ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 р.

№ 10/159

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів:

Панової І.Ю.,

Заріцької А.О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Творчо-виробничий фонд "Фабрика І.Левинського", м. Львів

на рішення

господарського суду Львівської області від 10.07.2008

у справі

№ 10/159

за позовом

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Творчо-виробничий фонд "Фабрика І.Левинського", м. Львів

Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації

про

стягнення 10200,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

не з'явилися

не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У червні 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Творчо-виробничий фонд "Фабрика І.Левинського" (надалі –ТОВ "Творчо-виробничий фонд "Фабрика І.Левинського") в особі ліквідатора звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації (надалі –УКБ Львівської облдержадміністрації) про стягнення з останнього витрат на придбання матеріалів, транспортних витрат і оренду спецриштувань за контрактом від 30.10.1998 №98/5 у сумі 10200,00 грн.

Доповідач: Продаєвич Л.В.

Заявою, поданою в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивачем збільшено розмір позовних вимог і заявлено до стягнення з УКБ Львівської облдержадміністрації 299758,68 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.07.2008 (суддя: Довга О.І.) у задоволенні позову відмолено.

У поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі ТОВ "Творчо-виробничий фонд "Фабрика І.Левинського" просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмову в задоволенні позову на суму 10200,00 грн. та прийняти нове рішення, яким стягнути з УКБ Львівської облдержадміністрації 10200,00 грн. боргу.

Касаційна скарга вмотивована неправильним застосуванням норм матеріального права та незастосуванням норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 14.11.2008, надіслана сторонам у справі –14.11.2008 року), проте, сторони не скористалися правом, наданим їм статтею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 30.10.1998 між УКБ Львівської облдержадміністрації (Замовник) та ТОВ "Творчо-виробничий фонд "Фабрика І.Левинського" (Підрядник) укладено контракт №98/5, за умовами якого Замовник доручив Підряднику виконати реставраційно-відновлювальні та ремонтні роботи по будинку на пр. Свободи, 20 (Національний музей) у м. Львові у строки до квітня 1999 року (пункти 1.1, 3.2 контракту).

Згідно з пунктом 4.8 контракту Замовник оплачує Підряднику його фактичні затрати на придбання матеріалів, транспортні витрати і оренду спецриштувань згідно рахунків, погоджених із Замовником.

У зв'язку з невиконанням УКБ Львівської облдержадміністрації своїх зобов'язань за контрактом у частині оплати виконаних товариством робіт, останнє звернулося до господарського суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не скористався своїм правом на своєчасне звернення до відповідача за вимогою про виконання останнім своїх зобов'язань, не проведено замовником погодження витрат на спецриштування у зв'язку з відсутністю необхідних документів, визначених Держбудом України, та застосував загальні норми Господарського кодексу України.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів, визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Коли докази, що є в справі, зібрані в порядку, передбаченому положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд може обґрунтувати ними рішення лише при умові, якщо вони були ними оголошені в судовому засіданні і досліджені у сукупності з іншими матеріалами справи.

Переглянутий судовий акт цим вимогам не відповідає, висновки у справі не можна визнати переконливими, а справу такою, що розглянута при повному встановленні всіх фактичних обставин.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не з'ясував виконання позивачем зобов'язань за контрактом від 30.10.1998 №98/5, не дослідив надані товариством у цій частині докази та не перевірив твердження позивача в тій частині, що для виконання цього контракту ним було укладено договір оренди обладнання від 26.09.1998 №15/98 С-2, згідно з яким товариство взяло у тимчасову оренду в Спільного українсько-німецького підприємства "МВМ-Арихольдт" обладнання –будівельне універсальне риштування, з метою використання на об'єкті: Національний музей у м. Львові, що був предметом контракту від 30.10.1998 року.

Вказавши у судовому рішенні про те, що позивач не скористався своїм правом на своєчасне звернення до відповідача за виконанням останнім своїх зобов'язань, господарський суд не дослідив наявні в матеріалах справи претензії та не з'ясував підстави, з яких відповідачем допущено невиконання договірних зобов'язань у частині оплати, а також зробив висновок про оплату за використання спецриштувань по роботах, виконаних субпідрядником КП "Старий Мур", без доказів у цій частині.

Місцевим господарським судом не надано правової оцінки зазначеним обставинам, хоча вони мають суттєве значення для вирішення справи та саме на їх наявність наголошував позивач.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

А відтак, не надавши належної оцінки умовам контракту та його виконанню, не дослідивши при цьому інших доказів у справі у сукупності, місцевий господарський суд дійшов передчасного, необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, застосовуючи норми Господарського кодексу України, суд першої інстанції мав обґрунтувати правомірність їх застосування, зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Господарським кодексом України (01.01.2004 року), та з'ясувати, чи продовжують існувати ці відносини після набрання ним чинності.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Творчо-виробничий фонд "Фабрика І.Левинського" –задовольнити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 10.07.2008 у справі № 10/159 –скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий:                                                    І.Панова

Судді:                                                                                  А. Заріцька

Л. Продаєвич