КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2008                                                                                           № 32/201

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Синиці О.Ф.

суддів:           Рєпіної Л.О.

Буравльова С.І.

при секретарі:           Волуйко Т.В.

За участю представників:

Від позивача – Яременко Я.В. – по довіреності.

Від відповідача 1 –Купріянова О.М. – по довіреності.

Від відповідача 2 – Фортушний С.І. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.06.2008 р.

у справі № 32/201 (Хрипун О.О.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) "Орфей"

до                                                   Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи

Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в м.Києві

про                                                  зобов"язання вчинити дії та визнання бомбосховища непридатною захисною спорудою цивільної оборони.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 04.06.2008 р. у справі № 32/201 позов ВАТ “Орфей” до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи про зобов’язання вчинити дії та визнання бомбосховища непридатною захисною спорудою цивільної оборони був повністю задоволений.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачі звернулися з апеляційними скаргами. Представник позивача проти апеляційних скарг заперечив, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.1991 р. між орендним підприємством “Орфей” та Українським державним концерном місцевої промисловості “Укрмісцевпром” був укладений договір № 43 про викуп державного майна, згідно умов якого орендне підприємство “Орфей” (ВАТ “Орфей” є правонаступником орендного та колективного підприємства “Орфей”) викупило у держави цілісний майновий комплекс за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50, та яке 14.08.1996 р. було зареєстровано в БТІ. У переліку об’єктів що перебувають у власності позивача зазначено й бомбосховище №8 (350 кв. м.), захисна споруда № 106407.

У технічному паспорті на бомбосховище, який був складений 06.05.1980 р. зазначено, що підлога бомбосховища періодично буває залитою водою.

У 2005 році позивачем було прийняте рішення про списання об’єкту цивільної оборони, як непридатного до використання за призначенням.

З висновку про технічний стан сховища за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50 вбачається, що ЗС ЦО № 106407 непридатна для експлуатації в режимі сховища, не відповідає вимогам ДБН 2.2.5-97, відновлення захисної споруди технічно та економічно не доцільне. Запропоновано її списати з балансу ВАТ “Орфей”.

У зв’язку з вище викладеним, позивачем на адресу відповідача 2 був направлений пакет документів для вирішення відповідного питання.

Державний науково дослідний інститут будівельних конструкцій (НДІБК) підтвердив, що згаданий об’єкт непридатний до використання за прямим призначенням згідно висновку від 11.08.2006 р.

29.05.2006 р. Головне управління Київської міської державної адміністрації у своїму листі № 047/541 на адресу МНС України підтвердило, що бомбосховище підлягає списанню і використанню в господарських цілях.

Листом № 66 від 15.08.2006 р. позивач знову звернувся до Головного Управління МНС в м. Києві про узгодження документації.

13.09.2006 р. Управління, посилаючись на “Інструкцію про порядок списання непридатних споруд цивільної оборони”, відповіло, що питання про списання захисних споруд цивільної оборони відносяться до компетенції органів виконавчої влади та МНС України.

13.09.2006 р. позивач, листом № 78 направив документи Департаменту цивільної оборони захисту населення МНС України на узгодження.

Департамент висунув додаткові вимоги щодо узгодження документації в ГУ МНС України в м. Києві, заключення договору на розміщення особового складу ВАТ “Орфей” в об’єктах цивільної оборони інших підприємств та зміни форми акту на списання, надавши право затвердити його голові Солом’янської районної в м. Києві Державної адміністрації, при тому, що власником об’єкту є позивач.

Позивач вдруге звернувся до ГУ МНС України в м. Києві, на що отримав лист № 16/9/3826 від 10.10.2006 р. в якому зазначено, що захисна споруда цивільної оборони не відповідає вимогам ДБН 2.2.5-97.

Для визначення стану захисної споруди і оформлення документації, пов’язаної із списанням цієї споруди, відновлення якої економічно недоцільне, за наказом начальника цивільної оборони утворюється комісія, за результатами роботи комісія складає акт про списання захисної споруди за формою згідно з додатком № 1 до Інструкції. Такий акт було складено у 2005 році за № 106407 та надано МНС України на погодження та затвердження.

Непогоджена документація повертається власнику захисної споруди із зазначенням причини відмови.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд взяв до уваги те, що відповідь Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи про відмову погодити акт списання захисної споруди цивільної оборони, що викладена у листі від 15.11.2006 р. є необґрунтованою, оскільки не містить жодних мотивів відмови, що порушує законні права позивача як власника об’єкту.

Заперечуючи проти рішення, відповідач 1 наполягає на тому, що відповідно до “Інструкції про порядок списання непридатних захисних споруд цивільної оборони” від 08.04.1999 р. № 567 висновки позивача за 2005 та 2006 роки є недійсними; що акт про стан захисної споруди не відповідає вимогам, оскільки не містить підпису представника РВ ФДМУ; судом не задоволено клопотання про зупинення провадження у справі, в зв’язку з чим відповідач позбавлений можливості надання суду документів що спростовують позовні вимоги; справа повинна розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідач є органом державної влади.

Заперечуючи проти рішення, відповідач 2 вказує на те, що на нього не покладено обов’язків щодо затвердження або узгодження документів стосовно списання непридатних захисних споруд, визначення їх стану, ведення журналу обліку списаних захисних споруд цивільної оборони.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження відповідача 1 про те, що спір повинен розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в зв’язку з тим, що він є органом державної влади, на думку колегії суду є помилковими, оскільки даний спір не відноситься до компетенції адміністративного суду в розумінні ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, місцевий господарський суд правомірно розглянув дану справу в межах компетенції, наданої йому Господарським процесуальним Кодексом України.

Щодо відмови господарського суду у задоволенні клопотання про зупинення провадження, то колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України перелік підстав для зупинення провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, отже, оскільки згадана норма не містить підстави для зупинення провадження у справі у зв’язку зі зверненням до Генеральної прокуратури, то порушень процесуального права не вбачається.

Дійсно, акт про стан захисної споруди ЦО № 106407 не містить підпису представника РВ ФДМУ Борисенко Б. В. ( а.с. 106-107 т. 1), проте, згідно додатку № 1 до акту від 26.08.2005 р. представник висловив окрему думку про недостатність, на його погляд, підстав для списання захисної споруди, та вказав що списання захисної споруди цивільної оборони належить до компетенції МНС. Окрема думка представника комісії передбачена Інструкцією.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача 1 ( а.с. 30 т. 1) у погодженні акта про стан захисної споруди цивільної оборони є необґрунтованою. При цьому колегією береться до уваги наступне.

Згідно згаданої вище Інструкції, позивачем був підготовлений весь пакет документів, необхідних для списання об’єкту, була створена комісія, яка в свою чергу склала акт стану захисної споруди, тобто проведені необхідні дії для списання об’єкту та подання на погодження відповідача 1 акту. Посилаючись на Інструкцію, відповідач 1 вважає відмову у погодженні акту правомірною, проте, вказаний правовий акт не містить обмежень/заборони/ відмови у погодженні акту з причин що вказані у листі про відмову, а саме: притягнення керівництва ВАТ до відповідальності за фактом порушень вимог законодавства у сфері утримання ЗСЦО.

Таким чином, апеляційні вимоги відповідача 1 задоволенню не підлягають.

Що стосується заперечень відповідача 2 на оскаржуване рішення, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, а тому такими що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

ГУ МНС в м. Києві веде облік захисних споруд цивільної оборони, які знаходяться на відповідній території, але до його обов’язків не входить затвердження або узгодження документів стосовно списання непридатних захисних споруд, визначення їх стану, ведення журналу обліку списаних захисних споруд цивільної оборони, такі функції покладені на Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і районні управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2008 р. у справі № 32/201 в цій частині підлягає скасуванню, оскільки Головне управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи не є належним відповідачем.

Міністерству України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи необхідно надіслати інформацію районному управлінню Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, як підпорядкованій структурі, про списання захисної споруди для внесення в журнал обліку захисних споруд цивільної оборони.

Враховуючи вище викладене, рішення господарського суду від 04.06.2008 р. у справі № 32/201 підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 – 105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду від 04.06.2008 р. у справі № 32/201 – скасувати частково.

Пункт перший резолютивної частини рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2008 р. у справі № 32/201 викласти у наступній редакції:

“Позов задовольнити частково”.

2. Виключити з резолютивної частини рішення пункт четвертий.

3. В інших частинах рішення господарського суду м. Києва від 04.06.2008 р. у справі № 32/201 – залишити без змін.

4.           Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Синиця О.Ф.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Буравльов С.І.

08.10.08 (відправлено)