ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

20.11.08                                                                                           Справа № 12/143-2748

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів: Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ «Доброслав-Тернопіль», с. Острів Тернопільського району за вих. № 146/2008 від 08.10.2008 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 22.09.2008 року

у справі № 12/143-2748

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-3», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Доброслав-Тернопіль», с. Острів Тернопільського району

про стягнення інфляційних, пені, трьох процентів річних та судових витрат по оплаті послуг адвоката,

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Сольський В.В. (довіреність № 142 від 06.10.2008 року),

.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області (суддя О.С. Скрипчук) від 22.09.2008 року у справі № 12/143-2748 позовні вимоги задоволено: стягнуто з ТзОВ «Доброслав-Тернопіль», с. Острів Тернопільського району на користь ТзОВ «Агро-3», м. Київ – 25549,80 грн. інфляційних нарахувань; 18140,26 грн. пені; 3118,96 грн. трьох процентів річних; 19921,38 грн. адвокатських послуг; 468,09 грн. державного мита; 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач –ТзОВ «Доброслав-Тернопіль»з постановленим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, оскільки вважає дане рішення незаконним та таким, що прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. При цьому покликається на те, що в укладеному між сторонами договорі поставки визначено валюту зобов’язання євро, при цьому, не визначено, за яким курсом повинен бути здійснений перерахунок зобов’язання, а тому вважає, що суд першої інстанції при встановленні моменту, в який відповідачем було порушено зобов’язання щодо оплати за поставлене обладнання, як строку початку обрахунку штрафних санкцій, інфляційних та 3% річних, помилково дійшов висновку про остаточний строк, в який повинно було бути виконане зобов’язання, оскільки зі змісту договору поставки неможливо встановити, яка саме сума в грошовій одиниці України –гривні повинна бути сплачена відповідачем в строк до 01.12.2007 року. Вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про правомірність нарахування позивачем пені, інфляційних та 3% річних, оскільки всі ці суми відповідно до умов договору поставки та ст. 625 ЦК України повинні відраховуватись з моменту порушення боржником зобов’язання, який, на його думку, судом встановлено необґрунтовано, оскільки останнім не досліджено встановлений договором поставки та додатковою угодою порядок оплати за поставлене обладнання та розрахунок суми зобов’язання за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу. Крім того, посилається на те, що місцевим господарським судом не враховано, що на момент розгляду даної справи відповідачем повністю сплачено заборгованість за основним зобов’язанням, не враховано співвідношення розміру штрафних санкцій із загальною сумою господарської операції, не досліджено фінансовий стан відповідача, і як наслідок, не застосовано ч. 1 ст. 233 ГК України, якою передбачено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Позивач –ТзОВ «Агро-3»у відзиві на апеляційну скаргу (вих. № 90 від 11.11.2008 року) зазначає, що посилання відповідача на те, що додатковою угодою № 1 від 11.07.2006 року не встановлено розміру щомісячного платежу, не відповідає дійсності, оскільки договором поставки від 10.07.2006 року встановлено чіткий порядок розрахунку суми платежу (відповідно до курсу євро-гривня), крім того, відповідач із запізненням, але повністю сплатив суму боргу, тобто ніяких сумнівів щодо розміру щомісячного платежу у ТзОВ «Доброслав-Тернопіль»на той час не виникало. На підставі наведеного просить рішення господарського суду Тернопільської області від 22.09.2008 року у справі № 12/143-2748 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Позивач в судове засідання не з’явився, але у відзиві на апеляційну скаргу (вих. № 90 від 11.11.2008 року) просить розглянути справу у відсутності його представника.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Тернопільської області від 22.09.2008 року у справі № 12/143-2748 –залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

10 липня 2006 року між ТзОВ «Агро-3»(Постачальник) та ТзОВ «Доброслав-Тернопіль»(Покупець) укладено договір на поставку обладнання № 1107/МРД, за умовами якого Постачальник зобов’язався поставити у власність Покупця товарно-матеріальні цінності, а Покупець –прийняти та оплатити його в строки та на умовах, визначених цим договором.

11 липня 2006 року між сторонами вказаного договору було підписано додаткову угоду №1 до договору на поставку обладнання № 1107/МРД від 10.07.2006 року, якою було встановлено порядок, строки та розміри внесення Покупцем платежів, зокрема, останній платіж повинен бути проведений в строк до 01 грудня 2007 року.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні вимоги встановлені статтею 526 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналізом документальних доказів у справі колегією встановлено, що згідно видаткової накладної № РН-0000116 від 15.09.2006 року на підставі довіреності серія ЯМЕ від 14.09.2006 року № 846818 позивач поставив ТзОВ «Доброслав-Тернопіль» товар на суму 1 064 456,10 грн. Проте, останній свої зобов’язання щодо оплати поставленого товару виконав несвоєчасно, з порушенням термінів, встановлених додатковою угодою №1 від 11.07.2006 року до договору на поставку обладнання № 1107/МРД від 10.07.2006 року. Згідно наявної в матеріалах справи банківської виписки відповідач здійснив останню оплату за поставлений товар лише 10 червня 2008 року.

Поряд з цим, в апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що місцевий господарський суд помилково дійшов висновку про остаточний строк, в який повинно було бути виконане зобов’язання, оскільки зі змісту договору поставки неможливо встановити, яка саме сума в грошовій одиниці України –гривні повинна бути сплачена відповідачем в строк до 01.12.2007 року. Проаналізувавши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія дійшла висновку, що в даному випадку заслуговують на увагу доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що договором поставки від 10.07.2006 року встановлено чіткий порядок розрахунку суми платежу (відповідно до курсу євро-гривня), крім того, відповідач хоча із запізненням, але повністю сплатив суму боргу, тобто ніяких сумнівів щодо розміру щомісячного платежу в національній валюті у ТзОВ «Доброслав-Тернопіль»на момент внесення всіх платежів не виникало, а тому вказані вище твердження скаржника є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. При цьому, згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору на поставку обладнання № 1107/МРД від 10.07.2006 року встановлено, що за прострочку в оплаті поставленого Покупцю товару, останній сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочки. Згідно поданого позивачем розрахунку розмір пені за період з 10.01.2008 року по 10.06.2008 року включно становить 18140,26 грн.

Водночас, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В результаті аналізу поданих позивачем розрахунків колегією встановлено, що сума інфляційних нарахувань за грудень 2007 року та січень-травень 2008 року становить 25549,80 грн., а розмір 3% річних за період з 18.12.2007 року по 10.06.2008 року складає 3118,96 грн.

Крім того, відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються, зокрема з оплати послуг адвоката. Стаття 49 вказаного кодексу встановлює, що суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, пов’язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

Позивачем в підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката подано платіжне доручення № 798 від 09.07.2008 року про перерахування 19921,38 грн., адвокатську угоду № 12/П від 04.07.2008 року про надання юридичних послуг на представництво та захист інтересів ТзОВ «Агро-3»до ТзОВ «Доброслав-Тернопіль»про стягнення заборгованості за договором поставки № 1107/МРД від 10.07.2006 року, а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3199, видане гр. Сацюку Д.А. Враховуючи наведене, колегія вважає підставним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 19921,38 грн. судових витрат по оплаті послуг адвоката.

Згідно ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, слід зауважити, що наведена норма закону передбачає не обов’язок, а право суду за конкретних обставин справи зменшити розмір санкцій.

Однак, колегія, врахувавши ступінь виконання зобов'язання відповідачем, майновий стан та інтереси сторін, які беруть участь у зобов'язанні, а також співвідношення розміру штрафних санкцій із загальною сумою господарської операції за договором на поставку обладнання № 1107/МРД від 10.07.2006 року, не вбачає підстав для застосування ст. 233 ГК України. Крім того, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розмір пені чітко встановлений у договорі, укладеному між сторонами у даній справі, розміри адвокатських послуг є обґрунтованими, співрозмірними із заявленими позовними вимогами і їх сплата підтверджується відповідними документами, а зменшувати розмір інфляційних нарахувань та суми 3% річних чинним законодавством не передбачено.

Аналізом матеріалів справи колегію встановлено, що відповідач в порушення зобов’язань згідно договору на поставку обладнання № 1107/МРД від 10.07.2006 року та додаткової угоди №1 від 11.07.2006 року пеню, інфляційні втрати, 3% річні та послуги адвоката позивачу не відшкодував.

За таких обставин, колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість та законність позовних вимог, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, вважає, що всі обставини, які мають значення для справи, були з’ясовані повністю і у відповідності із вимогами закону.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Тернопільської області від 22.09.2008 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Доброслав-Тернопіль», с. Острів Тернопільського району за вих. № 146/2008 від 08.10.2008 року – відмовити.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 22.09.2008 року у справі № 12/143-2748 залишити без змін.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Тернопільської області.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Новосад Д.Ф.

Суддя Михалюк О.В.