ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 15/168-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства

"Компанія Дніпро"

на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 24.06.2008р.

у справі №15/168-07

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Дніпро"

до            Херсонського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ

України в Херсонській області

про           стягнення 20 383,42 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Саларова М.І., Варняк Н.С. (довіреності у справі),

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Компанія "Дніпро" звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Херсонського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області і просило суд стягнути з останнього 16 111,98 грн. інфляційних втрат та 4 271,44 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду Херсонської області від 11.02.2002р. в іншій справі №5/165 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 32 473,43 грн. основного боргу, 14 498,45 грн. збитків від інфляції, 2 291,45 грн. річних, 5 302,50 грн. пені, 545,66 грн. витрат по сплаті державного мита та 33,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 55 145,16 грн.

У 2002 році на виконання вказаного рішення відповідачем було сплачено 2826,85 грн.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 22.06.2006р. у справі №5/165 розстрочено виконання рішення суду від 11.02.2002р. терміном на 8 місяців, а саме з 01.07.2006р. по 28.02.2007р. шляхом стягнення з відповідача по 5 790,0 грн. щомісячно та 5 791,31 грн. –протягом останнього місяця.

Оскільки за вказаний період відповідачем було перераховано позивачу лише 27 681,39 грн., тобто не виконано умови розстрочки, то позивач вважає, що відповідач має сплатити передбачені ст.625 ЦК України інфляційні втрати у суму 16 111,98 грн. та 3% річних у сумі 4 271,44 грн., розраховані від суми несплаченого боргу –18 636,92 грн. за період з квітня 2004р. по березень 2007р.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 06.11.2007р. (суддя Клепай З.В.) позов задоволено у повному обсязі: присуджено до стягнення з відповідача 16 111,98 грн. інфляційних втрат та 4 271,44 грн. 3% річних з підстав невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 24.06.2008р. (головуючий, суддя Яценко О.М., судді Кагітіна Л.П., Хуторний В.М.) рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю з тих підстав, що на момент подачі позову у даній справі про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, відповідачем сума основного боргу у розмірі 32 473,43 грн., яка розміщувалася на коді 1161, була сплачена в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд її скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Херсонської області від 11.02.2002р. в іншій у справі №5/165 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 32 473,43 грн. основного боргу, 14 498,45 грн. збитків від інфляції, 2 291,45 грн. річних, 5 302,50 грн. пені, 545,66 грн. витрат по сплаті державного мита та 33,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 55 145,16 грн.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 22.06.2006р. у справі №5/165 розстрочене виконання рішення суду від 11.02.2002р. на 8 місяців шляхом стягнення з відповідача по 5 790,0 грн. щомісячно та 5 791,31 грн. протягом останнього місяця.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача процентів за користування відповідачем коштами позивача з урахуванням інфляційних втрат у період з квітня 2004р. по березень 2007р., нарахованих за невиконання відповідачем грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та ст.174 ГК України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідача виник обов'язок виконувати належним чином умови укладеного між сторонами договору щодо сплати отриманої теплової енергії. Факт невиконання цього обов'язку доведено судом в іншій справі №5/165, та в силу ст.35 ГПК України не потребує доведенню знову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, діюче законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та статтею 174 ГК України.

Отже, вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність нарахування позивачем передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних не тільки на суму основного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання, а й на присуджені судом до стягнення інфляційні втрати, 3% річних, пеню та на судові витрати.

Проте, вірно зазначивши, що встановлені ст.625 ЦК України відсотки річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову повністю, не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом у квітні 2007р. (в межах трьохрічного строку позовної давності) і просив суд стягнути інфляційні втрати та річні, нараховані у т.ч. на суму основного боргу, починаючи з квітня 2004р. (а.с.13-14), а основний борг відповідачем сплачено у червні, серпні, грудні 2006р. (у період наданої судом 22.06.2006р. розстрочки виконання рішення суду) (а.с.49-52, 85-87).

Враховуючи викладене, ухвалені у справі рішення та постанова підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи по суті заявлених вимог, суду першої інстанції слід врахувати викладене, уточнити розрахунок суми, яка підлягає стягненню, з огляду на те, що інфляційні та річні підлягають нарахуванню тільки на суму основного боргу за час прострочення договірних зобов'язань.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Компанія "Дніпро" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 06.11.2007р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 24.06.2008р. у справі №15/168-07 скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій