ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

25.12.07р.

Справа № А38/600-07

за позовом Акціонерного товариства закритого типу "Футбольний клуб Дніпро-96", м. Дніпропетровськ

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська

про скасування рішення індивідуальної дії

Суддя Н.А.Бишевська

Секретар судового засідання А.О.Бикова

Представники сторін:

Від позивача: Солопов М.О., дов. від 26.06.2007 р.

Від відповідача: Денисенко Т.М. дов. № 15420/9/10-010 від 17.07.2007 р., Козелко К.І. дов. № 3- 31329/10/10-010 від 10.12.2007 р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулося Акціонерне товариство закритого типу "Футбольний клуб Дніпро-96", м. Дніпропетровськ (далі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська (далі -відповідач) про скасування рішення індивідуальної дії.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням з боку відповідача вимог п.4.1.2 ст.4 Закону України №2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” при відмові у прийнятті декларації за лютий 2007 року. Це стало підставою застосування до позивача ст. 17 п.17.1.7 Закону України № 2181 та прийняття повідомлення –рішення про необхідність сплати штрафної санкції в розмірі 170 гривень.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на порушення Позивачем статті 5 Закону України „Про звернення громадян”, а саме супровідний лист з проханням прийняти декларацію не підписаний заявником , з огляду на це додатки до цього листа, зокрема декларація, не можуть вважатися належно отриманою кореспонденцією. Декларація з ПДВ за лютий 2007 року та відповідними коригуваннями отримана контролюючим органом лише 17.04.07 р. З урахуванням викладеного, відповідач за неподання декларації у строки, визначені законодавством, застосував до позивача відповідно до ст. 17 п.п. 17.1.1. Закону України № 2181 штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні 25.12.2007 року за результатами розгляду справи, відповідно до ст. 160 КАСУ оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.07 р. ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська складено акт № 554/15-232/24440560 про результати невиїзної документальної перевірки ЗАО ФК „ Дніпро –96” своєчасності подання податкової звітності з податку на додану вартість за лютий 2007 року, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 02.04.2007 року, та застосовано штрафну санкцію в розмірі 170, 00 грн.

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 02.04.2007 року про застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 170, 00 грн., винесене ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська.

Позивачем в матеріали справи в якості обґрунтування позовних вимог долучено заяву № 30 від 20.03.07 р. на адресу начальника ДПІ у Красногвардійському районі з проханням прийняти декларацію з ПДВ за лютий 2007 року , яка направляється поштою, в зв’язку з порушенням посадовою особою ДПІ п. 4.1.2. Закону України № 2181.

17 квітня 2007 року до ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська отримала поштове відправлення АТЗТ „Футбольний клуб „Дніпро-96” з податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2007 року, розрахунком коригування сум ПДВ до вказаної декларації та з заявою від 20.03.2007 року № 30 з проханням прийняти декларацію з ПДВ за лютий 2007 року, в якій відсутній підпис заявника. Згідно штемпеля на опису вкладення поштового відправлення , документи здані на поштове відділення зв’язку 20 березня 2007 року.

ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська не прийняло вищезазначену декларацію до уваги, оскільки лист з проханням її прийняти не підписаний заявником.

Таким чином, декларація за лютий 2007 року АТЗТ „Футбольний клуб Дніпро-96” не подана.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю з наступних підстав.

Згідно п.п.4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України № 2181-ІІІ податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У відповідності до п.п.4.1.7 п.4.1 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ платник податків має право не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання декларації, визначеного згідно з підпунктом 4.1.4 цього пункту, надіслати декларацію (розрахунок) на адресу податкового органу поштою з повідомленням про вручення.

П. 4.1.2. зазначеного Закону встановлює, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом.

Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Якщо службова (посадова) особа контролюючого органу порушує норми абзацу першого цього підпункту, платник податків зобов'язаний до закінчення граничного строку подання декларації надіслати таку декларацію поштою з описом вкладеного та повідомленням про вручення, до якої долучається заява на ім'я керівника відповідного контролюючого органу, складена у довільній формі, із зазначенням прізвища службової (посадової) особи, яка відмовилася прийняти декларацію, та/або із зазначенням дати такої відмови. При цьому декларація вважається поданою в момент її вручення пошті, а граничний десятиденний строк, встановлений для поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не застосовується.

Платник податків може також оскаржити дії службової (посадової) особи контролюючого органу з відмови у прийнятті податкової декларації у судовому порядку.

Незалежно від наявності відмови у прийнятті податкової декларації платник податків зобов'язаний погасити податкове зобов'язання, самостійно визначене ним у такій податковій декларації, протягом строків, установлених пунктом 5.3 статті 5 цього Закону.

Відповідно до ст. 71 КАС України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зазначене вище не дає підстав вважати дії платника податків виконаними у відповідності з діючим законодавством, оскільки останній не скористався передбаченим Законом правом здачі податкової звітності у строки, передбачені п.4.1.2 ст. 4 Закону України № 2181. Матеріали справи не містять підтвердження відмови працівника ДПІ у Красногвардійському районі в прийнятті декларації позивача. Позивачем не надано в справу доказів оскарження дій працівника податкового органу стосовно відмови в прийнятті декларації. Суд вважає зазначену позивачем відмову з боку працівника податкової інспекції в прийнятті декларації, надуманою , оскільки матеріалами справи не містять жодного підтвердження звернення позивача 20.03.07 р. до податкового органу.

Незалежно від зазначеного, направлена в податкову інспекцію заява № 30 позивача не містить підпису відповідальної особи, прізвище якої зазначено в заяві, що також не дає підстав розцінювати зазначений лист як належне звернення.

З огляду на викладене, дії податкового органу по застосуванню п.п.17.1.1 п.17.1 ст. 17 Закону України №2181-ІІІ стосовно платника податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, та застосування штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку, слід вважати обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, в силу недоведеності належними доказами обставин, зазначених в позові.

Враховуючи наведене, господарський суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 71, 160-161, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.186 КАС України.

Суддя                     Н.А.Бишевська

Постанова в повному обсязі складена 14.02.08 р.