ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 8/14-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Дроботової Т.Б.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори"

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 24.06.08

у справі

№8/14-08

за позовом

Приватного сільськогосподарського підприємства "Промінь"

до

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори"

про

стягнення 28342,82 грн

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги;

від відповідача: Хасанов А.М. –за дов. від 01.06.08.

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 29.10.08 №02-12.2/496, у зв’язку з відпусткою судді Швеця В.О., для розгляду касаційної скарги у цій справі призначено колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В.- головуючого, Гоголь Т.Г., Дроботової Т.Б.

Приватним сільськогосподарським підприємством "Промінь" у січні 2008 року заявлений позов про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" 28342,82 грн з яких, 24 140, 00 грн –вартість робіт, 2 349, 88 грн - інфляційних втрат, 289, 67 грн. - 3% річних та 1 563, 27 грн - пені. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на порушення відповідачем умов договору №128 від 01.07.07 зі сплати наданих позивачем послуг з проведення збирально-польових робіт.

Доповідач: Добролюбова Т.В

При цьому позивач посилався на приписи статей 509, 526, 530, 626, 629 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 28.02.08, ухваленим суддею Мельник І.Ю., позовні вимоги задоволено. Суд дійшов висновку про порушення відповідачем зобов’язань за договором від 01.07.07 щодо проведення розрахунків за надані позивачем послуги. Судове рішення обґрунтоване приписами статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Житомирський апеляційний господарський суду у складі колегії суддів: Щепанської Г.А. –гловуючого, Гулової А.Г., Пасічник С.С., постановою від 19.06.08, перевірене рішення у справі залишив без змін, а апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" залишив без задоволення. При цьому, суд здійснив заміну Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у справі скасувати, як ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на помилковість висновків судів про те, що спірні зобов’язання виникли між сторонами на підставі договору №128 від 01.07.07, оскільки предметом вказаного договору є виконання збирально – польових робіт. Разом з цим, скаржник зазначає про невірне застосування судами приписів статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки, на його думку, у нього не настав строк для виконання зобов’язання. Скаржник вважає, що судами порушено і приписи статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

Від Приватного сільськогосподарського підприємства "Промінь" відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В., заслухавши пояснення представника відповідача, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами приписів матеріального і процесуального законодавства.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.07.07 Приватним сільськогосподарським підприємством "Промінь" –виконавцем, укладено з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" –замовником, договір №128 на проведення збирально-польових робіт, а саме збирання врожаю озимої пшениці та ярового ячменю на площі 142 га. Пунктом 2.8 договору визначено, що упродовж 2-х календарних днів з моменту закінчення робіт, сторони складають та скріплюють підписами акт виконаних робіт. Згідно з пунктом 3.1 договору вартість робіт становить 170,00 грн за 1 гектар. Предметом позову є матеріально –правова вимога Приватного сільськогосподарського підприємства "Промінь" про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" 24 140,00 грн –основної заборгованості з вартості збирально-польових робіт, 2 349, 88 грн - інфляційних втрат, 289, 67 грн. - 3% річних та 1 563, 27 грн - пені. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Приписами статті 180 Господарського кодексу України унормовано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана норма кореспондує з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України. Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов’язковим до виконання. Судами установлено, що відповідно до пункту 3.2 договору відповідач повинен був провести розрахунки з позивачем за виконану роботу упродовж одного дня після виконання робіт. Установлено судами і те, що позивачем умови договору виконані в повному обсязі, зібрано для відповідача врожаю на суму 24140,00 грн. Проте, відповідачем розрахунків за виконані позивачем роботи не проведені. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про підставність стягнення з відповідача заявленої суми основної заборгованості. Водночас, порушення зобов’язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.          Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судами також установлено, що пунктом 5.5 договору сторони визначили, що за прострочку оплати боргу відповідач сплачує позивачеві неустойку у вигляді пені. З огляду на встановлений судами факт порушення відповідачем прийнятих на себе договірних зобов’язань з оплати виконаних позивачем робіт, суди обґрунтовано задовольнили позовні вимоги та застосували наслідки, передбачені договором і статтею 625 Цивільного кодексу України. При цьому, колегія суддів зазначає, що касаційна інстанція не наділена правом встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішеннях господарських судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Посилання скаржника на порушення судами приписів статті 530 Цивільного Кодексу України, якими визначено строк виконання зобов'язання у разі якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений не може бути підставою для скасування судових рішень, оскільки строк виконання зобов’язання зі сплати виконаних робіт передбачений договором від 01.07.07 №128. Інші доводи касаційної скарги визнаються непереконливими, оскільки не спростовують встановленого судами.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що постанова апеляційної інстанції відповідає вимогам чинного законодавства України, тому залишається без змін.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117 , 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 19.06.08 у справі №8/14-08 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізяківські Хутори" залишити без задоволення.

Головуючий, суддя                                                             Т.Добролюбова

Судді                                                             Т.Гоголь

Т.Дроботова