ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2008 р.

№ 23/249

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція "Галицькі контракти"

на ухвалу

від 14.11.07

у справі

№23/249

господарського суду

Львівської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція "Галицькі контракти"

до

1. Приватного підприємства "Агросоюзсервіс"

2. Акціонерного комерційного банку "Форум"

про

визнання недійсними нотаріальних дій на нікчемному правочині

за участю представників сторін

від позивача:

Єсіпов І.А., дов.

від відповідачів:

у засідання не прибули:

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Редакція "Галицькі контракти" звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства "Агросоюзсервіс" та Акціонерного комерційного банку "Форум" про визнання недійсною нотаріальної дії з накладення заборони відчуження нежитлових приміщень лівого крила третього поверху, позначених на плані номерами "87-91", "91а", "117-129", "129а", "130-136" загальною площею 504,4 м2, а також правої сторони четвертого поверху, позначених на плані номерами "142а", "142-166", "166а" загальною площею 505,3 м2, які знаходяться у будинку 109 по вул. Зелена у м. Львові, вчиненої 26.07.05 приватним нотаріусом Тишківською Р.І. під реєстровим №3883 на нікчемному іпотечному договорі під реєстровим №3882; визнання недійсної нотаріальної дії з вчинення виконавчого напису на нікчемному іпотечному договорі, посвідченому 26.07.05 приватним нотаріусом Тишківською Р.І. під реєстровим №3882.

Позов мотивовано тим, що Личаківським районним судом м. Львова винесено ухвалу від 07.07.05 про забезпечення позову шляхом заборони здійснення будь-якими особами дій з передачі спірних приміщень, у тому числі передачі майнових прав на них, укладення правочинів, їх реєстрації та реєстрації прав. Незважаючи на накладену заборону, відповідачі 26.07.05 уклали договір про передачу спірних приміщень в іпотеку. На підставі цього договору приватним нотаріусом Тишківською Р.І. накладена заборона відчуження спірних приміщень під реєстровим №383 від 26.07.05.

Позивач доводить, що укладення вказаного договору іпотеки порушує публічний порядок, тому він є нікчемним і на нього поширюється дія ст. 228 ЦК України. Вчинені нотаріальні дії щодо накладення спірної заборони позивач вважає наслідками нікчемного правочину.

Ухвалою від 14.11.07 господарського суду Львівської області (суддя Бортник О.Ю.) припинив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Ухвала мотивована непідвідомчістю господарським судам даного спору щодо визнання недійсними нотаріальних дій відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 50 Закону України "Про нотаріат". Суд відхилив доводи позивача про те даний спір є спором про право, засноване на вчиненій нотаріальній дії, оскільки позов мотивований саме незаконністю вчинення нотаріальних дій. Також суд зазначив про те, що визначені в позовній заяві в якості відповідачів особи оспорюваних нотаріальних дій не вчиняли.

Ухвалою від 22.01.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування вказаної ухвали господарського суду та направлення справи на розгляд суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована хибністю висновку суду про непідвідомчість даного спору господарським судам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач заявив вимоги про визнання недійсними нотаріальних дій з накладення заборони відчуження нежитлових приміщень та з вчинення виконавчого напису на нікчемному іпотечному договорі.

Оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні врегульовано ст. 50 Закону України "Про нотаріат", згідно з ч.ч. 1, 6 якої заінтересована особа, яка вважає неправильною вчинену нотаріальну дію або відмову у вчиненні нотаріальної дії, вправі подати про це скаргу до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за місцезнаходженням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів чи робочого місця приватного нотаріуса. Нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, можуть брати участь у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні як заінтересовані особи. При цьому вони мають права і несуть обов'язки осіб, що беруть участь у справі, в тому числі мають право оскаржувати рішення та ухвали суду.

В силу ж ч. 7 цієї норми спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача.

Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 31.01.92 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" з цього приводу роз'яснив наступне. В порядку окремого провадження розглядаються скарги на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні громадян і юридичних осіб, відносно яких вчинена нотаріальна дія або одержана відмова на її вчинення. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

В порядку окремого провадження справи за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні розглядаються за умови, що у заявника відсутній спір про право цивільне, підвідомчий суду. Якщо заявник оспорює достовірність засвідченого факту, права і обов'язки, основані на вчиненій нотаріальній дії, чи правильність документів, необхідних для цього, або коли іншими особами оспорюються права і обов'язки, набуття яких пов'язане з вчиненням нотаріальних дій, заяви розглядаються в порядку позовного провадження.

Разом з тим, у зв'язку з прийняттям нового Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 №1618-IV, який не передбачає розгляд в порядку окремого провадження справ про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, такі скарги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

З огляду на те, що на даний момент оскарження нотаріальних дій здійснюється лише в порядку позовного провадження, позивач вважає, що підвідомчість цих справ визначається положенням ст. 21 ГПК України та ст.ст. 15, 30 ЦПК України, тобто за суб'єктним складом. При цьому звернення з позовом саме до господарського суду позивач обґрунтовує визначенням в якості відповідачів юридичних осіб, які уклали відповідний договір іпотеки.

Проте як вбачається з аналізу положень ст. 50 Закону України "Про нотаріат" та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, підвідомчість відповідної справи стосовно оскарження нотаріальних дій, а також склад її учасників визначається насамперед предметом спору.

В разі, якщо предметом оскарження є певне право, засноване на вчиненій нотаріальній дії, зокрема, оспорення заявником достовірності засвідченого факту, прав й обов’язків, основаних на вчиненій нотаріальній дії, чи правильності документів, необхідних для цього, або коли іншими особами оспорюються права й обов’язки, набуття яких пов’язане з вчиненням нотаріальних дій, такий спір розглядається судом в порядку позовного провадження між учасниками спірних правовідносин. І якщо ці особи відповідають колу осіб, які можуть бути сторонами в господарському процесі згідно з вимогами ст.ст. 1, 21 ГПК України, відповідний спір може бути розглянутий господарським судом.

Коли ж предметом оскарження є власне нотаріальні дії, зокрема, вчинення їх у відповідності з встановленими для особи, що її вчинила, компетенцією і порядком їх вчинення, нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, як заінтересовані особи мають брати участь у розгляді справи. Такі справи не підлягають вирішенню в господарських судах.

Таким чином, підвідомчість справи повинна визначатись, виходячи перш за все з предмету спору, з урахуванням суб’єктного складу.

Припиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з відхилення доводів про те, що даний спір є спором про право, оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними нотаріальних дій з підстав незаконності їх вчинення.

Законом України "Про нотаріат" передбачено недійсність нотаріальних і прирівняних до них дій лише в разі їх вчинення з порушенням правил, встановлених ст. 9 цього закону щодо обмежень у праві вчинення нотаріальних дій. Передбачені цією нормою обмеження стосуються власне компетенції відповідних осіб щодо вчинення ними нотаріальних дій на своє ім'я, і від свого імені, на ім'я та від імені своїх родичів тощо.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви у справі, позивач звернувся з позовом до Приватного підприємства "Агросоюзсервіс" та Акціонерного комерційного банку "Форум", які уклали договір від 26.07.05 іпотеки, який позивач вважає нікчемним, на який поширюється дія ст. 228 ЦК України щодо наслідків нікчемного правочину. Тобто позивач доводить порушення своїх прав саме цими особами. При цьому оспорювані нотаріальні дії щодо накладення заборони позивач вважає саме наслідками нікчемного правочину. Також позивач доводить, що володіння майновими правами на спірні приміщення в порушення ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 07.07.05 є нікчемним, а тому спірна заборона є незаконною.

Суд першої інстанції, зазначивши, що даний спір не є спором про право, не надав жодної правової оцінки вищевикладеним доводам позивача, тобто не врахував або не відхилив їх.

Відповідно до вимог ст.ст. 42, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд першої інстанції не дотримався наведених приписів процесуального законодавства, припинивши провадження у справі як непідвідомчій господарським судам без належного з'ясування на підставі всебічного і повного розгляду всіх обставин щодо предмету заявлених позовних вимог та їх підстав. Тобто суд першої інстанції не встановив, що саме є предметом даного спору.

З огляду на таке судова колегія дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справу слід направити на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення усіх суттєвих обставин щодо правовідносин, які існують між сторонами у справі, та підвідомчості даного спору.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-13 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Львівської області від 14.11.07 у справі №23/249 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький