КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2008                                                                                           № 38/159

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Гарник Л.Л.

суддів:           Вербицької О.В.

Євсікова О.О.

при секретарі:           Семеняк Т.В.

За участю представників:

від позивача -Борисенко Д.В. (довіреність від 04.09.2008р. № 3);

від відповідача -Пащенко О.О. (довіреність б/н від 01.07.2008р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.06.2008

у справі № 38/159 (Власов Ю.Л.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Мале підприємство "Фірма Техноспорт"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 146650,00 грн.

Склад колегії суддів змінений згідно розпоряджень заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2008р., від 20.08.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.06.2008р. у справі № 38/159 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія” про стягнення 146 650,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія”, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення.

Скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповним з’ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд під час розгляду справи:

- неправильно застосував положення частини 1 статті 126 Цивільного кодексу України, оскільки строк позовної давності по заявленим позовним вимогам Товариства з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” почався 18.04.2002р. - наступного дня після виключення відповідача з учасників Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія”;

- всупереч вимог частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України не розглянув заяву про застосування строку позовної давності;

- всупереч вимог статей 41-43 Господарського процесуального кодексу України відхилив клопотання про призначення у справі комісійної судово-економічної експертизи, надавши перевагу висновку судової експертизи від 07.08.2007р. № 6071/5071, призначеної та проведеної в межах господарської справи № 15/152.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія” висловився за задоволення апеляційної скарги, представник Товариства з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” – за її відхилення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія” (далі по тексту – відповідач) 146 650,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після виключення позивача зі складу учасників відповідача, останній виплатив йому не в повному обсязі вартість внеску до статутного фонду.

Зазначену обставину позивач розглядає як підставу виникнення у нього права вимоги виплати відповідачем залишку вартості внеску до статутного фонду в сумі 146 650,00 грн. на підставі статті 54 Закону України „Про господарські товариства”, статті 88 Господарського кодексу України й статті 148 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд встановив, що рішенням господарського суду міста Києва від 20.02.2007р. у справі № 15/152 (а.с. 33-37) було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія” про стягнення вартості розміру належної позивачу частини майна та невиплаченої йому частини внеску до статутного фонду відповідача.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007р. (а.с. 44-48) назване рішення господарського суду змінено; зменшено розмір основного боргу на 28 500,00 грн., оскільки в 2002 році позивач не отримав прибутків.

Як встановлено в судових актах, Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія" зареєстроване Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією 06.10.92 за № 446 (Свідоцтво про реєстрацію ХЕ 1547 від 06.10.92) та 24.11.93 перереєстровано цією ж державною адміністрацією (Свідоцтво про реєстрацію № 1547 від 06.10.92). Відповідно до редакції статуту 1993 року до складу засновників входять: Акціонерна компанія "Ласар", Хельсінки, Фінляндська республіка; Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Порцелак ЛТД", Дублін, Ірландія; Товариство з обмеженою відповідальністю „Фірма "Техноспорт", Київ, Україна.

Розмір статутного фонду на момент перереєстрації (в 1993) становив 108000,00 доларів США, що в еквіваленті становило 750600000.00 карбованців за курсом Національного банку України. Платіжними дорученнями № 358 від 23.11.92, № 317 від 22.11.93, № 246 від 04.11.94 позивач сплатив внесок до статутного фонду ТОВ "ПП Інтертехнологія" у загальному розмірі: 322 380 000,00 карбованців.

Рішенням Загальних зборів товариства, оформленим протоколом від 17.04.02, позивача було виключено із складу ТОВ "ПП" Інтертехнологія". Розмір частки позивача у статутному фонді ТОВ "ПП" Інтертехнологія" на момент виключення становив 8,25 %. 06.06.02 відповідач перерахував позивачу 3 233,80 грн., як повернення внеску у статутний фонд товариства, згідно рішення загальних зборів.

Висновком судової експертизи № 4110 від 31.08.06 (яка була призначена судом першої інстанції) встановлено, що внесок позивача до статутного фонду відповідача станом на 17.04.02 (на момент виключення позивача) становить 277296,83 грн. Враховуючи сплату відповідачем частини внеску до статутного фонду в розмірі 3233,80 грн., розмір неповерненого відповідачем внеску позивача до статутного фонду становить 274073,03 грн.

Апеляційним судом призначена додаткова експертиза. За результатами додаткової судово-бухгалтерської експертизи встановлено, що частка майна пропорційна внеску до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія", яка підлягає виплаті виключеному учаснику - Товариству з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт", з урахуванням фактичних внесків до статутного фонду учасниками-засновниками відповідача на момент виключення позивача, складала суму 364,0 тис. грн.

На підставі цього судами зроблено висновок, що вимоги позивача про стягнення 217350,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Втім, апеляційний суд також зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія" у 2002 році не одержало прибутку, частина якого до 17.04.02 (моменту виключення позивача) підлягає виплаті виключеному учаснику (Товариству з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство "Фірма Техноспорт"). У 2002р. понесені збитки в сумі 806,0 тис. грн. Сума коштів, що має бути виплачена учаснику при виході, підлягає зменшенню на 28,5 тис. грн. (сума збитків).

Погодившись з висновками судів попередніх інстанцій, Вищий господарський суд постановою від 28.02.2008р. (а.с. 49-52) залишив постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007р. у справі № 15/152 без змін.

В контексті наведеного, з огляду на ту обставину, що відповідач не виплатив позивачу в повному обсязі вартість внеску до статутного фонду, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду з таким висновком не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю, йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи експертних висновків, розмір належного позивачу відшкодування визначений, виходячи із доларового еквіваленту внеску позивача до статутного фонду та складає 364 000,00 грн.

Враховуючи ту обставину, що рішенням господарського суду міста Києва від 20.02.2007р. у справі № 15/152 присуджено до стягнення з відповідача 217 350,00 грн. в якості вартості належної позивачу частки майна, пропорційної внеску статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія”, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, яким встановлено, що залишок невиплаченої позивачу вартості частки майна складає 146 650,00 грн.

Втім, колегія суддів вважає слушним викладений в апеляційній скарзі довід про те, що місцевий господарський суд неправильно застосував положення частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила..

Відповідно до приписів статей 71 і 80 Цивільного кодексу Української РСР:

- загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки;

- закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові;

- якщо суд визнає поважною причину пропуску позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Згідно з вимогами статей 257 і 267 ЦК України:

- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки;

- позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення;

- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові;

- якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

З матеріалів даної справи вбачається, що відповідач звертався до місцевого господарського суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с. 61-62).

Враховуючи ту обставину, що рішення Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія” про виключення позивача із складу учасників прийняте 17.04.2002р., останній набув право вимоги виплати йому вартості частини майна товариства, пропорційній його частці у статутному (складеному) капіталі, після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Згідно частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України за зобов’язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно пункту 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000р. № 419, річна звітність подається підприємствами не пізніше 20 лютого наступного за звітним року.

Враховуючи наведене, кінцевий термін, протягом якого відповідач повинен був сплатити належні до виплати позивачу як виключеному учаснику платежі, встановлюється до 17.04.2003р. включно.

Отже, кінцевий термін виникнення у позивача права на звернення до суду з вимогою про стягнення невиплаченої вартості частки майна - 18.04.2003р., а відтак - строк позовної давності тривалістю три роки закінчився 18.04.2006р., тобто до того, як Товариство з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” у 2008 році звернулося до господарського суду.

У цьому зв’язку колегія суддів вважає доречною заяву відповідача про застосування строку позовної давності при вирішенні цього спору.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, чинного під час розгляду справи, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів відхиляє клопотання позивача про поновлення строку для звернення з позовом, оскільки матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про наявність поважних причин пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом в даній справі.

З урахуванням наведеного слід визнати помилковим висновок місцевого господарського суду, який, погоджуючись з правовою позицією позивача, розрахував строк позовної давності виходячи виключно з дати, коли позивач дізнався про вартість його внеску у статутному капіталі відповідача.

При таких обставинах рішення господарського суду міста Києва від 17.06.2008р. у справі № 38/159 підлягає скасуванню з прийняттям відповідно до вимог пункту 2 статті 103 Господарського процесуального кодексу України нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Викладена в апеляційній скарзі вимога про призначення у справі комісійної економічної експертизи задоволенню не підлягає, оскільки під час розгляду справи не виникло додаткових питань, вирішення яких потребує спеціальних знань та роз’яснень експерта.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського судуміста Києва від 17.06.2008р. у справі № 38/159 скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія” про стягнення 146 650,00 грн. відмовити повністю.

В іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Мале підприємство „Фірма Техноспорт” 733,25 грн. (сімсот тридцять три грн. 25 коп.) витрат з оплати державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказу із зазначенням реквізитів сторін доручити господарському суду міста Києва.

Справу № 38/159 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Гарник Л.Л.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Євсіков О.О.

15.09.08 (відправлено)