ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 14/33
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого
судді
Юрченка Я.О.

суддів
Зварич О.В.

Якімець Г.Г.

розглянув
апеляційну скаргу
Селянського (фермерського) господарства «Надія і К», АДРЕСА_1

на
рішення Господарського
суду Рівненської області від 03.06.2008р.

у
справі № 14/33

за
позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «К+О, т.о.в.Аграфрост», м.Краснєвес Чеська
республіка

до
відповідача Селянського
(фермерського) господарства «Надія&К», АДРЕСА_1 Україна

за
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:
Акціонерного товариства «Ганосервіс», см.Оломоуц Чеська Республіка

про стягнення 116314,91 Євро

За
участю представників:

позивача: Працьовитий А.В., Ян Куял, Гілета М.М.

відповідача: ОСОБА_1

третьої
особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Господарського суду Рівненської області від 03.06.2008р. у справі № 14/33 позов
ТзОВ «К+О, т.о.в.Аграрфрост», м.Краснєвес Чеська республіка задоволено повністю
та вирішено стягнути з СФГ «Надія&Ко», АДРЕСА_1 Україна на користь позивача
119 689,35 Євро заборгованості, 1181,75 Євро витрат по держмиту, 118,00 гривень
витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу, а також
стягнуто з відповідача в дохід державного бюджету 15,14 Євро.

При
прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив зокрема з приписів статті
526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України
щодо обов'язковості виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов
договору, актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та інших
вимог, що звичайно ставляться. Оскільки саме Позивач на виконання договору
здійснював поставку Відповідачу технологічного обладнання та комбікорму для
племінних свиней, а Відповідач прийняв вказану продукцію від Позивача та
здійснив часткову оплату його вартості, відповідно у Відповідача існує
зобов'язання перед Позивачем стосовно повної оплати вартості технологічного
обладнання та комбікорму для племінних свиней, яке підлягає виконанню.

Відповідач,
не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення Господарського суду Рівненської області скасувати та
відмовити у задоволенні позову повністю. В обгрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що правонаступником Відповідача є Фермерське господарство
«Надія&Ко», посилається на недослідження судом першої інстанції всіх
обставин справи та прийняття судом доказів, які не мають значення для справи.
Посилається на те, що Позивачем не спростовано того, що Позивач діяв від імені
третьої особи у справі -АТ «Геносервіс»недобросовісно, використавши відносини
між сторонами спору в своїх інтересах.

Ухвалою
від 02.07.2008 року апеляційна скарга ФГ «Надія і К»була прийнята до розгляду
Львівським апеляційним господарським судом, розгляд справи було призначено на
22.07.2008 року.

В судове
засідання 22.07.2008 року представники Позивача та Відповідача зявилися та дали
свої пояснення по суті спору.

Дослідивши
всі матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до
висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Як
встановлено судами першої і апеляційної інстанцій,згідно з Генеральним
контрактом № 01/12/02 від 10.03.2005 року, Договору № 01/12/02 купівлі-продажу
технології свиногосподарського комплексу від 17 травня 2005 року та Додатку №1
від 20.05.2005 року до Договору № 01/12/02 від 17 травня 2005 року, укладених в
м. Рівно між ТзОВ “К+О, т.о.в. Аграрфрост” (Чеська Республіка) та СФГ
“Надія&Ко” (Україна) Позивачем було продано Відповідачу комплексне
технологічне обладнання для племінного свиногосподарського комплексу.

Згідно з
Додатком №1 до Договору № 01/12/02 купівлі-продажу технології
свиногосподарського комплексу від 17 травня 2005 року обладнання складається з:
сектор вирощування поросят та племінних свинок; родильний сектор; сектор
супоростних холостих свиноматок; сектор відкорму та докорму племінних свинок;
лінія приготування кормів.

Сума
Договору № 01/12/02 купівлі-продажу технології свиногосподарського комплексу
від 17 травня 2005 року становить - 4 791 697,00 CZK(чеських крон).

На
виконання пункту 2.3 Договору -поставка товару Позивачем здійснювалася
поетапно.

Технологічне
обладнання було поставлено на суму 4 908 551,00 чеських крон.

Крім
цього, було поставлено комбікорм для племінних свиней на суму 584 014,00
чешських крон.

Поставка
товару здійснювалася по наступних фактурах:

Дата фактури

Номер
фактури

Сума по
фактурі в кронах

28.05.01684
761,00

03.08.03169
346,00

15.09.041
339 337,00

03.10.051
137 461,00

09.12.09414
668,00

11.01.011
224 317,00

31.01.02522
675,00

РАЗОМ

5 492 565,00

На
виконання своїх зобов'язань по Договору № 01/12/02 купівлі-продажу технології
свиногосподарського комплексу від 17 травня 2005 року Позивачем було поставлено
Відповідачу вищезгаданий товар, що підтверджується вищезгаданими фактурами та
Міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR).

Поставка
товару здійснювалася згідно укладеного Позивачем договору ТзОВ “Карат”
(Львівська область, м. Новояворівськ, вул. С.Бандери, 8/8).

Згідно
пункту 4.1 Договору -оплата товару Відповідачем повинна була здійснюватися на
протязі 90 днів.

Згідно
пункту 4.3 Договору -валюта в якій Покупець повинен оплачувати отриманий товар
-EUR (Євро) по курсу національного банку Чеської Республіки в день оплати
товару.

Однак, на
виконання своїх зобов'язань по Договору № 01/12/02 купівлі-продажу технології
свиногосподарського  комплексу від 17 травня
2005 року -Відповідачем була проведена часткова оплата за отриманий товар в
сумі 2 460 235,15 чеських крон, що підтверджується виписками Чехословацького
торгового банку:

Дата оплати

Номер
платіжного документа

Сума оплати в євро

Курс ЧНБ євро до крони
на дату оплати

Сума оплати
в кронах

28.07.2005001KID20
213,3829,38593 869,10

30.09.2005H05437
000,0029,55206 850,00

18.11.2005001KID38
240,4129,3351 121 782,43

30.01.2006H42886
350,0028,41180 403,50

13.03.2006001КІD9
990,0028,84288 111,60

05.12.2006006KID2
472,092869 218,52

Разом:

84 265,88

2 460 235,15

Таким
чином, Відповідачем було порушено зобов'язання по оплаті отриманого товару і
заборгованість СФГ “Надія&Ко” перед ТзОВ “К+О, т.о.в. Аграрфрост” станом на
день подання позову становить - 3 032 329,85 чеських крон.

При
розгляді матеріалів справи суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно
до стаття 6 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” - суб'єкти, які
є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до
укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України
та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний
договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з
урахуванням міжнародних договорів України.

Зовнішньоекономічний
договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або
його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України чи законом.

Суб'єкти
зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види
зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній
формі заборонені законами України.

Відповідно
до Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної
купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року (стаття 1 Конвенції) - ця
Конвенція застосовується до договорів купівлі-продажу товарів між сторонами,
комерційні підприємства яких перебувають у різних державах:

a) коли
ці держави є Договірними державами; або

в) коли
згідно з нормами міжнародного приватного права застосовано право Договірної
держави.

Відповідно
до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 23 серпня 1989 року N
7978-XI - Україна приєдналася до Конвенції про договори міжнародної
купівлі-продажу товарів (надалі “Конвенція”) з такою заявою: Українська
Радянська Соціалістична Республіка згідно зі статтями 12 та 96 Конвенції
заявляє, що будь-яке положення статті 11, статті 29 або частини II Конвенції,
яке допускає, щоб договір купівлі-продажу, його зміна або припинення угодою
сторін чи оферта, акцепт або будь-яке інше вираження наміру здійснювалися не в
письмовій, а в будь-якій формі, незастосовне, якщо хоча б одна із сторін має
своє комерційне підприємство в Українській РСР. Набуття чинності для України: 1
лютого 1991 р.)

Відповідно
до статті 30 Конвенції - продавець зобов'язаний поставити товар, передати документи,
що стосуються його, та передати право власності на товар відповідно до вимог
договору та цієї Конвенції.

Відповідно
до статті 53 Конвенції - Покупець зобов'язаний сплатити вартість товару і
прийняти поставку товару згідно з вимогами договору та цієї Конвенції.

Відповідно
до статті 54 Конвенції - зобов'язання покупця сплатити вартість включає вжиття
таких заходів і додержання таких формальностей, які можуть вимагатися згідно з
договором або згідно з законами і правилами для того, щоб зробити можливим
здійснення платежу.

Відповідно
до статті 59 Конвенції - Покупець зобов'язаний сплатити вартість у день, який
встановлено чи може бути визначено згідно з договором та цією Конвенцією, без
необхідності якогось запиту або виконання яких-небудь формальностей з боку
продавця.

Відповідно
до статті 60 Конвенції - зобов'язання покупця прийняти поставку полягає:

a) в
здійсненні ним усіх дій, яких можна було б розумно очікувати від нього для
того, щоб дозволити продавцю здійснити поставку; і

в) в
прийнятті товару.

Відповідно
до статті 62 Конвенції - Продавець може вимагати від покупця сплати ціни,
прийняття поставки або виконання ним інших зобов'язань, якщо тільки продавець
не вдався до засобу правового захисту, не сумісного з такою вимогою.

Відповідно
до статті 63 Конвенції - Продавець може встановлювати додатковий строк розумної
тривалості для виконання покупцем своїх зобов'язань.

Крім
випадків, коли продавець одержав повідомлення від покупця про те, що він не
здійснить виконання зобов'язань протягом встановленого таким чином строку,
продавець не може протягом цього строку вдаватися до будь-яких заходів
правового захисту від порушень договору. Продавець, однак, не позбавляється цим
права вимагати відшкодування збитків за прострочення у виконанні.

Як
вбачається з матеріалів справи - своєчасного розрахунку згідно вищезгаданого
Контракту Відповідачем з Позивачем не було проведено. Листом від 04.08.2006
року Відповідач повідомив Позивача, що СФГ “Надія&Ко” -проведе повний
розрахунок за отриманий комбікорм та технологічне обладнання до 01.05.2007
року. Таким чином -Відповідач визнав борг перед Відповідачем. Доказом визнання
боргу Відповідача перед Позивачем є також проведення часткової оплати
Відповідачем за отриманий товар на умовах визначених в Договорі № 01/12/02 купівлі-продажу
технології свиногосподарського комплексу від 17 травня 2005 року між Сторонами
спору.

Враховуючи
існуючу заборгованість - Позивачем було направлено Відповідачу вимогу про
оплату отриманого комбікорму та технологічного обладнання на суму 3 032 329,85
чеських крон на умовах визначених у Договорі № 01/12/02 купівлі-продажу
технології свиногосподарського  комплексу
від 17 травня 2005 року.

Однак,
вимога Позивача залишилася без виконання та реакції Відповідача.

Відповідно
до статті 123 ГПК України - іноземні підприємства і організації мають право
звертатися до господарських судів згідно з встановленою підвідомчістю і
підсудністю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів.

Iноземні
підприємства і організації мають процесуальні права і обов'язки нарівні з
підприємствами і організаціями України.

Відповідно
до статті 124 ГПК України - господарські суди розглядають справи за участю
іноземних підприємств і організацій. Підвідомчість і підсудність справ за
участю іноземних підприємств і організацій визначається за правилами,
встановленими статтями 12-17 цього Кодексу.

Відповідно
до Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в
цивільних справах (надалі -“Договір”) - Україна та Чеська Республіка домовились
укласти цей Договір про правову допомогу в цивільних справах, згідно статті 1
якого: a) цивільними вважаються такі справи, які виникають із цивільних,
трудових, сімейних і комерційних правовідносин; b) органами юстиції визнаються
органи Договірних Сторін, які мають право приймати рішення та здійснювати
відповідні дії у справах, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті
Договору (Повноваження цих органів визначені законодавством кожної з цих
країн);

Згідно
пункту 3 Статті 1 Договору - положення цього Договору про громадян Договірних
Сторін поширюються відповідним чином на юридичних осіб, створених згідно з
законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають своє
місцезнаходження, а також на юридичних осіб, заснованих згідно з законодавством
третьої держави, що здійснюють підприємницьку діяльність на території
Договірних Сторін відповідно до законодавства останніх.

Відповідно
до пункту 1 статті 18 Договору (Дійсність документів) - документи, складені або
засвідчені компетентним органом однієї Договірної Сторони та підтверджені
підписом уповноваженої особи й офіційною печаткою, є дійсними на території
другої Договірної Сторони без подальшого засвідчення. Те ж саме стосується і
засвідчення підпису громадянина, копій і перекладів документів, засвідчених
компетентним органом. Документи, про які йдеться у пункті 1 цієї статті, мають
однакову доказову силу на територіях обох Договірних Сторін.

Відповідно
до Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України “Про деякі питання
практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій” від
31.05.2002 року -господарський суд має право приймати іноземні офіційні
документи без консульської легалізації у випадках передбачених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Господарський суд приймає документи, складені мовою іноземної держави, за умови
супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом на українську мову.

Відповідно
до статті 21 Договору - якщо відповідно до положень цього Договору повноваження
для розгляду справи мають органи юстиції обох Договірних Сторін, а заява про
порушення справи вже була подана одному з органів юстиції однієї Договірної
Сторони, то будь-який орган юстиції другої Договірної Сторони не вправі
розглядати цю справу.

У зв'язку
з чим та керуючись вимогами ГПК України доводимо до відома суду, що Позивач на
момент подання даного позову не звертався до будь-якого компетентного органу в
України чи Чеській Республіці для вирішення даного питання в судовому порядку
та на даний час спір про той же предмет, з цих підстав і між цими ж Сторонами
не знаходится на розгляді в компетентному органі України та Чеської Республіки.

Відповідно
до статті 48 Договору - правовідносини, що виникають в результаті укладення
договорів, регулюються законодавством, яке обирається за згодою їхніх
учасників.

Відповідно
до пункту 5 Статті 48 Договору - справи з вирішення спорів, що виникають з
договірних відносин, є компетентним вирішувати орган юстиції тієї Договірної Сторони,
на території якої має місце проживання, перебування чи знаходження відповідач
або знаходиться спірне нерухоме майно.

Відповідно
до пункту 11.1 Договору № 01/12/02 купівлі-продажу технології
свиногосподарського  комплексу від 17
травня 2005 року -Продавець та Покупець зобов'язалися вжити всіх заходів для
вирішення всіх спорів і суперечностей, які можуть виникнути з даного Договору,
або у зв'язку з ним шляхом переговорів.

Як
вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви -Позивач вжив всіх достатньо
розумних та можливих заходів для вирішення даного спору в добровільному
порядку. Однак, Відповідачем не було виконано своїх зобов'язань по укладеному
Договору, чим порушено права Позивача, що дало підстави для застосування
Позивачем передбачених чинним законодавством України засобів правового захисту.

Відповідно
до пункту 11.2 Договору № 01/12/02 купівлі-продажу технології
свиногосподарського  комплексу від 17
травня 2005 року -у випадку якщо Сторони не зможуть прийти до такої згоди, то
всі спори і суперечності підлягають розгляду у відповідному суді і за
законодавством в місці знаходження відповідача.

Таким
чином, Сторони -Позивач та Відповідач, з дотриманням вимог законодавства
України та міжнародного права, дійшли згоди щодо компетентного органу, який повинен
розглядати спір, що виник з Договору № 01/12/02 купівлі-продажу технології
свиногосподарського комплексу від 17 травня 2005 року, та щодо права, яке
повинно застосовуватися при розгляді даного спору.

Відповідно
до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 цього ж Кодексу
договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2
статті 533 ЦК України визначено - якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається
за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим
актом.

Судом
встановлено, що саме Позивач і саме на виконання договору №01/12/02 від
17.05.2005 року здійснював поставку Відповідачу технологічного обладнання та
комбікорму для племінних свиней, а Відповідач прийняв вказану продукцію від
Позивача та здійснив часткову оплату його вартості, що в свою чергу є підтвердженням
того, що у Відповідача існує зобов"язання перед Позивачем стосовно повної
оплати вартості технологічного обладнання та комбікорму для племінних свиней,
яке підлягає виконанню.

Крім
того, суд звертає увагу на те, що правовідносини між сторонами по поставці
технологічного обладнання та комбікорму для племінних свиней та оплаті його
вартості виникли не тільки на підставі договору №01/12/02 від 17.05.2005 року
купівлі-продажу технології свиногосподарського комплексу. 10 березня 2005 року
між позивачем та відповідачем був укладений Генеральний контракт №01/12/02,
предметом якого була продажа Позивачем Відповідачу технологічного обладнання,
племінних свиноматок і хряків. Укладаючи вказаний контракт, як Позивач, так і
Відповідач, діяли від свого імені .

Таким
чином, вимоги Позивача грунтуються на договорі та законі, а відтак висновок
суду першої інстанції про їх задоволення є правомірним.

Наведений
на спростування підставності стягнення з Відповідача заборгованості довід
скаржника про те, що поставка технологічного обладнання та комбікорму не
відбулась, оскільки не була оформлена актом приймання-передачі, не приймається
судом до уваги, як недостатній, так як в судовому засіданні сторони, в тому
числі представник Відповідача, підтвердили факт використання Відповідачем
поставленого технологічного обладнання та комбікорму.

Виходячи
з того, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої
інстанції не спростовано, підстави для скасування рішення місцевого
господарського суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись
ст.ст.99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,
Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
Господарського суду Рівненської області від 03.06.2008р. у справі № 14/33
залишити без змін, а апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства
«Надія і К», АДРЕСА_1 - без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали
справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Зварич О.В.

Суддя
Якімець Г.Г.