ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 р.

№ 18/338-06(П39/113)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого

Н.О. Волковицької

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

прокуратури України – Барілов Д.В. –дов. № 24 від 26.12.2007; Шатохін П.І. –дов. № 136 від 17.03.2008; Колійчук В.І. –довідка ЄДРПО № 49/03 від 01.08.03

відповідача

не з’явились

третьої особи

не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Заступника військового прокурора Житомирського гарнізону

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2007

у справі

№ 18/338-06 (ВП39/113)

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Військового прокурора Житомирського гарнізону м. Житомир в інтересах держави в особі військової частини 1490

до

Державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська

за участю третьої особи

товариства з обмеженою відповідальністю "Надін"

про

стягнення 119 287, 61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Житомирського гарнізону м. Житомир в інтересах держави в особі військової частини 1490 звернувся до господарського суду у вересні 2005р. з позовом в інтересах держави в особі Військової частини 1490 до Відділу Державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції про стягнення з управління юстиції міста Дніпропетровська 119287,61грн. шкоди, завданої діями працівника відповідача Костиль О.І. під час виконання ним своїх службових обов’язків. В обґрунтування позовних вимог, прокурор покликався, що державним виконавцем порушено строки винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та не своєчасно направлено виконавчий документ до ліквідаційної комісії, що унеможливило виконання рішення суду.

Відповідач відхилив позовні вимоги, покликаючись на відсутність порушень вимог чинного законодавства у діях державного виконавця та ліквідацію як юридичної особи відділу державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції у м. Дніпропетровську та прийняття Наказу Міністерства юстиції України від 14.08.2005р. № 1482/к про ліквідацію Бабушкінського відділу державної виконавчої служби, в зв’язку з чим створено ліквідаційну комісію.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2007 р. (суддя Петрова В.І) в порядку статті 25 Господарського процесуального кодексу України замінено відповідача його правонаступником –Державною виконавчою службою у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська; у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо дотримання державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, відповідно до наказу від 29.03.2005 по справі № 7/48, норм чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. (судді: Павловський П.П. –головуючий, Швець В.В., Чус О.В.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на його відповідність матеріалам справи та нормам чинного законодавства, відсутністю в апеляційному поданні скарзі посилань на обставини, з яких може бути скасовано судове рішення.

Не погоджуючись з постановою, Заступник військового прокурора Житомирського гарнізону звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просить скасувати постанову апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про стягнення з Державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на користь військової частини 1490 матеріальної шкоду завдану державним виконавцем Костиль О.І. під час виконання ним своїх службових обов’язків в розмірі 119 287, 61 грн. Касаційна скарга мотивована доводами про неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, а саме, статті 32 Господарського процесуального кодексу України, не встановив вину державного виконавця з пояснень сторін та доданих до справи документів, що відображали провадження по виконанню рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2005р. з цивільної справи № 7/48; незастосуванням статей, статей 31, 34 Закону України "Про власність", статей 24, 65 Закону України "Про виконавче провадження", статей 316, 368, 1166, 1172 Цивільного кодексу України.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення представників, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційне подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 02.03.2005р. господарським судом Дніпропетровської області було винесено рішення по справі № 7/48 про стягнення з акціонерного комерційного банку "Прем’єрбанк" на користь військової частини 1490 суми 119287,61грн., на виконання якого було видано наказ від 29.03.2005р.

04.04.2005р. вказаний наказ пред’явлено до виконання у відділ державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції, правонаступником якого є відділ державної виконавчої служби, якому передано відповідні функції ліквідованого органу; 08.04.2005р. державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Костиль О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання наказу по справі № 7/48; 15.04.2005р. виконавче провадження у даній справі закінчено, про що винесено постанову від 15.04.2005р.; виданий на виконання судового рішення наказ від 29.03.2005р. направлено до ліквідаційної комісії акціонерного комерційного банку "Прем’єрбанк".

Також судами встановлено, що ліквідатором було відхилено вимоги військової частини про визнання її кредитором акціонерного комерційного банку "Прем’єрбанк" в зв’язку з тим, що їх було заявлено з пропуском строку, встановленого Законом України "Про банки та банківську діяльність"; як вбачається з матеріалів справи, оголошення про ліквідацію акціонерного комерційного банку "Прем’єрбанк" опубліковано в газеті "Голос України" від 18.03.2005р.

Відповідно до статті 89 Закону України "Про банки та банківську діяльність" кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку протягом місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури.

Частиною 3 статті 88 вказаного Закону, при розгляді судом справи про визнання банку неплатоспроможним застосовується законодавство України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в частині, що не суперечить нормам цього Закону, тобто, кредитором в розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є військова частина № 1490.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не надав суду доказів належного звернення у встановлений строк до ліквідатора акціонерного комерційного банку "Прем’єрбанк" про визнання його кредитором, що, за статтею 89 Закону України "Про банки та банківську діяльність" є його компетенцією, та дійшов висновку про наявність вини самого позивача у майновій шкоді внаслідок недодержання передбаченого законодавством порядку для визнання його грошових вимог.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки, зокрема, законодавство розрізняє такі окремі підстави виникнення цивільних прав та обов’язків, як договори та інші правочини та завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обов’язку є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Оскільки за статтею 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" державна виконавча служба входить до системи Міністерства юстиції України, то вона відноситься до системи органів виконавчої влади, а відповідальність органів виконавчої служби передбачено статтею 1174 Цивільного кодексу України за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю їх посадових чи службових осіб.

Відповідальність органів державної виконавчої служби передбачено також частиною 1 статті 86 Закону України "Про виконавче провадження", за якою стягувач має право звернутись з позовом до юридичної особи, яка зобов’язана провадити стягнення коштів з боржника, в разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

Таким чином, для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди суду необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру шкоди, причинного зв’язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, вину відповідача.

При цьому на позивача покладено обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов’язання відповідачем, розміру завданих шкоди та прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язання та шкодою.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження” постанова про відкриття виконавчого провадження виноситься державним виконавцем у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа. При цьому відповідно до пункту 3.2 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05.07.1999р., приймання всіх виконавчих документів і кореспонденції, що надійшла до органу ДВС, покладаються на діловода органу ДВС, який переглядає всю кореспонденцію в день її надходження, реєструє і передає її начальнику органу ДВС не пізніше наступного дня з моменту надходження, тобто, день надходження виконавчого документу до органу державної виконавчої служби не є тотожнім дню надходження цього документу державному виконавцеві.

У випадку ліквідації боржника –юридичної особи, в тому числі внаслідок визнання боржника банкрутом, виконавчий документ передається до ліквідаційної комісії або арбітражного керуючого для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законодавством порядку.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 1 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у випадках передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника –юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом.

Судами попередніх інстанцій вірно встановлено обставини справи щодо додержання державним виконавцем вимог чинного законодавства при здійсненні виконавчого провадження щодо виконання наказу від 29.03.2005р. по справі № 7/48 та застосовано норми законодавства, що регулюють вказані правовідносини.

Як наслідок, прийняті апеляційним та місцевим господарськими судами постанова та рішення відповідають вимогам статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Твердження військового прокурора Житомирського гарнізону про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права не знайшли підтвердження та суперечать матеріалам справи, інші доводи стосуються встановлених судами обставин справи, що суперечить нормам законодавства про межі перегляду в касаційній інстанції; викладені в касаційній скарзі доводи спростовано проаналізованими нормами чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Заступника військового прокурора Житомирського гарнізону залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2007р. у справі № 18/338-06 (ВП 39/113) господарського суду Дніпропетровської області та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2007р. залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач