ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.11.2008

Справа №2-29/17052-2007А

За позовом - Алупкінського центрального військового клінічного санаторію Міністерства Оборони України (військова частина А 1427), (98676, вул. Амет – Хана – Султана, б. 31, м.Алупка).

До відповідача – Державної податкової інспекції у м. Ялті, (98600, вул. Васильєва 16, м. Ялта).

про визнання незаконними дій, скасування акту перевірки, скасування незаконно нарахованих та повернення незаконно стягнутих штрафних санкцій.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар судового засідання В.В. Романів

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - Скринникова М. П., довіреність № 703 від 23.11.07, представник.

Від першого відповідача - Володькін С. А., довіреність № 2285/9/10.0 від 04.05.06, гол. держ. податковий інспектор юр. відділу.

Суть спору: Алупкінський центральний військовий клінічний санаторій МО України звернувся до господарського суду АР Крим із позовною заявою до відповідача - ДПІ у м. Ялті в АРК про визнання незаконними дій та скасування акту №157/23-01/08396546 від 09.08.2005р.; скасування незаконно нарахованих санкцій на загальну суму 28 334,00 грн. від 09.08.2005р.; повернення на рахунок позивача стягнену суму 22793,06 грн.

Провадження по справі було порушено ухвалою господарського суду АРК від 10.12.2007р. суддею Омельченко В.А.

Ухвалою заступника Голови господарського суду АР Крим Тіткова С. Я. від 08.10.2008р. справа №2-16/17052-2007А передана до провадження судді Башилашвілі О.І. в зв’язку з припиненням повноважень та переходом до іншого суду судді Омельченко В. А. та справі привласнено новий номер №2-29/17052-2007А.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не є платником податку з власників транспортних засобів, оскільки є військової частиною та усі транспортні засоби санаторію є державною власністю та закріплені за позивачем на праві оперативного управління.

Відповідач проти позову заперечує посилається на те, що позивач не звільнений від сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. Відповідач посилається на те, що податкове зобов’язання визначено позивачу податковим повідомленням – рішенням № /0 від 12.08.2005р. та донараховані суми сплачені позивачем добровільно, а не шляхом стягнення.

Заявою від 28.02.2008р. позивач змінив предмет позову та просив суд: визнати незаконними дії Державної податкової інспекції в м. Ялта АРК і скасувати пункт 2.7. "Податок з власників транспортних засобів і інших самохідних машин і механізмів" в акті № 15723-0108396546 від 09.08.05 року "Про результати перевірки дотримання вимог податкового і валютного законодавства Алупкінського центрального військового клінічного санаторію, за період з 01.07.2002 року по 31.03.2005 роки"; скасувати незаконно нараховані штрафні санкції на загальну суму 28 тисяч 334 гривни 00 копійок Державною податковою інспекцією м. Ялти від 09.08.05 року; скасувати першу податкову вимогу від 27 грудня 2005 року №11490 вих. № 234510241 від 28.12.2005 року на суму нарахованої пені 317 гривень 08 копійок, штрафних санкцій на суму 124 гривни 26 копійок; скасувати акт №2 Державної податкової інспекції в м. Ялта АРК від 10.01.06 року за №08396546 17-2 за невчасну оплату з власників транспортних засобів на суму штрафних санкцій 2 953,53 грн.; скасувати другу податкову вимогу від 17 листопада 2005 року № 2М413 вих. від 18 листопада 2005 року № 2117210241 на суму штрафних санкцій 4 720,55 грн., основного платежу 14 677, 64 грн.; скасувати податкове повідомлення - рішення від 12 серпня 2005 року № /0 на суму штрафних санкцій 14677,00 грн.; стягнути з Головного Управління казначейства м. Сімферополя незаконно стягнені штрафні санкції на суму 2 953,53 (платіжне доручення № 1170 від 08.02.2006 року), на суму 14 677,64 грн. (платіжне доручення № 974 від 16.12.2005 року), на суму 4720,55 грн., на суму 124,26 грн., на суму 317,08 грн., загальну суму 22 351,70грн.

Ухвалою від 11.06.2008р. суд залучив до справи у якості другого відповідача – Головне Управління Державного казначейства України в АР Крим.

Заявою від 04.11.2008р. позивач відмовився від позовних вимог до Головного Управління Державного казначейства України в АР Крим про стягнення незаконно стягнутих штрафних санкцій на загальну суму 22351,70 грн. та просив суд закрити провадження у цій частині, та з врахуванням вищесказаного надав суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 12.08.2005 року не законно нарахованого податкового зобов'язання з власників транспортних засобів в загальній сумі 43011,00 грн., за основним платежем в сумі 28334,00 гривень, за штрафними санкціями в сумі 14677,00 грн. на підставі акту перевірки №284223 - 1 від 09.08.2005 року.

20.11.2008р. позивач в судовому засіданні усно заявив клопотання про заміну позивача на належного, а саме: з Алупкінського центрального військового клінічного санаторія Міністерства Оборони України, на належного - Алупкінський центральний військовий клінічний санаторій Міністерства Оборони України (військова частина А 1427), (вул. Амет – Хана – Султана, б. 31, м. Алупка, ), в підтвердження чого надав суду статутні документи останнього.

Ухвалою від 20.11.2008р. суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Головного Управління Державного казначейства України в АР Крим незаконно стягнутих штрафних санкцій на загальну суму 22351,70 грн. та замінив позивача з Алупкінського центрального військового клінічного санаторію Міністерства Оборони України на належного - Алупкінський центральний військовий клінічний санаторій Міністерства Оборони України (військова частина А 1427), (вул. Амет – Хана – Султана, б. 31, м. Алупка, код в ).

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

У період з 21.07.2005р. по 09.08.2005р. відповідач провів планову документальну перевірку Алупкінського центрального військового клінічного санаторія за період з 01.07.2002р. по 31.03.2005р. Перевірка проводилась на підставі посвідчення від 21.07.2005р. №591, виданого ДПІ у м. Ялта та з урахуванням вимог п.2 ст.11Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ від 04.12.1990р., відповідно до затвердженого плану-графіку перевірок на липень 2005р. про що складений акт №157/23-01/08396546 (реєстр. №2842/23-1) від 09.08.2005р.

За результатами вказаної перевірки, відповідачем встановлено порушення ст. 5, 6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» від 11.12.1991р.№1963-ХІІ, змінами та доповненнями, в частині ненадання розрахунків сум податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів на 2003 рік по строку до 03.03.2003р., на 2004 рік по строку до 29.02.2004р., на 2005 рік по строку до 01.03.2005р., а також не нарахування та несплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів за період з 01.01.2003р. по 31.03.2005р. в результаті чого визначені податкові зобов'язання по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі 28334,00грн., в т.ч. за 2003р. - 12593,00грн., за 2004р. - 12593,00 грн., за 1 квартал 2005р. - 3148,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №/0 від 12.08.2005р., яким позивачу визначено податкове зобов'язання в сумі 43011,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" платники податків - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Статтею 5 Закону України Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» передбачено, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується, зокрема: юридичними особами - щоквартально рівними частинами до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом.

Пільги щодо податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів передбачені ст. 4 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів».

Згідно ст. 6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», юридичні особи на основі бухгалтерського звіту (балансу) у строки, визначені законом для річного звітного періоду, подають відповідному органу державної податкової служби за місцем реєстрації транспортних засобів розрахунок суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на поточний рік за формою, затвердженою центральним податковим органом України.

Суд вважає неспроможним посилання позивача на те, що він не є платником податку з власників транспортних засобів, оскільки є військової частиною та усі транспортні засоби санаторію є державною власністю та закріплені за позивачем на праві оперативного управління, у зв’язку з наступним.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про збройні сили України», Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом.

Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

При цьому, відповідно до абз.3 ст.1 Закону України «Про систему оподаткування» №1251-XII від 25.06.1991р., ставки, механізм стягування податків, зборів (обов'язкових платежів) не можуть встановлюватися чи змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Так, суд вважає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (зі змінами і доповненнями), та ст. 14 Закону України «Про збройні сили України» позивач є платником податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, оскільки Закон України «Про збройні сили України» не є законом про оподаткування, тому передбачені у ст. 14 цього Закону пільги щодо оподаткування не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки відповідні зміни до законів про оподаткування не вносилися.

Аналогічна позиція викладена в Постанові судової палати у господарських справах Верховного суду України від 12.10.2004р. у справі № 3/139 за позовом військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави в особі військових частин А2647 до Державної податкової інспекції в м. Рівному, Головного фінансового управління Рівненської обласної державної адміністрації, Управління Державного казначейства у Рівненській області та Управління бюджету та фінансів Рівненського міського виконавчого комітету про повернення сплаченого транспортного податку і пені.

При цьому суд враховує, що позивач в добровільному порядку сплатив донараховані суми до Державного бюджету.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За викладених обставин, враховуючи те, що Закон України «Про збройні сили України» не є законом про оподаткування, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки законодавства України про оподаткування не передбачає пільги по сплаті податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів для військових частин.

Вступна та резолютивна чистини постанови оголошені – 20.11.2008р.

Повний текст постанови складений та підписаний – 25.11.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного адміністративного суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.