СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

19 березня 2008 року

Справа № 2-13/15939-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Заплава Л.М.,

суддів                                                                      Маслової З.Д.,

Ткаченка М.І.,

за участю представників сторін:

представник позивача, Юрій Володимир Ілліч, довіреність № б/н від 01.04.05, Джанкойське споживче товариство;

представник відповідача, не з'явився, Виконавчий комітет Завіто-Ленінської сільської ради;

представник відповідача, Шандрук Володимир Іванович, довіреність № б/н від 03.12.07, Завіт-Ленінська сільська рада;

розглянувши апеляційну скаргу Завіто-Ленінської сільської ради на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Жукова А.І.) від 17.12.2007 у справі №2-13/15939-2007

за позовом           Джанкойського споживчого товариства (вул. Титова, 47, місто Джанкой, 96100)

до           Виконавчого комітету Завіто-Ленінської сільської ради (вул. Шевченка, 20, с.Завіт-Ленінський, Джанкойський р-н, 96126)

Завіто-Ленінської сільської ради (вул. Шевченка, 20, с.Завіт-Ленінський, Джанкойський р-н, 96126)

про визнання незаконним, скасування рішення та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Джанкойске споживче товариство звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Виконавчого комітету Завіто-Ленінської сільської ради та Завіто-Ленінської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішення Завіто-Ленінської сільської ради № 4/23-20 від 17.12.2004 „Про внесення доповнень до реєстру об’єктів комунальної власності Завіто-Ленінської територіальної громади”, рішення Виконавчого комітету Завіто-Ленінської сільської ради № 103 від 28.12.2004 стосовно магазинів № 16-17 „Промислові та продовольчі товари”, № 201 „Меблі”, № 202 „Техніка”, № 22 у с.Пушкіно, № 25 у с.Мілководне.

Також позивач просить визнати за ним право власності на вказане майно.

Позов мотивовано тим, що позивач з 1972 року відкрито та безперервно володіє спірним майном, тому є його власником. Спірні рішення не відповідають статті 19 Конституції України, статтям 26, 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” та порушують права Джанкойського споживчого товариства.

Відповідачі проти позову заперечують.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.12.2007 (суддя Жукова А.І.) у справі № 2-13/15939-2007 позов задоволено.

Рішення Завіто-Ленінської сільської ради № 4/23-20 від 17.12.2004 „Про внесення доповнень до реєстру об’єктів комунальної власності Завіто-Ленінської територіальної громади” та рішення Виконавчого комітету Завіто-Ленінської сільської ради № 103 від 28.12.2004 „Про оформлення права власності на будівлі магазинів за Завіто-Ленінською сільською радою” в частинах, що стосуються магазинів № 16-17 „Промислові та продовольчі товари”, № 201 „Меблі”, № 202 „Техніка”, № 22 у с.Пушкіно, № 25 у с.Мілководне, визнані недійсними та скасовані.

Визнано за Джанкойським споживчим товариством право власності на вказані об’єкти нерухомості.

Стягнуто з відповідачів витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивовано невідповідністю рішень, що оскаржуються, Конституції України та іншим законодавчим актам.

Не погодившись з вказаним рішенням, Завіто-Ленінська сільська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, у позові відмовити.

На думку сторони, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Завіто-Ленінська сільська рада є органом місцевого самоврядування, діє як орган державної влади і відповідно є суб’єктом владних повноважень.

Згідно листу Верховного суду України № 3.2-2005 від 26.12.2005 роз’яснено, що спори за зверненнями юридичних осіб на дії суб’єктів владних повноважень повинні розглядатися адміністративними судами України.

Крім того, твердження позивача про те, що будівлі магазинів є його власність необґрунтовані, оскільки базуються на том, що протягом тривалого часу ці будівлі знаходяться на балансі у товариства.

Відповідно до Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” баланс –це один з видів бухгалтерського обліку на підприємстві, форми якого підприємство вибирає самостійно. Таким чином, внесення будівель, споруд, що використовуються у господарської діяльності, до бухгалтерської (балансової) документації, не свідчить про наявність права власності на ці будівлі.

Також, Завіто-Ленінська сільська рада вважає посилання суду першої інстанції на статтю 344 Цивільного кодексу України помилковим, оскільки з 90-х років позивач припинив торгову діяльність у селах Завіто-Денінської сільської ради, торгове обладнання було продано, будівлі, що раніше експлуатувались, знаходилися в покинутому стані.

З 2004 року Джанкойське споживче товариство почало процес самоліквідації.

Отже, твердження позивача про користування спірним майном більш 10 років, не відповідає дійсності.

Більш детальніше доводи вказані у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу Завіто-Ленінської сільської ради –без задоволення.

Слухання справи було відкладеним з 27.02.2008 на 19.03.2008.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 змінено склад судової колегії, суддю. Лисенко В.А. замінено на суддю Заплава Л.М. Головуючим у справі призначено суддю Заплава Л.М.

В судове засідання представник Виконавчого комітету Завіто-Ленінської сільської ради не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судова колегія розглядає справу за відсутністю вказаної сторони, оскільки її прибуття в судове засідання не визнано обов’язковим.

Повторно, відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України розглянувши справу, судова колегія встановила таке.

Джанкойське споживче товариство з 1972 року володіє, користується у господарської діяльності та розпоряджається такими об’єктами нерухомості: магазини № 16-17 „Промисловий та продовольчий”, загальною площею 504 кв.м., № 201 „Меблі”, загальною площею 710 кв.м., № 202 „Техніка”, загальною площею 710 кв.м., які розташовані в с.Завіто-Ленінський; № 22, загальною площею 350,1 кв.м., розташований в с. Пушкіно; № 25, загальною площею 228,8 кв.м., розташований в с. Мілководне.

Рішенням Завіто-Ленінської сільської ради № 4/23-20 від 17.12.2004 "Про внесення доповнень до реєстру об'єктів комунальної власності Завіто-Ленінської територіальної громади" до реєстру об'єктів комунальної власності Завіто-Ленінської територіальної громади були внесені зокрема: магазини № 16-17 (промисловий та продовольчий), № 201 (меблевий), № 202 (магазин техніки), розташовані в с.Завіто-Ленінський; № 22, розташований в с. Пушкіно; № 25, розташований в с. Мілководне.

На підставі вказаного рішення Виконавчий комітет Завіто-Ленінської сільської ради прийняв рішення № 103 від 28.12.2004 "Про оформлення права власності на будівлі магазинів за Завіто-Ленінською сільською радою".

Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, що фактично позивач користується спірними магазинами з 1983 року, проти чого не заперечує відповідач –Завіто-Ленінська сільська рада.

Також факт володіння позивачем спірним майном протягом тривалого часу підтверджується книгою обліку основних засобів, договорами оренди нежитлових приміщень, укладеними між позивачем та третіми особами, меморіальними ордерами про нарахування амортизаційних відрахувань, інвентаризаційними справами податковими розрахунками земельного податку та платіжними дорученнями про його сплату.

Згідно частини 1 статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що спірне майно використовується позивачем більш 10 років з метою реалізації своїх цілей та статутних завдань, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що цій факт є підставою для виникнення права власності позивача на спірне майно.

Відповідно до пункту 30 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції сільської ради зокрема відноситься прийняття рішень щодо відчуження відповідно до Закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Згідно пункту 2 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Згідно частини статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Оскільки у даному випадку відповідачам у справі спірне майно від держави або інших суб’єктів права власності не приймалось, спірні об’єкти нерухомості відповідачами не створювались та не придбавались у встановленому законом порядку, не існувало підстав для передачі спірного майна Завіто-Ленінській територіальній громаді та оформлення за Завіто-Ленінською сільською радою права власності.

Отже, рішення 23-ої сесії 4-го скликання Завіто-Ленінської сільської ради № 4/23-20 від 17.12.2004 "Про внесення доповнень до реєстру об'єктів комунальної власності Завіто-Ленінської територіальної-громади" та рішення Виконавчого комітету Завіто-Ленінської сільської ради № 103 від 28.12.2004 "Про оформлення права власності на будівлі магазинів за Завіто-Ленінською сільською радою" були прийняти за відсутністю правових підстав, за межами компетенції відповідачів та з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме статтей 19,41 Конституції України , статті 26,60 Закону України "Про місцеве самоврядування в України".

Оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, воно зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги внаслідок їх необґрунтованості.

Ухвалою господарського суду від 15.11.2007 вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони здійснення будь-яких дій, направлених на відчуження, передачу в оренду спірних об’єктів нерухомості до розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 68 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення не вирішено питання про скасування забезпечення позову, суд апеляційної інстанції скасовує заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду від 15.11.2007.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Завіто-Ленінської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.12.2007 у справі № 2-13/15939-2007 залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.11.2007 у справі № 2-13/15939-2007.

Головуючий суддя                                                  Л.М. Заплава

Судді                                                                                З.Д. Маслова

М.І. Ткаченко