ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№
1/60

Колегія суддів Вищого
господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова
Є.В.,

суддів:

Данилової
Т.Б.,

Ходаківської
І.П.

розглянула

касаційну
скаргу

товариства
з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна компанія"
(далі -Товариство)

на
постанову

Київського
апеляційного господарського суду

від

01.07.08

у
справі

№ 1/60

господарського
суду

міста
Києва

за
позовом

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі -Підприємець)

до

Товариства

про

стягнення
30 848,00 грн.

В
засіданні взяли участь представники:

-
позивача:

не
з'явились;

-
відповідача:

не
з'явились.

Ухвалою
від 04.09.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі
головуючого -Першикова Є.В., суддів -Шаргала В.І., Муравйова О.В. касаційна
скарга Товариства б/н від 29.07.08 була прийнята до провадження та призначена
до розгляду у судовому засіданні на 02.10.08, без початку перегляду справи по
суті.

Вказана
ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку,
документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до

Вищого
господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу
відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України
належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На
день розгляду справи у судовому засіданні 02.10.08 будь-яких письмових заяв та
клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до
суду не надходило.

У
судове засідання 02.10.08 представники сторін не з'явились.

Враховуючи,
що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було
попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою
перенесення розгляду справи на інші строки, а від сторін повідомлень щодо
неможливості участі у судовому засіданні 02.10.08 до колегії суддів Вищого
господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними
матеріалами справи, а повний текст постанови Вищого господарського суду України
направляється учасникам судового процесу поштою, в установленому законом
порядку.

У
зв'язку з значною завантаженістю суддів Шаргала В.І., Муравйова О.В. та виходом
суддів Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. з відпусток розпорядженням від
26.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду
даної справи, призначеної до перегляду на 02.10.08, створено колегію суддів у
складі: головуючий -Першиков Є.В., судді -Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

Рішенням
від 28.03.08 господарського суду міста Києва (суддя Мельник В.І.) позовні
вимоги задоволено повністю.

З
Товариства на користь Підприємця стягнуто 30 848,00 грн. основного боргу,
308,48 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення
місцевого суду мотивовано тим, що факт наявності заборгованості підтверджено
матеріалами справи та Товариством не спростовується. При цьому, суд прийшов до
висновку про відсутність пропуску Підприємцем строку позовної давності (на що
посилається Товариство), оскільки в спірних правовідносинах відбулось його
переривання у зв'язку з листом Товариства, яким останній визнав суму боргу та
зобов'язався його оплатити.

Постановою
від 01.07.08 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у
складі: головуючого -Смірнової Л.Г., суддів -Алданової С.О., Коротун О.М.)
апеляційну скаргу Товариства задоволено частково.

Рішення
від 28.03.08 господарського суд міста Києва скасовано.

Позовні
вимоги Підприємця задоволено частково.

З
Товариства на користь Підприємця стягнуто 20 848,00 грн. боргу, 308,48 грн.
витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

В
частині стягнення з Товариства боргу в розмірі 10 000,00 грн. провадженні у
справі припинено.

При
винесенні постанови апеляційний суд врахував, що матеріалами справи доведено
факт перерахування Товариством частини спірної суми боргу (10 000,00 грн.).

Не
погодившись з постановою суду апеляційної інстанції до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою звернулось Товариство, яке просить постанову
від 01.07.08 Київського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти
по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Підприємцю відмовити.

Свої
вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту
було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 256,
258, 261, 267 Цивільного кодексу України, п. 5 ст. 315 Господарського кодексу
України, п. 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР (затвердженого
постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.69 № 401).

На
день розгляду справи у судовому засіданні письмовий відзив на касаційну скаргу
від Підприємця не надійшов, разом з тим згідно ст. 1112 Господарського
процесуального кодексу України відсутність відзиву на касаційну скаргу
(подання) не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Розглянувши
матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача по справі,
проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи,
27.03.06 між Товариством (Замовник) та Підприємцем (Експедитор) було укладено
договір № 27/03 на транспортно-експедиційне обслуговування та організацію
перевезень вантажів автомобільним транспортом на території України та в
міжнародному сполученні (далі -Договір), відповідно до п. 2.1 якого Замовник не
пізніше ніж за двадцять чотири години до дати запланованого завантаження надає
Експедитору "заявку на перевезення" (далі -Заявка), яка є невід'ємною
частиною Договору.

При
цьому, судами встановлено, що п. 2.2 Договору сторони погодили, що заявка
повинна містити інформацію про наступне: вид послуги експедитора, вид вантажу,
пункт відправлення та пункт призначення, дату і місце вивантаження автомобіля,
осіб, які є відповідальними за вивантаження і завантаження, опис вантажу, тип
необхідного рухомого составу, вартість перевезення, порядок погодження змін
маршруту, виду транспорту, додаткові або особливі умови конкретного перевезення
та строк виконання перевезення, погоджений сторонами.

Також,
судами встановлено, що обов'язком Замовника є своєчасне подання Заявки в
порядку, встановленому п.п. 2.1, 2.2 Договору.

При
вирішенні спору по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
на виконання умов Договору Товариством було оформлено та надано Підприємцю
заявки №№ 4П-423, 4П-424 від 27.03.06, відповідно до яких Підприємець мав
перевезти вантаж (дуб кругляк) за маршрутом Костопіль (Україна) -Валенсія
(Іспанія). При цьому, встановлено, що вантажовідправником є Товариство,
вантажоотримувачем -Chapas Macer S.L. Іспанія, а узгоджена сума фрахту
становить 5 000 євро.

Попередніми
судовими інстанціями встановлено, що згідно п. 3.2.1 Договору Експедитор
зобов'язаний виконати організацію перевезення вантажів у відповідності з
умовами та правилами, передбаченими Заявкою.

На
підставі наданих сторонами доказів по справі (зокрема, належним чином завірених
копій CMR) попередні судові інстанції прийшли до висновку про належне виконання
умов Договору Підприємцем, у зв'язку з чим останній у відповідності до п. 6.2.
Договору виставив Товариству рахунки-фактури на загальну суму 30 848,00 грн.

Переглядаючи
справу, апеляційний суд встановив, що згідно банківської виписки від 22.02.08
Товариство частково розрахувалось з Підприємцем за надані послуги та
перерахувало на банківський рахунок Підприємця 10 000,00 грн., у зв'язку з чим
суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про припинення провадження у
справі щодо стягнення даної частини суми боргу.

Проте,
попередніми судовими інстанціями встановлено відсутність доказів сплати
Товариством згідно умов Договору боргу на суму 20 848,00 грн.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 11
Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є
підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських
зобов'язань).

Згідно
з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь
іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша
сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно
до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог,
що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом
ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених
законом не допускається.

Відповідно
до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею
530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія
суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що згідно ст.
629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір
є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Разом
з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що приписами
ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно
до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Окрім
того, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно ст.
611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо
доводів скаржника про пропуск Підприємцем строку позовної давності на момент
звернення до суду щодо спірних правовідносин, то такі твердження Товариства не
можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно
до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або
іншого обов'язку.

Разом
з тим, як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів
справи, 17.05.07 Товариством було надіслано Підприємцю повідомлення, яким
фактично визнано борг перед Підприємцем за надані згідно Договору послуги та
вказано про здійснення їх оплати у липні 2007 року.

Згідно
ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не зараховується.

З
урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України
вважає правомірним висновок суду апеляційної інстанції про те, що Підприємцем
строк позовної давності при пред'явленні позову пропущено не було.

З
урахуванням наведених правових положень колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що доводи, викладені Товариством в касаційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і
не відповідають вимогам закону.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в
касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та
процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але
оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про
встановлення тих чи інших обставин справи в силу вимог ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і
їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З
врахуванням того, що з'ясування підставності оцінки доказів та встановлення
обставин по справі згідно приписів ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної
інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до
висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На
підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що судом апеляційної інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено
постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає
підстави для залишення її без змін.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Українська деревообробна
компанія" б/н від 29.07.08 залишити без задоволення.

Постанову
від 01.07.08 Київського апеляційного господарського суду у справі № 1/60
господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська