ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 р.

№ 2-2/12571-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого –судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. –(доповідача у справі)

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський завод автомобільних рулів"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.12.07

у справі

№ 2-2/12571-07

господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

Колективного підприємства Фірми "Транс-Трейд"

до

Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський завод автомобільних рулів"

про

визнання права власності

за участю представників від:

позивача

не з'явилися, були належно повідомлені

відповідача

Бевза А.С. (дов. від 25.12.07)

В С Т А Н О В И В :

Колективне підприємство Фірма "Транс-Трейд" звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про припинення права власності Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський завод автомобільних рулів" на нежитлове приміщення клубу площею 171,9 м, розташоване за адресою пров. Автобусний/вул. Артезіанська, будинок № 2/26, місто Сімферополь, вартістю 520,81грн., та визнання за позивачем права власності на будівлю та споруди технічного центру з обслуговування автомашин, які розташовані за адресою пров. Автобусний/вул. Артезіанська, будинок № 2/26, місто Сімферополь

(літер. "О").

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.09.07 (суддя Толпиго В.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.12.07 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Гонтаря В.І., суддів: Борисової Ю.В., Плута В.М.), позов задоволено: припинено право власності Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський завод автомобільних рулів" на нежитлове приміщення клубу площею 171,9кв.м., розташоване за адресою: пров. Автобусний, вул. Артезіанська, буд.№2/26, Сімферополь, вартістю 520,81грн.; визнано за Колективним підприємством Фірмою "Транс-Трейд" право власності на будівлі та споруди технічного центру з обслуговування автомашин, які розташовані за адресою: пров. Автобусний, вул. Артезіанська, буд. №2/26, м. Сімферополь (літер "О"). З Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський завод автомобільних рулів" на користь Колективного підприємства Фірми "Транс-Трейд" стягнуто 691,74 грн. - державного мита та 118 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судові акти мотивовані тим, що у 2001-2002 роках, позивачем відповідно до умов договору оренди від 01.03.99 та додаткової угоди до нього №1 від 29.10.04 господарським способом було здійснено перебудову та реконструкцію наданого в оренду майна та збудовано станцію технічного обслуговування автомобілів (комплексну мийку автомашин) відповідно до цільового призначення, визначеного договором оренди. Нова річ, відповідно до частини 2 статті 183 Цивільного кодексу України, є неподільною, оскільки нежитлові приміщення техцентру (автомийки) не можна поділити без втрати їх цільового призначення та частка відповідача в спільному майні є вкрай незначною і її вартість (520,81грн.) підлягає компенсуванню позивачем шляхом внесення грошової суми на депозитний рахунок суду до прийняття судом відповідного рішення.

Не погоджуючись з судовими актами у справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована невідповідністю висновків судів обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи як встановлено в судових актах, між фірмою "Транс-Трейд", правонаступником якої є колективне підприємство фірма "Транс-Трейд" (позивач) та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна від 01.03.99, відповідно до умов якого в оренду відповідачем позивачу передано будівлю клубу площею 171,9 м2 загальною вартістю 520,81грн., разом із прилеглими земельними ділянками, в тому числі: прилегла територія - 178,6 м2, санітарна зона - 366,0 м2. Додатковою угодою до вищенаведеного договору № 1 від 29.10.04, строк дії договору був пролонгований до 28.10.05.

Відповідно до умов договору оренди від 01.03.99 орендований об'єкт надається в оренду відповідачем позивачу в користування з метою створення технічного центру з обслуговування автомашин. Об'єкт оренди було передано позивачу відповідачем за актом приймання-передачі від 01.03.99, в якому було зазначено, що нежитлове приміщення клубу потребує ремонту.

Відповідач надавав свою письмову згоду на перебудову та реконструкцію орендованого об'єкту відповідно до його листа від 18.12.00

№ 232 та шляхом узгодження кошторису робіт, розробленого на замовлення позивача підрядною організацією.

У 2001-2002 роках, позивачем господарським способом здійснено перебудову та реконструкцію наданого в оренду майна та збудовано станцію технічного обслуговування автомобілів (комплексну мийку автомашин) відповідно до цільового призначення, визначеного договором оренди, що підтверджується матеріалами справи.

Збудовані позивачем приміщення будівлі технічного центру з обслуговування автомобілів є придатними для експлуатації, та будівництво виконано за діючими державними будівельними нормативами. Згідно акту вибору та обстеження земельної ділянки для будівництва автомобільної мийки і СТО по пров. Автобусному, 2, комісія Сімферопольської міської ради, визначила доцільним розміщення цього об'єкту замовником, фірмою "Транс-Трейд", на обраній земельній ділянці площею 1079,5 м2.

Задовольняючи позов, суди вказали на те, що в результаті господарської діяльності позивачем була створена нова річ. Незначною мірою були використані конструкції старого клубу, більша частина будівельних конструкцій котрого були демонтовані у зв'язку з їх аварійністю і непридатністю для використання. Вартість виконаних позивачем будівельних робіт за кошторисом, який було погоджено з відповідачем, склала 68653,00грн.

З урахуванням загальної вартості переданих в оренду приміщень клубу (520,81грн.) та вартості виконаних робіт за кошторисом (68653,00грн.) частка відповідача в новій речі (нежитлових приміщеннях технічного центру з обслуговування автомашин) є зовсім незначною, оскільки становить менше одного відсотка від загальної вартості нової речі.

Враховуючи приписи ст.ст. 183, 331, 365, 778 Цивільного кодексу України, суди дійшли висновку, що в даному випадку існують всі підстави для припинення права власності відповідача в вищезгаданому спільному майні.

Втім, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитися з правовою позицією судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 778 Цивільного кодексу України, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

З приписів цієї правової норми вбачається, що поліпшення мають бути зроблені за згодою наймодавця. При цьому він повинен усвідомлювати, якого роду поліпшення плануються, тобто, що вони призведуть до створення нової речі.

З листа відповідача від 18.12.00, на який посилаються суди попередніх інстанцій, вбачається, що відповідач погоджувався на реконструкцію об'єкту оренди за умови погодження проектно-технічної документації. Втім, позивач не узгоджував проектно-технічну документацію з відповідачем, тобто не виконав умови, за якої відповідач погоджувався на реконструкцію приміщення. Із самого лише кошторису неможливо зробити об'єктивний висновок, які саме поліпшення планує зробити орендар. Втім, суди на ці обставини уваги не звернули.

Крім того, визначаючи частку позивача у спірному майні, суди рахували вартість поліпшень по ринковим цінам (по кошторису), а вартість орендованого майна –по залишковій балансовій вартості (520,81 грн.). Хоча в даному випадку слід було керуватися ринковою вартістю майна на момент початку робіт по реконструкції об'єкту. Дане порушення також свідчить про неповноту та необ'єктивність судового розгляду.

Крім того, суд припинив право власності відповідача на спірний об'єкт, керуючись тим, що його частка надто мала. Разом з тим, суду слід було взяти до уваги, що відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за наявності одночасно таких обставин: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Втім, на момент ухвалення цього судового акту були відсутні правові підстави вважати, що спірне майно є спільною власністю позивача та відповідача, оскільки не існувало судових актів, які б визначали його спільною власністю, позивач не був у встановленому порядку визнаний співвласником. Навпаки, на момент вирішення справи власником спірного приміщення був лише відповідач. Неможливим є об'єднання в межах одного провадження позовних вимог по статті 778 Цивільного кодексу України та вимог по ст. 365 Цивільного кодексу України, оскільки йдеться про різні правовідносини, а для застосування ст. 365 Цивільного кодексу України необхідно, щоб на момент подання позову майно вже було спільною власністю, а не знаходилося в спорі, або в процесі оформлення.

Крім того, необхідно встановити, якою була дійсна вартість приміщення та як вона співвідноситься з вартістю поліпшень щоб зробити справедливий висновок про те, чи є частка одного із співвласників незначною.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді, суду слід з'ясувати наведені в цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський завод автомобільних рулів" задовольнити, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.09.07 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.12.07 у справі №2-2/12571-07 скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко