ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"27" березня 2008 р.                                        Справа № 16/40

“11”год. “30” хв. Господарський суд Чернігівської області у

складі –судді Фесюри М.В.,

при секретарі –Козацькому А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Макієнко С.О.,

від відповідача –Дьяченко Н.Ю.

розглянувши в м. Чернігові у відкритому судовому засіданні справу

за ПОЗОВОМ : Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних

випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ніжині

(м. Ніжин вул. Подвойського,7)

до ВІДПОВІДАЧА:           Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк „Аваль”

в особі Чернігівської обласної дирекції

(м. Чернігів пр. Перемоги,21)

Третя особа на стороні відповідача: Відкрите акціонерне товариство „Ніжинський завод

сільськогосподарського машинобудування”

(м. Ніжин вул. Шевченка,109)

Про стягнення 44805,43 грн. та зобов’язання вчинити дії.

Заявлено позов про стягнення з Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк „Аваль” в особі Чернігівської обласної дирекції (далі –Відповідач) 14486,90 грн. заборгованості по сплаті страхових внесків, не сплачених в повному обсязі ВАТ „Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування”, та про зобов’язання відповідача здійснювати контроль щодо повноти сплати страхувальником страхових внесків на рахунки позивача.

Позивач уточнив розмір позовних вимог, вказавши суму 44805,43 грн.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на затверджену постановою правління Національного банку України від 21.01.04 №22 „Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті” та норми Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” вказуючи в письмових запереченнях про те, що чинним законодавством на установи банків не покладений обов’язок перевірки повноти та своєчасності сплати клієнтом податків, зборів та страхових внесків, тому банк не несе відповідальності за неповноту та несвоєчасність сплати страхувальником таких податків та зборів.

Третя особа в своїх письмових запереченнях зазначила, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки справа не повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, та просить розглянути справи без участі її представника.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.15 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі Закон № 1105) страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням.

Згідно ст. 18 Закону № 1105, виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Відкрите акціонерне товариство „Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування” зареєстроване в якості платника страхових внесків відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонду) в м. Ніжині 01 квітня 2001 р. за № і зобов’язане, відповідно до ст.45 Закону1105, своєчасно та в повному обсязі сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду.

Відповідно до акту перевірки від 12.02.2008 року №9, складеного позивачем щодо правильності нарахування, повноти і своєчасності перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за період з 01.10.2007року по 31.12.2007року, встановлено, що платник страхових внесків - ВАТ „Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування” має недоїмку в розмірі 37114,74грн., яка виникла при видачі заробітної плати в 4 кварталі 2007 року.

З урахуванням заборгованості за минулі періоди, яка виникла на підставі самостійно поданих страхувальником розрахунків, та з урахуванням існуючих судових рішень про стягнення частини боргу, сума недоїмки становить 44805,43 грн.

Заперечень щодо розміру встановленої недоїмки від відповідача та третьої особи не надійшло.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.45 Закону № 1105, роботодавець ( яким є третя особа) як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Згідно з п.п.4.12 п.4 Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, та професійних захворювань України, затвердженої Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12.07.2007р. N 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 серпня 2007 р. за N 867/14134 (далі –Інструкція), страхові внески сплачуються страхувальниками-роботодавцями - у день одержання коштів на оплату праці в установах банків. Підприємства, які здійснюють виплату заробітної плати на поточні рахунки фізичних осіб в установах банків, сплачують страхові внески до Фонду в день перерахування коштів на особові рахунки.

При проведенні оплати праці з готівкової виручки чи в натуральній формі платники страхових внесків не пізніше наступного дня після здійснення виплат подають до установи банку платіжне доручення на перерахування страхових внесків до Фонду.

Як слідує з наведених законодавчих норм, обов’язок нарахування та сплати внесків покладається саме на страхувальника, покладення даного обов’язку на інших осіб законом та інструкцією не передбачено.

В силу ч. 2 ст.49 Закону-1105, установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум. У разі невиконання установами банків цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Відповідно до п. 3.9. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22 (із змінами та доповненнями), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за № 377/8976 (надалі - Інструкція), банк приймає від платника платіжне доручення на перерахування заробітної плати на рахунки працівників підприємств, що відкриті в банках, або грошовий чек на отримання заробітної плати лише за умови одночасного подання платником у строк, установлений законодавством України, платіжних доручень на перерахування платежів, утриманих із заробітної плати працівників та нарахованих на фонд оплати праці податків до бюджету і зборів/страхових внесків до державних цільових фондів, або документального підтвердження їх сплати раніше.

Згідно ч.3 п. 3.9 Інструкції документальним підтвердженням про сплату платником утриманих з цієї заробітної плати/доходу сум податків і зборів/страхових внесків є примірники платіжних доручень про їх перерахування, у яких у реквізиті "Призначення платежу" платник зазначив період, за який заробітна плата нарахована, а банк платника заповнив реквізит "Дата виконання", або оригінал документа відповідного органу про звільнення цього платника від сплати податку чи збору/страхового внеску, або наявність за ним переплати.

Таким чином, діюче законодавство вимагає від установ банків видавати кошти для виплати заробітної плати виключно за умови одночасного подання платіжного документа про сплату страхових внесків або доказів такої сплати, але не надає повноважень установі банку здійснювати перевірку повноти нарахування внесків. Натомість , контроль за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою перерахування та надходження страхових внесків, інших платежів до Фонду покладений пунктом 8.1 Інструкції на робочі органи виконавчої дирекції Фонду.

Як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копіями платіжних доручень, видача відповідачем грошових коштів третій особі для виплати заробітної плати здійснювалась одночасно з отриманням від страхувальника платіжного документа про перерахування страхових внесків із вказівкою періоду, за який нарахована заробітна плата. Це також знайшло своє підтвердження в акті перевірки, складеного позивачем. Отже в даному випадку відповідач як установа банку виконав свій обов’язок, передбачений Законом № 1105.

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з установи банку внесків, які не сплатив страхувальник, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Також позовні вимоги в частині, що стосуються зобов’язання відповідача здійснювати контроль за повнотою сплати страхових внесків на рахунки Фонду, не підлягають задоволенню, оскільки, як зазначено вище у мотивувальній частині постанови, банк законодавчо такими повноваженнями не наділений, а контроль за одночасним з виплатою зарплати перерахуванням страхових внесків та контроль за повнотою їх сплати не є тотожними поняттями. Крім того, такі позовні вимоги ґрунтуються лише на припущенні, що в майбутньому банк буде порушувати права позивача, тому в їх задоволенні має бути відмовлено.

Твердження третьої особи про те, що дана справа не може розглядатися за правилами КАС України є безпідставними, оскільки відділення Фонду, вчиняючи дії та заявляючи позов про стягнення заборгованості по страхових внесках, в тому числі і з банку з підстав невиконання останнім передбачених законом обов’язків, реалізує свої владні функції в сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування, а тому діє як суб’єкт владних повноважень, отже дані відносини мають розглядатися в межах адміністративної справи.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          У позові відмовити повністю.

2.          Постанова набирає законної сили і може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.254, 185,186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова у повному обсязі складена 01 квітня 2008 року.

Суддя                                                                                                               М.В. Фесюра