ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.02.08
р.
Справа № 34/28пн

Суддя
господарського суду Донецької області Кододова О.В.

При
секретарі судового засідання Котельніковій Н.В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за
позовом - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк

до
відповідача -  Виконавчого комітету
Донецької міської ради м. Донецьк

про
визнання права власності.

за
участю представників сторін:

від
позивача - ОСОБА_2(за довіреністю)

від
відповідача -  Снєгірьов О.М. (за
довіреністю)

СУТЬ
СПОРУ:

Заявлено позов Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1      м. Донецьк до Виконавчого комітету Донецької
міської ради м. Донецьк про визнання права власності на вбудоване нежиле
приміщення салону - перукарні, загальною площею 99,4кв.м., розташоване  на першому поверсі жилого будинку АДРЕСА_1 .

В
обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір
купівлі-продажу квартири від 03.07.2007р., договір купівлі-продажу від
06.11.2004р., технічний паспорт,  рішення
виконавчого комітету Донецької міської ради від 21.03.2001року №129/3, договір
оренди земельної ділянки від 06.06.2001року, договір оренди земельної ділянки
№2079 №Ф-11464/2003 від 02.12.2003року, висновок  ДП “Експертно-технічний центр” ПП
“Інноваційна науково-технічна експертна компанія” від 13.03.2007року.

Відповідач
у відзиві від 19 лютого 2008року проти позову заперечує за підстав викладених у
відзиві.

За
клопотанням сторін справа слухалась без фіксації судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  господарський суд, встановив :

Згідно
до Свідоцтва про право власності  на
нерухоме майно позивачу  належить
вбудоване приміщення під салон-перукарню загальною площею 55,7кв.м. на 1-му
поверсі житлового будинку літ. А-5.

Відповідно
до договору оренди земельної ділянки №2079 №Ф-11464/2003 Виконавчим комітетом
Донецької міської ради (орендодавець) надано приватному підприємцю ОСОБА_1
(орендар) в строкове платне користування без виділення  в натурі (на місцевості) земельну ділянку
площею 48,72кв.м., що знаходиться на території Київського району АДРЕСА_1 із
при будинкової території будівлі для сплати до місцевого бюджету орендної плати
за землю .

Між
ОСОБА_3(продавець) та ОСОБА_1 (покупець) 06 листопада 2004року був укладений
договір купівлі-продажу квартири. За умовами укладеного договору  продавець передав, а покупець прийняла у
власність квартиру номер АДРЕСА_1.

Договір
від 06 листопада 2004року посвідчений нотаріально 06.11.2004року приватним
нотаріусом Донецького міського нотаріального округу.

03
липня 2007року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір
купівлі-продажу квартири, за умовами якого
продавець продав, а покупець купив 23/100 ідеальної частки квартири
АДРЕСА_2. В постійне користування покупця переходять кімната площею 10,5кв.м.,
вбудована шафа площею 0,7кв.м., частина коридору площею 1,2кв.м.

Договір
нотаріально посвідчений 03.07.2007року приватним нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу.

Відповідно
до ст.4 Закону України “Про власність” (який діяв у період спірних
правовідносин) власник на свій розсуд користується, розпоряджається та володіє
належним йому майном та може вчиняти відносно цього майна будь-які дії.

Між
Виконавчим комітетом Донецької міської Ради (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар)
06 червня 2001року  укладено договір оренди
земельної ділянки, за умовами якого
орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування
земельну ділянку, що знаходиться на території Київського району м. Донецька по
вул. Університетській номер 75 загальною площею 7 кв.м. із при будинкової
території .

Як
вбачається з технічного  паспорту (арк.
справи 54) квартира АДРЕСА_1 та кімната АДРЕСА_2 самовільно переобладнано у
перукарню та приєднані  з устроєм  пройму в капітальній стені  до існуючий перукарні 1-й поверх.

Тобто
в ході перепланування об'єкту нерухомості було змінено його функціональне
призначення з жилого об'єкту в нежилий.

На
час розгляду справи у суді, позивач користується земельною ділянкою на якій
розташовані спірні об'єкти на підставі договору оренди, що підтверджується договором
оренди земельної ділянки (арк. справи 22).

Як
вбачається з технічного висновку ДП “Експертно-технічного центру” ПП
“Інноваційна науково-технічної експертної компанії” про технічний стан несучих
та огороджуючих конструкцій вбудованого приміщення під салон перукарні жилого
будинку літ. А-5 після перепланування та реконструкції, розташованої за адресою
за адресою: м. Донецьк, вул.. університетська, 75, вбудоване приміщення під
салон-перукарню загальною площею 99,7кв.м. на першому поверсі житлового будинку
літ. А-5 відповідає вимогам діючої нормативно - технічної документації в
області архітектурного проектування та може бути введено в експлуатацію.
Утворення пройому   в несучій стені
виконано без порушень діючих норм та правил проекту .

Відповідно
до частини 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи
належне затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм та
правил .

На
вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинне збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Сторони
не надали суду документи, які підтверджують, що спірне самочинне збудоване
майно порушує права інших осіб.

Відповідно
до приписів ст.33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини
справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи
зі змісту статей 331 та 376 ЦК України , право власності на самочинно збудоване
приміщення може бути визнано судом за умови надання  земельної ділянки у встановленому порядку під
вже збудоване нерухоме майно, а також у разі, коли зазначене не порушує
прав  інших осіб.

Оскільки
згідно договору Виконавчим комітетом Донецької міської Ради надано позивачу в
користування відповідну земельну ділянку, та суду не надано доказів порушень
позивачем прав інших суб'єктів у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку
що позивача  виникло право власності на
самовільно реконструйовану будівлю з моменту завершення її будівництва.

За
приписами ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує
його право власності

Згідно
п.1 ст.147 Господарського кодексу України, майнові права суб'єктів
господарювання захищаються законом.

У
відповідності до п. 2 ст.20 Господарського Кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання
наявності або відсутності прав.

Відповідно
до ст.ст. 139, 144 Господарського Кодексу України майнові права підприємства
виникають внаслідок створення майна, а майно це будинки, споруди, машини, тощо.
Тобто закінчив реконструкцію будівлі розташованої за адресою: місто Донецьк,
вул. Університетська, 75 (літер А-5), позивач отримав право власності на
новостворене майно.

Судом
не було встановлено неправомірне володіння позивача будівлями, то позивач
володіє цім майном правомірно. Тобто Конституцією України та чинним
законодавством встановлена презумпція правомірності фактичного володіння
майном, оскільки це майно знаходиться у володінні позивача.

Згідно
до п.2 ст.3  Цивільного Кодексу України
загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення
права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

За
таких обставин, позовні вимоги позивача, про визнання права власності на
вбудоване нежиле приміщення салону - перукарні, загальною площею 99,4кв.м.,
розташоване  на першому поверсі жилого
будинку АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.

Судові
витрати покладаються на позивача,  так як
саме з його вини виник спір.

На
підставі  ст.ст.139,144, 331, частини 5
ст. 376 ЦК України  та керуючись               ст.ст. 33, 43, 49, ст.ст. 82-85
ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ

Позовні
вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1           м. Донецьк до Виконавчого комітету
Донецької міської ради м. Донецьк про визнання права власності на вбудоване
нежиле приміщення салону - перукарні, загальною площею 99,4кв.м.,
розташоване  на першому поверсі жилого
будинку АДРЕСА_1, задовольнити повністю.

Визнати
право власності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1  м. Донецьк на вбудоване нежиле приміщення
салону - перукарні, загальною площею 99,4кв.м., розташоване  на першому поверсі жилого будинку АДРЕСА_1.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його прийняття  і може бути оскаржене  через господарський суд Донецької області в
апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в
касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної
сили.

Суддя
Кододова О.В.