СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

13 лютого 2008 року

Справа № 2-13/8517-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Латиніна О.А.,

суддів                                                                      Дугаренко О.В.,

Фенько Т.П.,

за участю представників сторін:

прокурор: Пархоменко Дмитро Петорович, посвідчення № 229 від 24.11.04, Військовий прокурор Севастопольського гарнізону;

представник позивача: не з'явився, Міністерство оборони України;

представник відповідача: Нанаров Олексій Олександрович, довіреність № б/н від 22.10.07, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроойл";

представник відповідача: не з'явився, Державне підприємство Міністерства оборони України "Центральний військовий санаторій "Ялтинський";

представник третьої особи: не з'явився, Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліс-Крим"

розглянувши апеляційне подання Військового прокурора Севастопольського гарнізону та апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Жукова А.І. ) від 28 листопада 2007 року у справі № 2-13/8517-2007

за позовом           Військового прокурора Севастопольського гарнізону (вул. Суворова, 27, м.Севастополь, 99011)

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (Повітрянофлотський пр-т, 6, м.Київ, 01001)

до

1. товариства з обмеженою відповідальністю "Євроойл" (вул. Вінницька, 14/39, м.Київ, 01001)

2. Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний військовий санаторій "Ялтинський" (вул. Свєрдлова, 32, Ялта, АР Крим, 98600)

3-тя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Поліс-Крим" (вул. Садова, 60, м.Сімферополь, 95000)

про визнання недійсним контракту

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2007 року у справі № 2-13/8517-2007 (суддя А.І. Жукова) відмовлено у задоволенні позову військового прокурора Севастопольського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю „Євроойл”, Державного підприємства Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський”, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю „Поліс-Крим” про визнання недійсним контракту.

Рішення суду обґрунтована тим, що на момент укладення контракту дозвіл на здійснення вказаної операції не був скасований, отже не мало місця перевищення повноважень з боку генерального директора Державного підприємства Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський”.

Не погодившись з рішенням суду, військовий прокурор Севастопольського гарнізону та Міністерство оборони України звернулись до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням та апеляційною скаргою, у яких просять скасувати рішення господарського суду першої інстанції, позовні вимоги задовольнити.

Апеляційне подання та апеляційна скарга мотивовані військового прокурора Севастопольського гарнізону та Міністерства оборони України на порушення господарським судом Автономної Республіки Крим норм матеріального та процесуального права, неповне з’ясування всіх обставин справи. Зокрема апелянти вказують на те, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не прийнятий до уваги той факт, що при укладенні спірного контракту генеральний директор Державного підприємства Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський” не мав на це повноважень, оскільки довіреність, на підставі якої був отриманий вказаний дозвіл, втратила силу, а статтею 248 Цивільного кодексу України закріплено, що з припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 13 лютого 2008 року здійснена заміна судді Прокопанич Г.К. на суддю Фенько Т.П.

В судове засідання Міністерство оборони України, Державне підприємство Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський” та товариство з обмеженою відповідальністю „Поліс-Крим” своїх представників не направили, про місце і час розгляду апеляційного подання та апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Таким чином, вказані учасники судового процесу не скористались своїм процесуальним правом на участь свого представника в засіданні суду апеляційної інстанції. Суд вважає можливим розглянути апеляційне подання та апеляційну скаргу у відсутності даних учасників судового процесу за наявними у справі доказами, оскільки згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України розглянувши матеріали справи, судова колегія встановила таке.

22 грудня 2004 року між Державним підприємством Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський” (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю „Євроойл” (Покупець) було укладено контракт № 2212/01 про купівлю-продаж об’єктів нерухомості, а саме: спального корпус № 3 літ. В., що включає веранду літ. в, в1, в2; спального корпус № 4 літ. А, що включає веранду літ. а; спального корпус № 5 літ. Г, спального корпус № 6-а літ. Е; більярдної літ. Д; приміщення технагляду літ. Б. б, б1, б2; стоматологію літ. А, що включає веранду літ. а, а1, які розташовані за адресою: Автономна Республіка Крим, місто Ялта, вул. Свердлова/ провулок Свердлова, 43/1.

Відповідно до акту від 05 січня 2005 року вказані об’єкти нерухомості були передані Державним підприємством Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський” у власність товариства з обмеженою відповідальністю „Євроойл”.

Військовий прокурор Севастопольського гарнізону звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю „Євроойл”, Державного підприємства Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський” про визнання недійсним вказаного контракту, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, на момент укладання оскаржуваного контракту розпорядженням від 02 жовтня 2004 року № 6828/з Міністра оборони України була скасована довіреність директора Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України Веліжанського Сергія Костянтиновича, на підставі якої був наданий дозвіл на відчуження спірного нерухомого майна, а також тим, що при укладанні контракту від 22 грудня 2004 року був порушений передбачений законодавством порядок відчуження основних засобів державних підприємств, не проводився конкурсний продаж державного майна.

Обговоривши доводи апеляційного подання та апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає, що апеляційне подання та апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Міністерством оборони України директору Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України Веліжанському Сергію Костянтиновичу 06 травня 2004 року за № 148/929 була видана довіреність, відповідно до якої Веліжанському Сергію Костянтиновичу було надано право, зокрема, надавати дозвіл на відчуження згідно з чинним законодавством майна державних підприємств, госпрозрахункових організацій.

21 вересня 2004 року директор Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України Веліжанський Сергій Костянтинович, діючи на підставі довіреності від 06 травня 2004 року за № 148/929, надав Державному підприємству Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський” дозвіл № 227/4165 на відчуження певних об’єктів нерухомості, серед яких були і спірні об’єкти нерухомого майна.

Розпорядженням Міністра оборони України від 02 жовтня 2004 року № 6828/з довіреності на право укладання договорів видані до 01 жовтня 2004 року, термін дії яких не закінчився, були визнані недійсними, зокрема і довіреність від 06 травня 2004 року за № 148/929.

Апелянти, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним контракту, укладеного на підставі дозволу, наданого за довіреністю, яка була визнана недійсною, вказують на те, що правочин був здійснений неуповноваженою особою, однак, дозвіл № 227/4165 був виданий 21 вересня 2004 року, а довіреність, на підставі якої він був наданий, визнано недійсною за розпорядженням Міністра оборони України 02 жовтня 2004 року.

Відповідно до частини 3 статті 249 Цивільного кодексу України права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

На підставі вказаного, суд апеляційної інстанції зазначає, що надання дозволу № 227/4165 21 вересня 2004 року під час дії довіреності та подальше укладення контракту № 2212/01 про купівлю-продаж об’єктів нерухомості на підставі вказаного дозволу здійснено у межах наданих повноважень та не суперечить нормам чинного Цивільного кодексу України. Матеріали справи не містять доказів того, що дозвіл № 227/4165 від 21 вересня 2004 року був скасований на момент укладення контракту № 2212/01, хоча відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також суд апеляційної інстанції вказує на те, що постановою слідчого в особливо важливих справах військової прокуратури Військо-Морських Сил України від 06 липня 2006 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактами зловживання службовим становищем та перевищення службових повноважень директором Державного підприємства Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський” при укладенні ряду договорів щодо продажу об’єктів нерухомості, що належали санаторію, у тому числі й контракту № 2212/01 від 22 грудня 2004 року.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання апелянтів на положення частини 2 статті 248 Цивільного кодексу України, згідно з якою з припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення, оскільки у даному випадку надання дозволу не є передорученням, тому що право на надання дозволу було прямо передбачено довіреністю від 06 травня 2004 року за № 148/929, тобто входило до кола повноважень, які був спроможний здійснювати представник від імені свого довірителя. Крім того, відповідно до умов довіреності від 06 травня 2004 року за № 148/929 передоручення було заборонено.

В обґрунтування доводів апеляційного подання та апеляційної скарги заявники також стверджують, що при укладенні контракту порушено норми чинного Господарського кодексу України, а саме, не проводився конкурсний продаж державного майна.

Однак, статтею 75 Господарського кодексу України у редакції, що діяла на момент укладення спірного контракту, закріплено Державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати, віддавати в заставу майнові об'єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно входить, і, як правило, на конкурентних засадах.

Отже, вказана стаття Господарського кодексу України не передбачає обов’язкового проведення конкурсу як на тому наполягають апелянти, а потребує лише наявності попередньої згоди органу, до сфери управління якого входить державне підприємство, нерухоме майно якого відчужується. Під час судового розгляду справи встановлено, що необхідний дозвіл на проведення відчуження нерухомого майна Державним підприємством Міністерства оборони України „Центральний військовий санаторій „Ялтинський” був отриманий.

Крім того, мотивуючи необхідність обов’язкового проведення конкурсу при відчуженні державного майна, апелянти посилаються на пункт 10 Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 30 липня 1999 року № 1477 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 серпня 1999 року за № 573/3866.

Однак, згідно із пунктом 2 Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, Положення визначає порядок відчуження суб'єктами господарювання державного майна, закріпленого за державними підприємствами, їх структурними підрозділами, функції з управління майном яких в установленому порядку передані до державних органів приватизації, державного майна, переданого в оренду у складі цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, орендодавцем якого є Фонд державного майна України, Фонд майна Автономної Республіки Крим, регіональні відділення Фонду державного майна України, тобто вказане положення не поширює свою дію на правовідносини сторін у даній справі.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим з урахуванням всіх обставин, з правильним застосуванням норм процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись статтями 101, пунктом 1 частини 1 статті 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання Військового прокурора Севастопольського гарнізону залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2007 року у справі № 2-13/8517-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  О.А.Латинін

Судді                                                                                О.В. Дугаренко

Т.П. Фенько