ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
м.Чернігів тел.77-99-18
пр.Миру,20 тел.678-853
У Х В А Л А

9 грудня 2008р. Справа № 8/245 (15/310/7)

За скаргою стягувача: Закритого акціонерного товариства виробничо-торгової фірми “Сіверянка”, вул..Малиновського, 36, м.Чернігів

Орган державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються: Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вул..М.Коцюбинського, 12, м.Київ

Учасники процесу: Відповідач-1 по справі: Деснянський відділ Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, вул..Шевченка,118,м.Чернігів

Відповідач-2 по справі: Головне управління Державного казначейства України в Чернігівській області, вул..Комсомольская,27, м.Чернігів

Скарга на дії органу Державної виконавчої служби.

Суддя Т.Г.Оленич

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від скаржника: Ткаченко О.М. –начальник юридичного відділу, довір.пост. № 1/1-1542 від 28.02.07р.

від органу ДВС: Мишко О.В. –головний спеціаліст (без належних повноважень)

від відповідача-1: Ленько Н.В. –гол.державний виконавець, довір. від 30.10.08р.

від відповідача-2: Руденок Л.М. –начальник юр.відділу, довір.пост. від 03.01.08р.

Стягувачем –ЗАТ ВКФ “Сіверянка” - подано скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання наказу господарського суду Чернігівської області від 09.10.08р., виданого на примусове виконання рішення господарського суду від 21.11.07р. у справі №8/245 (15/310/7), в якій скаржник просить визнати неправомірними дії державного виконавця по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 06.11.08р. та скасувати цю постанову.

В обґрунтування своїх вимог, викладених у скарзі скаржник зазначає, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби неправомірно винесено постанову від 06.11.08р. про відмову у відкритті виконавчого провадження з підстав відсутності у виконавчому документі відомостей щодо назви та адреси боржника, оскільки, за думкою скаржника, грошові кошти стягуються з Державного бюджету України, а у постанові від 06.11.08р. державний виконавець сам визначив боржника: Держказначейство України та зазначив його адресу.

Головним управлінням юстиції у Чернігівській області подані письмові заперечення по суті скарги. Проте, оскільки ці заперечення підписані представником головного управління юстиції, повноваження якого на право представляти інтересі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби належним чином не підтверджені, а тому вказані заперечення судом до уваги не приймаються. Від суб’єкту оскарження, а саме від Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби будь-які письмові пояснення до суду не надходили.

Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції письмових пояснень не представив. В судовому засіданні представник відділу пояснила суду, що оскільки у наказі суду відсутні обов’язкові реквізити виконавчого документу, зокрема відомості щодо назви боржника та його місцезнаходження, орган державної виконавчої служби правомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження.

Головне управління Державного казначейства України у Чернігівській області повідомило суд, що Законом України „Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” не передбачено видатків на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної виконавчої служби, а тому органі Державного казначейства не уповноважені на їх списання.

Дослідивши докази, надані суду сторонами, вислухавши пояснення та доводи представників скаржника, суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.11.07р. у справі № 8/245 (15/310/7), яке набрало законної сили з 05.02.08р., та залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.08р. з Державного бюджету України на користь ЗАТ ВТФ „Сіверянка” стягнуто 6711грн.16коп. шкоди, 102грн. держмита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На примусове виконання рішення видано наказ від 09.10.08р. № 8/245 (15/310/7), який стягувачем пред’явлено до виконання.

6 листопада 2008р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) з примусового виконання наказу №8/245 (15/310/7) від 09.10.08р. з підстав відсутності у даному наказі адреси боржника, а також невідповідності назви боржника „Державний бюджет України”, який не є юридичною або фізичною особою, вимогам закону.

Стаття 19 Закону України „Про виконавче провадження” містить перелік реквізитів, які повинні бути зазначені у виконавчому документі, в тому числі найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я, по-батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб) ідентифікаційні коди суб’єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусову виконанню.

Аналіз положень ст.11 Закону України „Про виконавче провадження” свідчить, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник, якими можуть бути юридичні або фізичні особи. Отже, вимоги щодо зазначення у виконавчому документі, зокрема наказі господарського суду, відомостей про назву та місцезнаходження боржника можуть бути застосовані лише у тому випадку, коли боржником, відповідно до резолютивної частині рішення суду, є фізична або юридична особа.

Як зазначено у резолютивній частині рішення суду від 21.11.07р. по даній справі, грошові кошти на користь скаржника стягнуті з Державного бюджету України. При цьому, будь-якого рішення щодо конкретної юридичної особи, яка має сплатити стягнуті з Державного бюджету України кошти, судом не приймалося. Тобто, судом не визначалося конкретного боржника –юридичної особи.

За таких обставин, висновок органу Державної виконавчої служби у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 06.11.08р. про те, що назва „Державний бюджет України” не відповідає вимогам ст.11 Закону України „Про виконавче провадження” не грунтується на приписах законодавства.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Даний конституційний принцип втілений у ч. 2 ст. 86 Закону України „Про виконавче провадження”, ч. 3 ст. 11 Закону України „Про державну виконавчу службу”, а також у ст. 1173 Цивільного кодексу України, системний аналіз яких показує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними діями органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується саме державою незалежно від вини цих органів.

Входячи із дефініцій, наведених у ст.2 Бюджетного кодексу України, Державним бюджетом України є план формування та використання фінансових ресурсів держави для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади протягом бюджетного періоду. Отже відшкодування державою шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, може бути проведено лише за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування, здійснюється Державним казначейством України. Дана норма кореспондується зі ст.48 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої операції з коштами державного бюджету здійснюються Державним казначейством України.

Частиною 2 ст.9 Закону України „Про виконавче провадження” встановлено, що виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 31 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” визначено, що виконання рішення, яке прийнято органом державної влади, що відповідно до закону має право на його застосування, про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, здійснюється Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що чинним законодавством визначено порядок виконання рішень щодо стягнення грошових коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету.

Разом з тим, відповідно до ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження”, згідно зі ст.2 якого примусове виконання рішень в України покладається на Державну виконавчу службу, а тому саме органами державної виконавчої служби має бути розпочате примусове виконання наказу господарського суду від 09.10.08р. Отже, суд приходить до висновку, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби безпідставно відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду від 09.10.08р. №8/245 (15/310/7), з огляду на що постанова від 06.11.08р. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) має бути визнано недійсною.

Проте, ч.2 ст.26 Закону України „Про виконавче провадження” передбачено, що відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. Вирішуючи питання щодо відмови у прийнятті до виконання наказу суду від 09.10.08р., державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби прийняв відповідний процесуальний документ –постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), тобто вчинив дію, яка передбачена приписами Закону. За таких обставин, вимога скаржника про визнання дій державного виконавця по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження не грунтується на нормах чинного законодавства, а тому в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Судом не приймається до уваги твердження скаржника, що державний виконавець мав звернутися до суду із заявою про роз’яснення резолютивної частині рішення, яка викладене у виконавчому документі, оскільки відповідно до ст.28 Закону України „Про виконавче провадження” звернення до суду за роз’ясненням резолютивної частини є правом, а не обов’язком державного виконавця, до того ж, таке право може бути реалізовано лише після відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, скарга підлягає частковому задоволенню в частині визнання недійсною постанови від 06.11.08р. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу).

Керуючись ст.56 Конституції України, ст.ст.1,25,48 Бюджетного кодексу України, ст.ст.2,9,11,19,26 Закону України “Про виконавче провадження”, ст.ст.86,115,121-2 Господарського процесуального кодексу України суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу закритого акціонерного товариства виробничо-торгової фірми “Сіверянка” від 21.11.08р. задовольнити частково.

Визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби від 06.11.08р. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) щодо виконання наказу господарського суду Чернігівської області від 09.10.08р. №8/245 (15/310/7).

В задоволенні решти вимог, викладених у скарзі, відмовити.

Суддя Т.Г.Оленич