ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2008 р.

№ 20-11/332-2/312

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційне подання

Військового прокурора Севастопольського гарнізону

на рішення господарського суду м. Севастополя від 10.10.2007 р. та

постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р.

у справі

№ 20-11/332-2/312

за позовом

Військового прокурора Севастопольського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

До

1) Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Яхт-клуб "Мрія"

Про

визнання додаткового договору недійсним

за участю представників:

позивача: Вігур С.К.

відповідачів: не з’явились;

в с т а н о в и в :

Військовий прокурор Севастопольського гарнізону звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Севастопольської квартирно-експлуатаційної частини морської та Товариства з обмеженою відповідальністю "Яхт-клуб "Мрія" про визнання додаткового договору недійсним.

Рішенням господарського суду м. Севастополя від 10.10.2007 р. (суддя Шевчук Н.Г.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. (судді Заплава Л.М., Дугаренко О. В., Прокопанич Г. К.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, військова прокуратура Севастопольського гарнізону звернулась до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якій просить скасувати Рішенням господарського суду м. Севастополя від 10.10.2007 р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р., і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. Касаційна скарга мотивована порушенням місцевим та апеляційним господарськими судами норми матеріального та процесуального права.

Сторони, згідно з приписами ст. 1114 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, проте позивач та відповідач не скористалась передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами, 5 квітня 2002 року між Міністерством оборони України в особі Головного квартирно- експлуатаційного управління Міністерства оборони України (орендодавець) та ТОВ "Інтеравтотурист" (орендар) укладено Договір оренди нерухомого військового майна № 86/2002/ГоловКЕУ. З боку Міністерства оборони Договір оренди підписаний на підставі Доручення Міністерства оборони України від 12.02.2002 р. № 148/292.

Відповідно до п. 10.1 Договору № 86/2002/ГоловКЕУ, сторони домовились про передачу нерухомого військового майна в оренду строком на 20 років.

Предметом даного Договору оренди є будівля котельної та причалу № 248 довжиною причального фронту –191 погоний метр, розміщених за адресою: м. Севастополь, Балаклава, вул. Мраморна, військове містечко № Б-1.

26 жовтня 2005 року шляхом виділення з ТОВ "Інтеравтотурист" було створено ТОВ "Яхт-клуб "Мрія".

Частиною 4 статті 59 Господарського Кодексу України передбачено, що у разі виділення одного або кількох нових суб'єктів господарювання до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частках майнові права і обов'язки реорганізованого суб'єкта.

Стаття 1 Статуту ТОВ "Яхт-клуб "Мрія" закріплює, що товариство є повним правонаступником прав та обов'язків ТОВ "Інтеравтотурист" як орендаря за Договором оренди № 86/2002/ГоловКЕУ від 05.04.2002 р.

Частина 1 статті 651 ЦК України встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 10.3 Договору оренди № 86/2002/ГоловКЕУ, зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємної згоди сторін.

4 липня 2006 року, у зв’язку з реорганізацією ТОВ "Інтеравтотурист" шляхом виділення з його складу ТОВ "Яхт-клуб "Мрія", який є правонаступником ТОВ “Інтеравтотурист”, та виключення з об’єктів оренди викупленого нерухомого майна –котельної, між Севастопольською КЕЧ та ТОВ "Яхт-клуб "Мрія" укладено додатковий договір № 85-д-с/2006 (далі за текстом –Додатковий договір) до Договору оренди № 86/2002/ГоловКЕУ від 05.04.2002 р.

У преамбулі Договору оренди № 86/2002/ГоловКЕУ зазначено, що орендодавцем є Міністерство оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління. Додатковий договір від 04.07.2006 р. погоджено начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, скріплено підписом останнього та печаткою Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.

Як обґрунтовано зазначено апеляційним господарським судом, посилання Військового прокурора на невідповідність додаткового договору законодавству України є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 пункту 1 Положення про Севастопольську квартирно-експлуатаційну частину, затвердженого Начальником Кримського територіального квартирно-експлуатаційного управління, на Севастопольську КЕЧ морську покладається здійснення господарської діяльності згідно чинного законодавства.

Стаття 3 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" визначає, що військові частини, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, є суб'єктами господарської діяльності у Збройних Силах України.

Постановою КМУ від 25.07.2000 № 171 "Про затвердження переліку видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних Сил" до переліку видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, віднесено здавання нерухомого майна в оренду.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", військові частини можуть передавати без шкоди бойовій та мобілізаційній готовності закріплене за ними рухоме та нерухоме військове майно в оренду юридичним і фізичним особам.

Отже, Севастопольська квартирно-експлуатаційна частина морська має право виступати орендодавцем військового майна.

Частиною 2 пункту 4 Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, (затверджений Постановою КМУ від 11.05.2000 р. № 778), встановлено, що дозвіл військовим частинам на передачу військового нерухомого майна в оренду надається Міноборони або уповноваженими ним органами військового управління за погодженням відповідно з ФДМУ чи його регіональними відділеннями (представництвами).

Севастопольська КЕЧ морська була зареєстрована в якості юридичної особи 12 жовтня 2006 року. Тобто, на момент укладання основного Договору оренди № 86/2002/ГоловКЕУ, не могла самостійно підписувати відповідні правочини щодо майна, яке, як встановлено господарськими судами, знаходиться на її балансі.

Основний Договір оренди підписаний на підставі Доручення Міністерства оборони України від 12.02.2002 р. № 148/292, а відтак має місце погодження з боку Міноборони щодо надання в оренду військового нерухомого майна –причалу № 248. Основний Договір оренди є чинним та позивачем не оскаржується.

Додатковий договір, хоча і підписаний іншим суб'єктом - Севастопольською КЕЧ, але погоджений Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України, на що вказує підпис начальника Головного КЕУ ЗС України, скріплений печаткою Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.

З іншого боку Додатковій договір підписаний ТОВ "Яхт-клуб "Мрія", яке внаслідок правонаступництва отримало правовий статус орендаря за договором оренди №86/2002/ГоловКЕУ.

Дані обставини свідчать про те, що зміни до договору оренди № 86/2002/ГоловКЕУ, тобто укладення додаткового договору, відбулися за погодженням сторін за Договором оренди № 86/2002/ГоловКЕУ.

Слід погодитись з висновком апеляційного господарського суду про хибність позиції господарського суду м. Севастополя щодо того, що Додатковий договір № 85-д-с/2006 від 04.07.2006 р. до Договору оренди № 86/2002/ГоловКЕУ від 05.04.2002 р. нерухомого майна є неукладеним.

Відтак, колегія суддів вважає, що господарські суди правомірно відмовили у задоволені позову. Апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуваний Додатковий договір укладений у повній відповідності до чинного законодавства, підстав для визнання його недійсним немає.

Отже, господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і правомірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових актів.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Севастополя від 10.10.2007 р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. у справі № 20-11/332-21/312 залишити без змін, а касаційне подання військового прокурора Севастопольського гарнізону – без задоволення.

Головуючий суддя                                                            О. Кот

судді                     С. Владимиренко

С. Шевчук