ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 5020-12/160-1/024
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"04" липня 2008 р. 16:15                                                                                          м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Алсуф’єва В.В.,

при секретарі: Шелемет`євої О.В.,

за участю представників:

позивача – Головіна М.В.,

відповідача – Близнюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Севастопольської міської державної адміністрації

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 2)

до Севастопольської міської Ради

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 3)

про визнання протиправним рішення Севастопольської міської Ради від 23.05.2008 №4371 „Про проведення опитування громадської думки територіальної громади м. Севастополя по питанню недовіри Севастопольській міській державній адміністрації” –

встановив:

Севастопольська міська державна адміністрація (далі –Позивач) звернулась до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до Севастопольської міської Ради (далі –Відповідач) про визнання протиправним рішення Севастопольської міської Ради від 23.05.2008 №4371 „Про проведення опитування громадської думки територіальної громади м. Севастополя по питанню недовіри Севастопольській міській державній адміністрації”.

Позовні вимоги Позивач обґрунтував тим, що при прийнятті рішення від 23.05.2008 №4371 „Про проведення опитування громадської думки територіальної громади м. Севастополя по питанню недовіри Севастопольській міській державній адміністрації” Севастопольська міська Рада перевищила свої повноваження, визначені Конституцією України та Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 №280/97-ВР.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав, викладених у запереченнях на позов від 04.06.2008 /а.с.41-45/, зокрема, з огляду на: відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства України, відсутність у позові посилань на закон, який передбачає право позивача звертатися з позовом до суду в порядку статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України.

01.07.2008 Позивач змінив підставу адміністративного позову в порядку частини першої статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України, замінивши обґрунтування наявності права на позов порушенням цивільних прав Позивача на обґрунтування права на позов як суб’єкта владних повноважень (заява №4926/24/1-08 від 27.06.2008 про зміну підстав позовної заяви /а.с.131-134/).

Стосовно питання, щодо юрисдикції якого суду належить ця справа, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Позивачем у адміністративній справі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб’єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (пункт 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем у цій справі є суб’єкт владних повноважень –Севастопольська міська державна адміністрація, якій Конституцією України (пунктами 1, 2 частини першої статті 119) та Законом України „Про місцеві державні адміністрації” від 09.04.1999 №586-ХІV (пунктами 1, 2 частини першої статті 2, пунктом 1 частини першої статті 25) надані повноваження (що за своєю природою є обов’язком та правом одночасно) із виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади, а також забезпечення законності та правопорядку, додержання прав і свобод громадян.

Таким чином, звернення суб’єкта владних повноважень з позовною заявою на виконання своїх повноважень визнається судом формою реалізації свого права з дотриманням вимог статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, слід зазначити, що така позиція відповідає правилу, встановленому частиною другою статті 124 Конституції України (в силу частини третьої статті 8 Конституції України є нормою прямої дії), відповідно до якого юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Це правило знайшло відображення у частині другій статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (Розділ І „Загальні положення”), відповідно до якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, а також в суто процедурній нормі –статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якої закриття провадження у справі допускається лише у випадку, коли для вирішення певного публічно-правового спору чинним законодавством встановлений інший порядок розгляду таких справ.

Суд констатує, що ця справа не є справою, на яку не поширюється компетенція адміністративних судів, перелік яких наведено у частині другій статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність будь-якого іншого, встановленого чинним законодавством, порядку вирішення даного спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші докази в межах позовних вимог, суд встановив наступне.

23.05.2008 Севастопольською міською Радою прийнято рішення №4371 „Про проведення опитування громадської думки територіальної громади м.Севастополя по питанню недовіри Севастопольській міській державній адміністрації” (далі –Рішення) /а.с. 30/, відповідно до якого було вирішено (мова оригіналу):

„... 1. Провести 24 мая 2008 года опрос общественного мнения территориальной громады г. Севастополя по вопросу недоверия Севастопольской городской государственной администрации в связи с ее действиями по передаче различным субъектам хозяйствования земель г.Севастополя под застройку.

2. Вынести на рассмотрение территориальной громады и включить в бюллетень такие вопросы и возможные ответы на них:

«Выражаете ли Вы недоверие Севастопольской городской государственной администрации в ее действиях по передаче земель г. Севастополя различным субъектам хозяйствования под застройку?»

«Да»

«Нет»

«Должен ли Севастопольский городской Совет принять решение о недоверии председателю Севастопольской городской государственной администрации Куницыну С.В. в связи с передачей Севастопольской городской государственной администрацией различным субъектам хозяйствования земель г.Севастополя под застройку?»

«Да»

«Нет»

3. Поручить проведение опроса городской и участковым комиссиям, в соответствии с Порядком проведения опроса общественного мнения, утвержденным городским Советом.

4. Разрешить городской и участковым комиссиям использовать для проведения опроса бланки бюллетеней, которые были изготовлены для проведения местного (консультативного) референдума 25 мая 2008 г. …”.

Рішення прийнято, як зазначено в його мотивувальній частині, «… на основании ст. 55 Закона Украины «О местном самоуправлении в Украине»…»/а.с.30/, але ця норма не може бути підставою для його прийняття, оскільки стосується правового статусу та повноважень голови районної, обласної, районної у місті ради, а не правового статусу та повноважень міської ради.

Відповідно до назви Рішення, її пункту 1, абзацу 2 пункту 2 Севастопольська міська Рада вирішила питання щодо проведення опитування громадської думки територіальної громади м. Севастополя «… по вопросу недоверия Севастопольской городской государственной администрации …», тобто, щодо суб’єкта владних повноважень (державного інституту). Проте, чинним законодавством України не передбачено такого правового інституту як „висловлення недовіри міській державній адміністрації”, а існує лише правовий інститут „висловлення недовіри голові районної чи обласної державної адміністрації”.

Крім того, друге питання, що винесено Рішенням на розгляд територіальної громади м. Севастополя, стосується з’ясування думки територіальної громади щодо вчинення Севастопольською міською Радою у майбутньому дій, які виходять за межі її повноважень, а саме: з прийняття Радою рішення про недовіру голові Севастопольської міської державної адміністрації. Такий висновок ґрунтується на наступному.

Положення частини дев’ятої статті 118 Конституції України та аналіз Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 №280/97-ВР, зокрема, його глав 1 та 4, свідчать, що повноваження з прийняття рішення про недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації, надані виключно обласній та районній радам.

Виходячи з положень статті 140 Конституції України і Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 №280/97-ВР, Севастопольська міська Рада не має статусу районної чи обласної ради, та відповідно не володіє їх повноваженнями, в тому числі, щодо висловлювання недовіри голові місцевої державної адміністрації.

Відповідно до пункту 3 Рішення міській та дільничним комісіям доручено проведення опитування відповідно до Порядку проведення опитування громадської думки, затвердженого Севастопольською міською Радою.

Судом встановлено, що зазначений у пункті 3 Рішення Порядок затверджено Рішенням Севастопольської міської Ради №4372 від 23.05.2008 „Про затвердження Порядку проведення опитування громадської думки територіальної громади м. Севастополя” /а.с. 59-62/. Це рішення прийнято після оскаржуваного Рішення, про що свідчить його номер, Витяг з фонограми пленарного засідання Х сесії Севастопольської міської Ради V скликання 23 травня 2008 року /а.с. 141/, Протокол пленарного засідання 23.05.2008 /а.с.142/.

Це рішення Севастопольської міської Ради за своїм правовим характером є нормативно-правовим, тому відповідно до вимог частини п’ятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 №280/97-ВР підлягає офіційному оприлюдненню, та набирає чинності з дня, коли відбулось таке оприлюднення.

Згідно з пунктом 2 статті 35 Регламенту Севастопольської міської Ради, затвердженого Рішенням Севастопольської міської Ради від 06.06.2006 №17, зі змінами та доповненнями /а.с.67-117/, рішення Севастопольської міської Ради нормативно-правового характеру та такі, що мають загальноміське значення, набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення в міських засобах масової інформації, якщо Радою не встановлений іншій строк введення їх в дію.

У судовому засіданні 20.06.2008 судом встановлено, що Рішення Севастопольської міської Ради №4372 від 23.05.2008 „Про затвердження Порядку проведення опитування громадської думки територіальної громади м.Севастополя” вперше опубліковано 24 травня 2008 року в газеті „Севастопольские известия” №43 (1003) /а.с.66/.

Таким чином, порядок проведення опитування громадської думки територіальної громади м. Севастополя по питанню недовіри Севастопольській міській державній адміністрації визначено шляхом посилання на нормативно-правовий акт, який на момент прийняття Рішення взагалі не існував та не набрав чинності.

Пунктом 4 Рішення міській та дільничним комісіям дозволено використовувати для проведення опитування бюлетені, які були виготовлені для проведення 25.05.2008 місцевого консультативного референдуму. Але зміст цих бюлетенів, форма яких затверджена Рішенням Севастопольської міської Ради від 23.04.2008 №4147 „Про затвердження змісту та форми бюлетенів для голосування при проведенні місцевого (консультативного) референдуму 25 травня 2008 року” /а.с.118-120/, свідчить про проведення виключно такого заходу як місцевий консультативний референдум.

Таким чином, Рішенням передбачено використання бюлетенів, які за своїми ідентифікуючими захід ознаками не відповідають дійсності і, відповідно, мають своїм наслідком створення умови введення в оману суб’єктів опитування.

Виходячи з вище зазначеного, суд дійшов висновку, що Рішення є протиправним.

Дослідивши зміст Рішення, його характер, суд встановив, що за своїми ознаками воно є актом індивідуальної дії.

У часі Рішення діяло з 23.05.2008 по 24.05.2008 включно, оскільки є рішенням про проведення заходів з опитування, що повинні відбуватися протягом доби 24.05.2008, а припинило дію 25.05.2008.

Системний аналіз статей 105 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України виключає наявність підстав для задоволення позовних вимог стосовно акту індивідуальної дії, який на час прийняття судом рішення припинив свою дію.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд у разі задоволення адміністративного позову приймає постанову про визнання протиправним і одночасно про скасування рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень.

Тобто, зазначена норма процесуального законодавства обумовлює можливість розгляду та задоволення адміністративного позову стосовно рішення суб’єкта владних повноважень за наявності у якості предмета спору діючого (чинного) рішення відповідного суб’єкта, оскільки, як зазначено вище, обов’язковою і одночасно складовою частиною постанови суду повинно бути і скасування відповідного рішення. Положення пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України за своєю редакцією (вживання сполучника „і” –а саме: „...визнання протиправним ... і про скасування...” ) мають імперативний характер і обумовлюють наявність у якості предмета спору тільки, як зазначено вище, діючого (чинного) рішення суб’єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 105, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України (Закон України №2747-ІV від 06.07.2005), суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня складення постанови в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя підпис В.В. Алсуф`єв

Постанова складена та підписана 08.07.2008