ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

02.10.2008

Справа №2-5/6858.2-2008

За позовом - Заступника Генерального прокурора України, м. Київ в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ.

До відповідачів - 1) Закритого акціонерного товариства “Сучасні інформаційні технології, м. Сімферополь, вул.. Пушкіна, 11-а; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Столиця центробуд” , м. Київ, вул. м. Грушевського, 28/2-А, н/п № 43

За участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - 1) Київської міської Ради, м. Київ, вул.. Хрещатик, 32; 2) Київської міської державної адміністрації, м. Київ, вул.. Хрещатик, 32

про визнання недійсним договору

Суддя М.П.Гаврилюк

ПРЕ ДСТАВНИКИ:

Від позивача – не з'явився.

Від відповідачів – 1. Самойлов О.Л., представник, дов. від 10.07.208р.; 2. Чудінова С.Б., представник, дов. від 15.09.2008р.

Від третіх осіб – не з'явилися.

За участю прокурора - Антонечко В.Ю., посвідчення.

Сутність спору:

Заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України у листопаді 2004 р. звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною вимогою до закритого акціонерного товариства «Сучасні інформаційні технології про визнання недійсним договору № 227/УПБ-2/Д від 26.05.2004 р. про будівництво житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін.

Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що спірний договір суперечить ст. 180 Господарського кодексу України, ст. ст. 1131, 1134 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 77, 125 Земельного кодексу України, ст.ст. 1,4 Закону України «Про використання земель оборони», ст. 6 Закону України «Про Збройні сили України» та ст. 24 Закону України «Про плату за землю».

Також прокурор вказує на те, що Міністерство оборони України не може здійснити внесок у спільну діяльність, земельною ділянкою, що розташована у військовому містечку № 136 у смт. Коцюбінське Святошинського району м. Києва, оскільки це порушує цільове призначення земельної ділянки.

25 вересня 2008 року у судовому засіданні оголошена перерва до 02 жовтня 2008 року. Після перерви судове засідання продовжено.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини відсутності суд не повідомив, про день слухання спору був сповіщений належним чином.

Відповідач – ТОВ «Столиця Центробуд» позов не визнав, за мотивами, що викладені у відзиві на позов.

Відповідач – ЗАТ «Сучасні інформаційні технології» письмового відзиву на позов не представив.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, про причини відсутності суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2004 року між Міністерством оборони України та Закритим акціонерним товариством «Сучасні інформаційні технології» був укладений Договір № 227/УПБ-2Д про будівництво житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін, предметом якого є визначення порядку співробітництва сторін щодо здійснення будівництва комплексу житлових будинків з вбудованими приміщеннями, офісно-адміністративними приміщеннями, підземною автостоянкою та іншими приміщеннями, який буде розташоване на земельній ділянці, загальною площею 146,5 га на території військового містечка № 136 у м. Києві, Святошинський район, смт. Коцюбинське для забезпечення житлом військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей у порядку пайової участі сторін у будівництві.

Заступник Генерального прокурора України просить суд визнати недійсним договор № 227/УПБ-2/Д від 26.05.2004 р. про будівництво житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін.

Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, при цьому судом прийнято до уваги наступне:

Як на підставу своїх вимоги, прокурор посилається на те, що спірний договір це договір про спільну діяльність з об'єднанням вкладів учасників та вкладом позивача у здійснення спільної діяльності є земельна ділянка яка розташована на території військового містечка №136 у м. Києві, Святошинський район, смт.Коцюбинське.

Однак слід звернути увагу на те що законодавством України передбачено можливість здійснення спільної діяльності у кілька способів.

Дослідження безпосередньо змісту Договору № 227/УПБ-2/Д від 26.05.2004 р. дозволяє дійти висновку, що зазначений договір за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договору про спільну діяльність без об'єднання вкладів учасників та укладений для досягнення мети - будівництва комплексу житлових будинків з вбудованими приміщеннями, офісно-адміністративними приміщеннями, підземною автостоянкою та іншими приміщеннями, який буде розташовано на земельній ділянці загальною площею 146,5га на території військового містечка №136 у м. Києві, Святошинський район, смт.Коцюбинське для забезпечення житлом військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей, що не суперечить законові.

Взаємовідносини сторін за договором про спільну діяльність регулюються главою 77 Цивільного кодексу України, загальними положеннями Цивільного кодексу України про договірні зобов'язання, а також відповідними законами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 1130 ЦК України передбачає можливість здійснення спільної діяльності на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без такого об'єднання, при чому сторони на підставі укладеного договору про сумісну діяльність беруть на себе зобов'язання спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Відповідно до § 1 глави 77 ЦК України, що регламентує загальні положення про спільну діяльність визначає умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. 1131 ЦК України).

Отже у загальному випадку договір про спільну діяльність - це домовленість двох або більш сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків з приводу здійснення ними спільної діяльності без створення юридичної особи для досягнення спільної мети. При цьому правила статей 1130, 1131 ЦК України розповсюджуються на всі види договорів про спільну діяльність (і на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство), і без такого об'єднання) за умови, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Оскільки Договір № 227/УПБ-2/Д від 26.05.2004 р. за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договору про спільну діяльність без об'єднання вкладів учасників, положення § 2 глави 77 ЦК України, що регламентує відносини сторін за договором простого товариства, у даному випадку не підлягають застосуванню.

Отже, посилання прокурора на статті 1133 та 1134 ЦК України є помилковим та спростовується безпосередньо умовами договору №227/УПБ-2/Д від 26.05.2004р., які відповідно до ст.628 ЦК України становлять його зміст та не передбачають внесення зазначеної земельної ділянки у спільну діяльність.

Більш того, пунктом 3.5 Договору №227/УПБ-2/Д від 26.05.2004 р., передбачена передача земельної ділянки (або відповідної її частини) генпідряднику, при цьому попередньо позивач зобов'язаний оформити землевпорядну документацію та право користування земельною ділянкою, цільовим призначенням якої є будівництво. А відповідно до п.п «г» п.4.1. договору №227/УПБ-2/Д від 26.05.2004 р. позивач зобов'язаний одержати у відповідних закладах необхідні вихідні дані і правовстановлюючі документи, отримати необхідні погодження та забезпечити здійснення державної експертизи у відповідних державних органах, а також має оформити необхідні дозвільні документи (дозволи, технічні умови і та інш.), забезпечити за рахунок відповідача оформлення: землевпорядної документації, користування земельною ділянкою, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування об'єкту, а також оформлення (отримання) необхідних дозволів, технічних умов.

Отже, оскільки внесення земельної ділянки у спільну діяльність не передбачалось, твердження прокурора щодо порушення ст.77 Земельного кодексу України та ст. 1 ЗУ «Про використання земель оборони» не знаходить свого підтвердження.

Щодо твердження прокурора стосовно порушення ч.2 ст.20 Земельного кодексу України, яке обґрунтоване тим, що в результаті укладання договору №227/УПБ-2/Д від 26.05.2004р. фактично було змінено цільове призначення земель, то суд не знаходить документального та законодавчого тому підтвердження.

Так, згідно ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Разом з тим, діючим законодавством не заборонено укладати договір на забудову земельної ділянки до оформлення зміни її цільового призначення.

Крім того, умовами Договору №227/УПБ-2/Д від 26.05.2004р. визначено, що здійснення будь-яких дій по будівництву буде розпочинатися тільки після проведення підготовчо-організаційного етапу будівництва (в тому числі зміна в установленому законодавством України порядку цільового призначення земельної ділянки, оформлення користування земельною ділянкою, призначенням якої є будівництво), отримання всіх необхідних погоджень та дозволів, відведення земельної ділянки (п.п.3.5, 4.1. Договору).

Ці умови Договору узгоджуються із спеціальним актом, що встановлює правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів, яким є Закон України «Про планування і забудову територій».

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» у разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об'єкта.

Частина 14 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачає, що дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно зі ст. 29 цього Закону дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5 грудня 2000 року №273 затверджено Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2000 р. за N 945/5166). Це положення встановлює порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів. Положення розроблено згідно зі статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій».

Як зазначалось вище, отримання відповідних дозволів та оформлення документації покладений для початку будівництва об'єкту за своїм юридичним змістом є зобов'язаннями Міністерства оборони України за Договором. Проте, за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною, у такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків.

Крім того, прокурором не враховано, що земельна ділянка загальною площею 146,5га на території військового містечка №136 у м. Києві, Святошинський район, смт. Коцюбинське перебуває у розпорядженні Київської міської Ради.

Право користування Міністерства оборони України щодо земельної ділянки загальною площею 146,5га на території військового містечка №136 (Святошинський район, м.Київ, смт.Коцюбинське) ґрунтується на рішеннях виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 05.04.1976р. №8с «Про відведення земельних ділянок квартирно-експлуатаційній частині Київського військового округу» та від 12.08.1969р. №1398 «Про відвод земельної ділянки в/ч 96755 під будівництво залізничної колії». Наведене також підтверджується витягом із бази даних Державного земельного кадастру від 22.12.2006р.

Умовами договору №227/УПБ-2Д від 26.05.2004р. визначено, що здійснення будь-яких дій по будівництву буде розпочинатися тільки після оформлення всієї документації у відповідності до вимог чинного законодавства. Отримання ж дозволів та оформлення документації для початку будівництва об'єкту за своїм юридичним змістом є договірними зобов'язаннями Міністерства оборони України - законного землекористувача земельної ділянки загальною площею 146,5га на території військового містечка №136 у смт.Коцюбинське Святошинського району м.Києва. При цьому відповідно до п.п г) п.4.1 Договору, здійснення вказаних заходів має відбуватись за рахунок пайовика.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Органами, що здійснюють управління військовим майном, згідно зі статтею 2 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України. При цьому передбачено, що вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом (частина перша статті 2 у редакції Закону України від 07.02.2002 р. N 3046-Ш). В свою чергу Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Пунктом 3.2. Договору № 227/УПБ-2Д від 26.05.2004р. в редакції Договору про врегулювання відносин, що виникли в результаті виконання Договору №227/УПБ-2Д від 26.05.2004р. про будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей житлом шляхом пайової участі сторін від 10.08.2005р.. що фактично є додатковою угодою до Договору №227/УПБ-2Д від 26.05.2004р., сторонами погоджено умови відмови Міністерства оборони України від постійного користування зазначеною земельною ділянкою шляхом надсилання відповідного листа до Київської міської ради, що є його правом, передбаченим ст.142 Земельного кодексу України та здійснюється в межах делегованих йому повноважень щодо управління військовим майном.

Тим самим, суд дійшов висновку, що доводи прокурора не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, у зв’язку з чим, підстав для задоволення позовних вимог не має.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення. Рішення оформлено у відповідності зі ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 10 жовтня 2008року.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гаврилюк М.П.