ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.08
Справа № 11/20

ССуддя Сало І.А.

При секретарі судового
засідання Легуцькому І.А.

За
позовом: Дочірнього
підприємства „Клас-контакт” Товариства з обмеженою відповідальністю „Міжнародна
інформаційно-консалтингова група”, м.Львів

До  відповідача:
Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, с.Крехів

Про стягнення
заборгованості в розмірі 16843,50грн.

Представники:

Від
позивача -Поліковський-д-р

Від
відповідача  - не з'явився

Сторонам, які беруть участь у справі,
роз'яснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов'язки,
зокрема, право заявляти відводи.

Суть спору:

Позов заявлено Дочірнім підприємством
„Клас-контакт” Товариства з обмеженою відповідальністю „Міжнародна
інформаційно-консалтингова група” про стягнення із Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 16843,50грн. боргу.

Від здійснення технічного запису судового
процесу сторона відмовилась.

Відповідач в судове засідання не з»явився,
хоча у встановленому ст.64 ГПК України порядку був повідомлений про час та
місце розгляду справи.

Відповідно
до статті 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу при
відсутності відповідача, за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин і вирішення спору по суті.

В процесі розгляду справи суд встановив
наступне:

На
підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу деревного вугілля №
02/1 від 22.02.2007року, відповідач (продавець згідно договору) зобов'язався
продати, а позивач (покупець згідно договору)
купити вугілля деревне по ціні 1000,00грн. за одну тонну у кількості
100тон на загальну суму 100000,00грн та дрібну фракцію деревного вугілля, по
ціні 500,00грн. за одну тонну у кількості 20 тон на загальну суму 10000,00грн.
протягом 2007року включно, по 5 тон в середньому щомісячно.

Загальна
сума договору склала 110000,00грн.

Станом на
04.06.2007року відповідач поставив позивачу товару на загальну суму
79315,00грн. Сума недопоставленого товару становить 30685,00грн.

Оскільки
04.06.2007року відбулася остання поставка, позивач звертався до відповідача із
претензіями № 1 вих. 01/08/2007 від 02.08.2007року та № 2 вих. 01/11/2007 від
01.11.2007року про допоставку  товару
(деревного вугілля) на суму 5275,00грн. в зв'язку із проведенням позивачем в
якості часткової передоплати в розмірі 16000,00грн.

Крім суми
основної заборгованості позивач вимагає сплати штрафних санкцій в розмірі
3068,50грн. та 8500,00грн. моральної шкоди.

Дослідивши
представлені суду докази, заслухавши пояснення представника сторони, суд вважає
позовні вимоги підтвердженими матеріалами справи та такими що підлягають до
задоволенню частково з огляду на наступне:

На
підставі укладеного між сторонами договору № 02/1 від 22.02.2007року відповідач
зобов'язався поставляти позивачу товар на умовах передбачених договором.

Однак,
внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань станом на 31.12.2007року
відповідачем недопосталено товару на загальну суму 30685,00грн.

Остання
поставка була здійснена відповідачем 04.06.2007року.

04.06.2007року
позивачем в якості оплати та часткової попередньої проплати перераховано на
розрахунковий рахунок відповідача платіж в розмірі 16000,00грн. (платіжне
доручення № 197 від 04.06.2007року), з яких неотоваренини залишилося
5275,00грн.

22.02.2007року
сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків із зазначенням дебіторської
заборгованості відповідача станом на 12.06.2007року в сумі 5275,00грн.

Дану суму
позивач просить стягнути із відповідача.

Відповідно
п.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попереньої оплати
товару, не передав товару у встановлений строк, покупець має право вимагати
передавання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 3 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо внаслідок прострочення боржником виконання
зобов»язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно
до ч.1 ст.263 Господарського кодексу України, господарсько-торгівельною
діяльністю є діяльність, що здійснюється суб»єктами господарювання у сфері
товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення
і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх
реалізацію шляхом надання відповідних послуг. Ч.1 ст. 264 зазначає, що
матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного
призначення і виробів народного споживання як власного так і придбаних у інших
суб»єктів господарювання, здійснюється суб»єктами господарювання шляхом
поставки, а у випадках, передбачених цим кодексом, також на основі договорів
купівлі-продажу.

Згідно
приписів ч.1 ст. 665 ЦК України одна сторона (продавець) передає або
зобов”язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов”язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму в розмірі, встановленому домовленістю, відповідно до ст. 632
ЦКУ.

Згідно
частини 2 ст.509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, вказаних у ст.
11 ЦК України, у тому числі з угод, передбачених законом, а також із угод, хоча
і не передбачених законом, але не суперечних йому. Виникнення прав та
обов'язків пов'язано з юридичними фактами, які підтверджують виникнення між
сторонами правовідносин.

Згідно
статті 193 ч. 7 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання
або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим
договором не було виконано належним чином.

Крім суми здійсненої позивачем попередньої
оплати, договором передбачено нарахування штрафу у розмірі 10% від вартості
недопоставленого товару за безпідставну відмову поставити товар продавцем
(п.3.2.3. договору).

Оскільки, загальна сума недоставленого
товару станом на 31.12.2007року (строк дії договору встановлений до
31.12.2007року) становить 30685,00грн., то позивачем правомірно нараховано
3068,50грн. штрафу.

Позивач також просить суд стягнути із
відповідача 8500,00грн. моральної шкоди, завданої йому внаслідок порушення
боржником своїх договірних зобов'язань.

Дану суму суд вважає необґрунтованою та
непідтвердженою представленими суду матеріалами.

Стаття 1167 Цивільного Кодексу України
визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду фізичній чи
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, яка
відшкодовується при умові наявності вини.

Визначення, моральної шкоди містяться у ст.
23 ЦК та Постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995року „Про
судову  практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди”. Так під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань
або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними
діями чи бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою
юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у
зв'язку із приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної
таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри
до її діяльності.

В даному випадку, позивачем не долучено
жодних доказів приниженням його ділової репутації та самого розрахунку
визначеної суми.

Також, обов'язковою підставою для
відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку
між шкодою і протиправною поведінкою, що і визначає ступінь вини.

Такий причинний зв'язок між зазначеними
позивачем аргументами та виною відповідача не встановлений.

Позивач, вступаючи у правовідносини в
якості суб'єкта підприємницької діяльності, повинен допускати можливість
невиконання чи невчасного виконання другою стороною покладених на неї
договірних зобов'язань, а відтак вступаючи у правовідносини діє на свій розсуд,
страх і ризик.

Щодо відповідальності учасників господарських
відносин за правопорушення у сфері господарювання, то законом передбачено ряд
санкцій, застосування яких повинно гарантувати захист прав і законних інтересів
громадян, організацій та держави та забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Господарськими санкціями визнаються заходи
впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких
для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Серед них:
відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції (ст.
217 ГК України).

Таким чином, позивач уже врахував збитки
понесені ним несвоєчасністю виконання
умов договору, нараховуючи передбачений договором штраф.

Відповідач при наданих йому правах та
можливостях позов не заперечив, доказів оплати не подав.

Ст. 33 ГПК України, зазначає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками
процесу. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких ґрунтуються
вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення
для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК)

Судові витрати слід покласти на
відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 116 ГПК
України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити
частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (Інд. № ДРФО НОМЕР_1) на користь Дочірнього підприємства
„Клас-контакт” Товариства з обмеженою відповідальністю „Міжнародна
інформаційно-консалтингова група”, вул.. Крушельницької, б.17, м.Львів () 5275,00грн. основного боргу, 3068,50грн. штрафу 84,21грн.
держмита та 69,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

В рештій
частині позову відмовити.

Наказ
видати відповідно до ст. 116 ГПК України

уддя                                                                                             Сало
І.А.