ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

28
жовтня 2008 р.

№
17/3

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц
К.В.,

суддів:

Глос
О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши
касаційну скаргу

ФОП
ОСОБА_1.

на
постанову

Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 14.08.2008 р.

у
справі

№17/3

господарського
суду

Кіровоградської
області

за
позовом

СПД-ФО
ОСОБА_1.

до

Головного
управління промисловості та розвитку інфраструктури Кіровоградської обласної
державної адміністрації

за
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:

СПД-ФО
ОСОБА_2.

про

стягнення
шкоди в розмірі 15 711,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана
касаційна скарга ФОП ОСОБА_1. на постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.08.2008 р. у справі №17/3 не може бути прийнята до
розгляду Вищим господарським судом України, оскільки вона не відповідає вимогам
розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з
наступних підстав.

До
скарги не додано належних доказів сплати державного мита у встановленому
законом порядку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито
сплачується в доход державного бюджету в порядку і розмірі, встановлених
законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні
встановлено Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Верховною
Радою України прийнято Закон України від 25.03.2005 р. №2505-IV "Про
внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005
рік" та деяких інших законодавчих актів України", яким, зокрема,
внесено зміни до Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. №7-93.
Названий Закон набрав чинності з 31.03.2005 р.

Підпунктом
“а” п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”
встановлено ставку державного мита із заяв майнового характеру у розмірі 1
відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (102,00 грн.) і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян із заяв майнового характеру (25500 грн.).

Згідно
з підпунктом “г” цього ж пункту встановлено ставку державного мита із
касаційних  скарг на рішення та постанови
у розмірі 50 відсотків ставки,  що
підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а
із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Із
доданої до матеріалів касаційної скарги квитанції від 12.09.2008 р. №12
вбачається, що відповідачем сплачено лише 75,00 грн. державного мита,
тобто у розмірі меншому, ніж встановлений законодавством України за розгляд
касаційної скарги на постанову апеляційної інстанції.

За
таких обставин касаційна скарга ФОП ОСОБА_1. підлягає поверненню відповідно до
п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Після
усунення обставин, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України, скаржник має право повторно подати касаційну
скаргу в загальному порядку.

Враховуючи
викладене, керуючись ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну
скаргу ФОП ОСОБА_1. від 10.09.2008 р. на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 14.08.2008 р. у справі №17/3  повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий
К.Грейц

Судді:
О.Глос

С.Бакуліна