вартості основних фондів та визначення розмірів амортизаційних відрахувань на повне їх відновлення у 1996-1997 роках” і п. 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 7 “Основні засоби”. Зазначене порушення, як вказано в акті, привело до заниження вартості основних засобів, унесених у Баланс (Форма № 1) за 2005 рік та за 9 місяців 2006 року відповідно на 105,8 тис. грн. та 17,2 тис. грн., і, в свою чергу, до завищення на вказані суми собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), внесеної у Звіт про фінансові результати.

За наслідками ревізії від 11.01.2007 р. відповідачем надіслано позивачеві вимогу від 02.02.2007 р. № 24-05-14/42, у пункті 6 якої позивача зобов’язано зменшити собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) внаслідок безпідставного віднесення на неї витрат по капітальному ремонту в загальній сумі 123,0 тис. грн. та збільшити на вказану суму вартість основних засобів.

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону одним з головних завдань державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”. Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов’язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” передбачено, що регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється Міністерством фінансів України, яке затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Пунктами 14, 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 7 “Основні засоби”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92, встановлено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов’язаних з поліпшенням об’єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об’єкта, а витрати, що здійснюються для підтримання об’єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Визначення поняття “економічна вигода” надано в абз. 7 ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, відповідно до якої це потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів.

Визначення понять капітального та поточного ремонтів надано в Інструкції щодо заповнення форми державного статистичного спостереження N 1-кб (термінова) “Звіт про виконання будівельних робіт”, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 20.12.2005 р. № 430.

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Інструкції капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлення та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв’язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об’єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). Поточний ремонт визначено як комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання.

Аналізуючи положення зазначених вище законодавчих і нормативних актів, суд погоджується з твердженням відповідача, що проведення робіт з капітального ремонту призводить до поліпшення активів суб’єкта господарювання, яке в подальшому надає можливість такому суб’єкту отримувати доходи від їх більш тривалого використання, тобто призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, у силу чого відповідно до п. 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 7 “Основні засоби” вартість капітальних робіт повинна відноситися на збільшення первісної вартості активів, щодо яких здійснювався такий капітальний ремонт.

З наданих позивачем копій договорів, а саме договору № 1 по капітальному ремонту будівель водоканалу по вул. Чапаєва від 04.10.2005 р., укладеного з ПВКП “Портал”, договору № 31-05 від 04.11.2005 р., укладеного з приватним підприємцем Новаком В.С., договору № 1 без дати, укладеного з КВКП “Піраміда”, договору № 103/06 від 17.08.2005 р., укладеного з приватним підприємцем Кривоносом І.І., та актів приймання виконаних підрядних робіт, приймання виконаних ремонтно-будівельних робіт, актів здачі-прийняття робіт видно, що дійсно на замовлення позивача у 2005-2006 роках зазначеними підрядниками виконувалися роботи з капітального ремонту будівель водоканалу та м’якої покрівлі споруд резервуарів чистої води по вул. Чапаєва у м. Чернівці, капітального ремонту м’якої покрівлі водоочисних споруд в с. Вікно Чернівецької області, будівель водоканалу по вул. Кобзарській, двигунів та коробок передач автомобілів, що належать позивачеві (т.с. 2, а.с.25-59).

Спору щодо вартості зазначених ремонтних робіт в розмірі 123,0 тис. грн. між сторонами немає.

Суд не приймає посилання позивача у підтвердження своїх доводів щодо правильного віднесення вказаних ремонтних робіт на собівартість продукції на висновки спеціалістів у галузі бухгалтерського обліку (т.с. 1, а.с. 12,13,16,19). Зазначені документи не є доказами в розумінні 69 КАС України, а є лише судженнями певних осіб з питань ведення бухгалтерського обліку, окрім того, деякі з них навіть не підписані.

Відхиляються судом також твердження позивача, що частина виконаних згідно з зазначеними вище договорами робіт є поточним ремонтом, оскільки і договори і акти приймання виконаних робіт засвідчують виконання і приймання саме робіт з капітального ремонту будівель, спору, мереж та двигунів автомобілів, а іншого позивачем належними і допустимими доказами не доведено. Натомість висновки ревізорів в акті ревізії від 11.01.2007 р. ґрунтуються саме на первісних документах бухгалтерського обліку, складених за участю позивача.

Не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову також результати судово-бухгалтерської експертизи від 12.01.2008 р. (т.с. 1, а.с. 97-108).

Так, експертом зроблено висновок про правильність віднесення позивачем на собівартість продукції (товарів, робіт, послуг) витрат у сумі 123,0 тис. грн., пов’язаних з систематичним та своєчасним підтриманням експлуатаційних якостей та попередженням передчасного зносу конструкцій, будівель і інженерного обладнання, тобто експерт класифікував вказані роботи як поточний ремонт, у той час як згідно згаданих вище договорів та актів приймання робіт підрядниками на замовлення позивача виконувалися роботи з капітального ремонту, вартість яких належить у відповідності до правил бухгалтерського обліку відносити на збільшення первісної вартості капітально відремонтованих активів.

Безпідставним є також посилання позивача на п.п. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки бухгалтерський і податковий облік не є тотожними, а зазначеним Законом не регулюється порядок ведення бухгалтерського обліку.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає. Судові витрати в сумі 3,40 грн. належить залишити за позивачем. Надлишково сплачене державне мито може бути повернуто позивачеві за його клопотанням ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 17, 160-163, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          У задоволенні позову відмовити.

Порядок апеляційного оскарження

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У судовому засіданні 12.11.2008 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови підписано 14.11.2008 р.

Суддя Ковальчук Т.І.