ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2008 р.

№
12/121

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого,
судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргу Чернівецької виробничо-торгівельної
колективної

фірми "Акцент Лтд"

на
постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 27.11.2007р.

у
справі         №12/121

за позовом
ОСОБА_1

до                      1) Чернівецької
виробничо-торгівельної колективної фірми "Акцент Лтд";

2) ОСОБА_2

про                    визнання недійсним договору
купівлі-продажу часток товариства,

за участю
представників сторін:

від позивача: не
з'явився,

від відповідача 1: не
з'явився,

від відповідача 2: не
з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом до Чернівецької
виробничо-торгівельної колективної фірми "Акцент Лтд" та ОСОБА_2 і
просив суд визнати  недійсним договір
купівлі-продажу 1000 часток товариства з обмеженою відповідальністю з
розстроченням платежу від 03.03.2006р., укладений між відповідачами.

Рішенням
господарського суду Чернівецької області від 13.08.2007р. (суддя Бутирський
А.А.) у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. Вказане рішення мотивовано
тим,  що вирішення питання про передачу,
продаж частки, придбаною самою фірмою (відповідачем 1), віднесено до
компетенції правління відповідача 1 (підпункт "і" пункту 4.11 статуту
ЧВТКФ "Акцент Лтд"), яке прийняло рішення про продаж другому
відповідачу 1000 часток. Вказане рішення до суду не оскаржувалось. Одночасно
судом першої інстанції встановлено, що право позивача, як співвласника, не
порушено у контексті статті 53 Закону України "Про господарські
товариства". Позивачем не доведено зловмисної домовленості генерального
директора ЧВТКФ "Акцент Лтд" ОСОБА_3 з одного боку таОСОБА_2. з
іншого боку.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2007р. (головуючий,
суддя Галушко Н.А., судді Процик Т.С., Юрченко Я.О.) рішення суду першої
інстанції скасовано частково. Визнано недійсним п.2.1 договору купівлі-продажу
часток товариства з обмеженою відповідальністю 03.03.2006р., укладеного між
Чернівецькою ВТК фірмою "Акцент Лтд" та гр.ОСОБА_2   В решті рішення залишено без змін.

Постанова
суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що частини 3, 4 ст.52 Закону
України "Про господарські товариства" та ч.3 ст.144 ЦК України, не
передбачають можливість розстрочення оплати вартості придбаної частки в
статутному фонді товариства, у зв'язку з чим п.2.1 спірного договору є
неправомірним.

Не
погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, перший відповідач  звернувся
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить суд її скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального
та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції,
обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального
права  при ухваленні оскаржуваного
судового  акта, знаходить касаційну
скаргу такою, що підлягає  задоволенню
частково з таких підстав.

Судами
двох інстанцій встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців гр.ОСОБА_2. (відповідач 2) є одним
із засновників Чернівецької ВТК фірми "Акцент Лтд" (а.с.122).

ОСОБА_1.
(позивач) є власником 23,1 часток в статутному фонді Чернівецької ВКТ фірми
"Акцент Лтд", відповідно до Свідоцтва про право власності на частки
учасника товариства від 15.01.2003р. (а.с.7).

На
засіданні правління Чернівецької ВТК фірми "Акцент Лтд" (протокол
№163) 16.02.2006р. прийнято рішення про продаж гр.ОСОБА_2. 1000 часток фірми.

Між
Чернівецькою ВТК фірмою "Акцент Лтд" (організаційно-правова форма:
товариство з обмеженою відповідальністю) та громадянином ОСОБА_2 03.03.2006р.
укладено договір купівлі-продажу часток товариства з обмеженою відповідальністю
з розстроченням платежу строком на 35 років, за яким гр.ОСОБА_2. придбав у
Чернівецької ВТК фірми "Акцент Лтд" 1000 часток за ціною 74 000,0
грн.

Відповідність
вказаного договору законодавству є предметом розгляду у даній справі.

Загальні
підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені
статтями 215, 216  ЦК України.

Так,
відповідно до частин 1 та 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи
спір про визнання договору купівлі-продажу недійсним, господарський суд повинен
був встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними
і настання  відповідних наслідків, а
саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої
форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони тощо.

Так,
відповідно до ч.4 ст.147 ЦК України, у разі придбання частки (її частини)
учасника самим товариством з обмеженою відповідальністю воно зобов'язане
реалізувати її іншим учасникам або третім особам протягом строку та в порядку,
встановлених статутом і законом, або зменшити свій статутний капітал відповідно
до статті 144 цього Кодексу.

Частиною
четвертою статті 53 Закону України "Про господарські товариства", у
її редакції на момент укладення спірного договору, передбачено, що частка
учасника товариства з обмеженою відповідальністю після повного внесення ним
вкладу може бути придбана самим товариством. У цьому разі воно зобов'язане
передати її іншим учасникам або третім особам у строк, що не перевищує одного
року. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення
кворуму у вищому органі провадяться без урахування частки, придбаної
товариством.

Пунктом
3.8 Статуту Чернівецької ВТК фірми "Акцент Лтд" визначено, що частка
учасника фірми після повного внесення ним вкладу може бути придбана самою
фірмою. В цьому разі вона зобов'язана передати її іншим учасникам або третім
особам у строк, що не перевищує одного року. Протягом цього періоду розподіл
прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі провадяться
без урахування частки, придбаної товариством (а.с.13).

Як
вбачається з матеріалів справи, предметом спірного договору є 1000 часток
Чернівецької ВТК фірми "Акцент Лтд", організаційно-правова форма
якої: товариство з обмеженою відповідальністю.

Враховуючи
вимоги статті 147 ЦК України,  ст.53
названого Закону, та Статуту фірми, судам, насамперед, слід було з'ясувати
момент виникнення у фірми (продавця) права на реалізацію спірних 1000 часток та
встановити, чи дотримано останньою річний термін, визначений законодавством та
Статутом. Наведені обставини мають істотне значення для правильного вирішення
спору з огляду на те, що у випадку спливу цього строку, товариство втрачає
право на реалізацію придбаної ним частки та зобов'язано зменшити свій статутний
капітал.

Окрім
того, статтею 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому,
якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Відповідно
до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Судами
встановлено, що сторонами спірного договору досягнуто згоди щодо оплати 1000
часток  товариства з розстроченням
платежу,  а саме протягом наступних 35
років покупець зобов'язаний внести 100 відсотків вартості за придбані частки,
шляхом сплати рівними частинами щомісяця на користь продавця 100 гривень, а
всього 74 000,0 грн. до 4 березня 2041 року (пункт 2.1. договору). Тобто, з
огляду на приписи названої норми ця умова договору є істотною.

Проте,
визнаючи недійсним пункт 2.1. договору купівлі-продажу від 03.03.2006р., суд
апеляційної інстанції не встановив, чи був би укладений сторонами зазначений
договір без включення до нього цього пункту договору.

Одночасно
колегія суддів звертає увагу й на те, що частка у статутному капіталі
товариства засвідчує участь у товаристві, та надає визначені законом права,
зокрема, на участь у розподілі прибутку товариства та одержання його частки
(дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників.

Пунктом
3.8 Статуту фірми встановлено, що учаснику фірми, який вніс вклад,
видається свідоцтво фірми відповідно до Положення про свідоцтво про право
власності на частку учасника фірми.

Відповідно
до п.4.1. спірного договору продавець (фірма) зобов'язався передати покупцеві
частки учасника у власність протягом 10 днів з моменту підписання договору та видати
сертифікат учасника ТОВ на придбану за договором кількість часток.

Досліджуючи
умови спірного договору, суди двох інстанцій не дали правової оцінки названому
пункту договору з огляду на те, що покупець (другий відповідач) фактично став
учасником товариства з 1000 частками статутного капіталу та, відповідно,
користується названими вище правами, не здійснивши, при цьому, повного внесення
вкладу. Між тим, в силу ч.1 ст.144 ЦК України, статутний капітал товариства має
складатися з вартості вкладів його учасників.

Наведене
свідчить про необґрунтованість ухвалених у справі рішення та постанови,
необхідність їх скасування та направлення справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під
час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід всебічно і
повно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити факти, що
мають юридичне значення для вирішення спору по суті, правильно застосувати
матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини і ухвалити законне та
обґрунтоване судове рішення.

Доводи
скаржника відносно того, що частка в статутному капіталі товариства є майном та
об'єктом цивільного обороту без будь-яких обмежень у розумінні ст.190 ЦК
України,  яке може бути відчужено
будь-яким шляхом, у тому числі шляхом дарування, колегія судів вважає
помилковим з огляду на те, що у даному випадку 1000 спірних часток
відчужувалися не учасником товариства, який наділений правом іншим чином
відступити свою частку (ч.1 ст.147 ЦК України), а самим товариством. Частина 4
ст.147 ЦК України та ст.53 Закону (у редакції від 27.04.2007) наділяють
товариство правом саме на реалізацію частки, а не передання її будь-яким іншим
чином, у тому числі безоплатно. При цьому, під реалізацією розуміється передача
однією особою права власності на майно (товар) іншій особі на оплатній або
компенсаційній основі.

Отже,
до спірних правовідносин має бути застосовані не лише загальні положення
купівлі-продажу, а й спеціальні, які регулюють діяльність товариства з
обмеженою відповідальністю, у тому числі щодо формування його статутного
капіталу та внесення змін до розміру майна товариства, який гарантує інтереси
його кредиторів. Так, ст.144 ЦК України встановлює, що у разі коли на
закінчення другого чи кожного наступного фінансового року вартість чистих
активів товариства з обмеженою відповідальністю виявляється меншою від
зареєстрованого статутного капіталу, воно зобов'язано оголосити про зменшення
свого статутного капіталу і зареєструвати це зменшення у встановленому порядку
-якщо учасники не прийняли рішення про внесення додаткових вкладів, а у разі
якщо вартість зазначених активів товариства стає меншою від визначеного законом
мінімального розміру статутного капіталу, товариство підлягає ліквідації.

Названа
норма кореспондується з ч.4 ст.147 ЦК України, яка зобов'язує товариство
реалізувати протягом одного року придбану ним частку (її частину) учасника,
тобто не допустити зменшення у фінансовому році чистих активів товариства, або
зменшити свій статутний капітал.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.
Касаційну скаргу Чернівецької виробничо-торгівельної колективної фірми
"Акцент Лтд" задовольнити частково.

2.
Рішення господарського суду Чернівецької області від 13.08.2008р. та постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2007р. у справі
№12/121   скасувати.

3.
Справу направити на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий, суддя
М.В.Кузьменко

Суддя
І.М.Васищак

Суддя
В.М.Палій