Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2008 р. Справа № 53/302-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Бура Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 259Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 22.01.08 р. по справі № 53/302-07

за позовом Приватного підприємства "Глорія", м. Київ

до АТЗТ "Завод "Червоний Жовтень" м. Харків

про стягнення 57439,73 грн. -

встановила:

В жовтні 2007 р. позивач –ПП „Глорія”, м. Київ звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій з урахуванням уточнень просив суд стягнути з відповідача –АТЗТ „Завод Червоний Жовтень”, м. Харків 42289,75 грн. боргу, 4614,49 грн. пені, 6028,51 грн. інфляційних, 1506,98 грн. річних, 3000 грн. витрат на автопослуги та судові витрати, мотивуючи своїх вимоги тим, що останній неналежним чином виконав взяті на себе зобов’язання щодо оплати за одержаний товар в рамках укладеного між сторонами договору № 304 від 24.11.06 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.01.08 р. (суддя Прохоров С.А.) по справі № 53/302-07 позов задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто 42289,75 грн. основного боргу, 4614,49 грн. пені, 6028,51 грн. інфляційних, 1506,98 грн. річних, 3000 грн. збитків у вигляді витрат на автопослуги, 574,39 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване з тих підстав, що позивач в повному обсязі виконав умови спірного договору щодо поставки відповідачу обладнання, проте останній всупереч умовам договору розрахувався за отримане обладнання з позивачем лише частково; що пеня, інфляційні, річні та понесенні позивачем витрати на автопослуги підлягають стягненню з відповідача на підставі умов договору та вимог чинного законодавства України та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення безпідставно не взяв до уваги той факт, що прострочення виконання відповідачем свого зобов’язання щодо сплати за одержане обладнання сталося саме з вини позивача, який всупереч умовам спірного договору не передав йому всієї необхідної технічної та іншого документації, та не виставляв рахунки на оплату поставленого обладнання, тобто, на думку відповідача, він в даному випадку не прострочував виконання свого зобов’язання і суд першої інстанції при цьому, з урахуванням вимог ст. ст. 612-613 ЦК України, безпідставно задовольнив заявлені позивачем вимоги щодо стягнення заборгованості, інфляційних, річних та пені. Разом з тим, відповідач також зазначає про безпідставність задоволення судом позовних вимог щодо стягнення з нього вартості автотранспортних послуг, оскільки сторони в акті приймання-передачі від 04.12. обумовили, що поставка обладнання здійснюється транспортом Виконавця (позивача) та за рахунок виконавця (позивача), що не суперечить умовам п. 10.2 договору № 304 та ін.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, відзиву чи пояснення по скарзі не надав, про причини неприбуття представника не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 24.11.2006 р. між сторонами укладено договір № 304, відповідно до умов якого позивач зобов’язався поставити відповідачу обладнання для виробництва будівельної кераміки в промисловому виконанні відповідно до додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору. При цьому відповідно до п. 1.2 договору позивач зобов’язався передати відповідачу повну товаросупровідну документацію.

Відповідно до п. 2.3 договору його загальна вартість становить 110400 грн. (з урахуванням НДС) та включає в себе вартість обладнання, маркування, упаковки, консервації та ін.

Відповідно до вимог п. 3.2 договору після перевірки комплектності товару представники сторін зобов’язані підписати акт комплектності.

Згідно з п. 6.3 договору оплата за договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на протязі 3-х банківських днів з моменту підписання акту у відповідності до п. 3.2 договору. При цьому відповідно до вимог п. 6.2 договору відповідач здійснює оплату на підставі виставленого позивачем рахунку на оплату.

П. 7.2 договору сторони обумовили, що при не дотриманні графіку платежів більше ніж на 5 банківських днів позивач має право утримувати з відповідача пеню 0,1% від суми, яка підлягає сплаті за кожен день прострочення, але не більше 5% від простроченої суми.

На виконання умов договору Позивачем на адресу Відповідача було поставлено обладнання для виробництва будівельної кераміки, зазначене в Додатку № 1 до даного Договору, в зв’язку з чим, сторонами було підписано відповідний акт прийому-передачі обладнання від 04.12.2006 р., з оговорками.

При цьому, як зазначає позивач, ним при здійсненні поставки товару були використані та в подальшому оплачені автотранспортні послуги надані ПП Заворотнім С.О.

Відповідачем одержане обладнання було оплачене лише частково, у зв’язку з чим на момент винесення рішення несплаченою ним на користь позивача залишилася сума 42289,75 грн. Разом з тим відповідач наявність заборгованості перед позивачем за отримане в рамках договору № 304 обладнання не заперечує, вказуючи при цьому на те, що не сплачував заборгованість через неналежне виконання позивачем умов означеного договору, зокрема п.п. 1.2 та 6.2.

31.05.07 р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою про сплату решти заборгованості, в якій позивач крім іншого також зазначив рахунок на який відповідач в подальшому був зобов’язаний її сплатити.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що позивач виконав умови спірного договору щодо поставки відповідачу обладнання, проте останній всупереч умовам договору розрахувався за отримане обладнання з позивачем лише частково; що пеня, інфляційні, річні та понесенні позивачем витрати на автопослуги підлягають стягненню з відповідача на підставі умов договору та вимог чинного законодавства України та ін.

Однак, викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, і хоча в цілому правовідносинам що склалися між сторонами судом надана належна правова оцінка, однак при цьому судом зроблено невірний висновок щодо строку нарахування та розміру пені, інфляційних, річних що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також висновок щодо стягнення з відповідача автотранспортних послуг, в зв’язку з чим, прийняте по справі рішення підлягає зміні.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 193, 216 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій. передбачених Господарським Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином відповідно до умов договору підставою здійснення відповідачем оплати є виставлення позивачем рахунку на оплати.

Враховуючи викладене, а також те, що умовами договору (п. 6.2, 6.3) сторони обумовили строк виконання відповідачем зобов’язання щодо оплати за одержане обладнання, що відповідач в обґрунтування своїх заперечень не надав суду доказів повного погашення заборгованості, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 42289,48 грн.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначати, що позивач в обґрунтування своїх вимог та всупереч вимогам ст. 33 ГПК України не надав доказів виконання позивачем умов договору щодо передання спірної документації та виставлення рахунків на оплату, в зв’язку з чим, його посилання на вказані обставини, є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач не надав суду доказів надсилання на адресу відповідача рахунків на оплату обладнання до 31.05.07 р., тобто до надсилання на адресу відповідача відповідної претензії з зазначеним в ній рахунком (тобто доказів виконання вимог п. 6.2 договору), висновки господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних та річних, нарахованих останнім до 31.05.07 р. є безпідставними. Таким чином прийняте по справі рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 881,33 грн. річних та 2702,11 інфляційних підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 549 ЦК України , неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вже зазначалося вище, п. 7.2 Договору № 304 від 24.11.2006 року передбачена відповідальність Відповідача за недотримання графіка платежів у вигляді пені в розмірі 0,1% від суми, яка підлягає оплаті за кожний день прострочки але не більше 5 % від простроченої суми.

Враховуючи вимоги зазначеного пункту договору, а також те, що позивач не надав суду доказів виставлення рахунків до моменту надсилання претензії від 31.05.06 р., право на стягнення пені виникло у останнього саме з моменту невиконання відповідачем вимог означеної претензії. При цьому враховуючи, що пеня підлягає нарахуванню на суму яка підлягає оплаті (тобто на залишок заборгованості, п. 7.2 договору), що розмір заборгованості на момент надсилання претензії становив 42289,48 грн., прийняте по справі рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2500 грн. пені, нарахованої позивачем на всю суму договору, також підлягає скасуванню, а вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, також підлягає скасуванню прийняте по справі рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. автотранспортних послуг, оскільки позивач в обґрунтування своїх вимог не довів, що вказані послуги ним відповідачу дійсно надавалися. Разом з тим, в накладній від 01.12.06 р., на яку позивач посилається обґрунтовуючи свої вимоги, є лише посилання про те, що послуги ПП Заворотнім С.О. надавалися саме позивачу а не відповідачу. При цьому того, що вказані автопослуги були використані позивачем саме з метою постачання відповідачеві обладнання в рамках спірного договору, останнім також не доведено. Крім того, ним не доведено реальності понесення вказаних витрат, укладання письмового договору перевезення та узгодження віднесення витрат на перевезення - на відповідача.

З урахуванням вимог ст. 49 ГПК України також підлягає скасуванню прийняте по справі рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 90,83 грн. держмита. При цьому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 45,41 грн. держмита за подання апеляційної скарги.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду частково відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, в зв’язку з чим, воно підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 4 ст. 103, п. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.01.08 р. по справі № 53/302-07 змінити.

В частині стягнення 2500 грн. пені, 3000 грн. збитків у вигляді витрат на автопослуги, 2702,11 грн. інфляційних, 881,33 грн. річних та 90,83 грн. держмита рішення скасувати та в позові в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Стягнути з Приватного підприємства “Глорія” (юридична адреса: 28500, Кіровоградська область, Долинський р-н, с. Писанка, вул. Заводська,1, фактична адреса: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, б. 19-Б, к. 10, п/р 0570 в філії відділення ПІБ в м. Долинське Кіровоградської області, МФО 323077, код 31217710) на користь Акціонерного товариства закритого типу Харківського ордена "Знак пошани" машинобудівного заводу “Червоний Жовтень” (61052 м. Харків вул. Червоножовтнева, 75/77, п/р 0319 в Філії “Харківське центральне відділення ПІБ”МФО 351458, код 00240253) 45,41 грн. держмита по скарзі.

Наказ доручити видати господарському суду Харківської області.

Повний текст постанови підписано 29.03.08 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.