ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 18-10-14-10/2016

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. –головуючого (доповідач у справі),

Малетича М.М.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Вісак-Оризон", м. Київ

на ухвалу

від 13.08.2008 р. господарського суду Черкаської області

у справі

№ 18-10-14-10/2016 господарського суду Черкаської області

за заявою

Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Сміла Черкаської області

до

державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон", м. Сміла Черкаської області

про

визнання банкрутом

розпорядник майна

арбітражний керуючий Бойко Л.І.

голова комітету кредиторів

представник трудового колективу Довженко Л.К.

в судовому засіданні взяли участь представники:

Генеральної прокуратури України

Савицька О.В., посвідчення,

державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон"

Мінко В.І., наказ,

товариства з обмеженою відповідальністю "Вісак-Оризон"

Шпарик Ю.М., довір.,

Комунального підприємства "Вод Гео"

Яценко А.О., довір.,

розпорядник майна

арбітражний керуючий Бойко Л.І.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 29.06.2004 року порушено провадження у справі № 18-10-14-10/2016 про банкрутство державного підприємства "Машинобудівний завод "Оризон" (далі –Боржник, Завод) за заявою Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції (далі –Кредитор, Інспекція) в порядку Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.12.2005 року затверджено укладену 26.10.2005 року мирову угоду, а провадження у справі припинено.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.08.2008 року (суддя –А.В. Васянович) задоволено заяву прокурора Черкаської області (далі –Прокурор), що звернувся в інтересах держави в особі Міністерства промислової політики України та заяву комунального підприємства "Вод Гео" про визнання недійсною мирової угоди від 26.10.2005 року. При цьому, товариство з обмеженою відповідальністю "Вісак-Оризон" та Боржника зобов'язано повернути все отримане за мировою угодою, вимоги кредиторів, по яких зроблено розрахунки, ухвалено вважати погашеними, а провадження у справі, процедуру розпорядження майном та дію мораторію на задоволення вимог кредиторів поновлено. Також, Кредитора зобов'язано опублікувати оголошення про поновлення провадження у справі про банкрутство Боржника, накладений арешт на майно останнього, а призначеного розпорядника майна Бойко Л.І. зобов'язано надати уточнений реєстр вимог кредиторів.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою судом першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю "Вісак-Оризон" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 13.08.2008 року та постановити нову, якою в задоволенні заяви прокурора Черкаської області та заяви комунального підприємства "Вод Гео" про визнання мирової угоди недійсною відмовити повністю, а провадження у справі припинити.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 1, 37, 38, 39 Закону про банкрутство, ст. 35 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 203, 215, 216, 509, 520, 538, 599 Цивільного кодексу України, а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було визнано обґрунтованим право прокурора Черкаської області, що звернувся в інтересах держави в особі Міністерства промислової політики України (далі –Міністерство), та кредитора –комунального підприємства "Вод Гео" (далі –комунальне підприємство) звернутись із заявами про визнання недійсною укладеної у справі мирової угоди. Між тим, на думку касаційної інстанції, місцевим господарським судом були застосовані процесуальні норми - ст. 29 ГПК України, без врахування норм Закону про банкрутство, положення яких є спеціальними по відношенню до спірних правовідносин. Так, ч. 1 ст. 39 вказаного закону передбачено визнання недійсною мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, за заявою саме будь-кого із конкурсних кредиторів.

Разом з тим, як встановлено місцевим судом та не заперечувалось Прокурором, визначене вище міністерство не є кредитором у даній справі про банкрутство та не приймало участь у справі. Отже, місцевим господарським судом прийнята, розглянута та задоволена заява Прокурора, який в порушення вимог ст. 2 ГПК України, не обґрунтував належним чином із посиланням на спеціальні норми Закону про банкрутство, право звернення із заявою про визнання недійсною мирової угоди в інтересах держави в особі Міністерства, яке не було залучено до участі у справі у якості кредитора.

Що ж стосується права КП "Вод Гео" звертатись із заявою про визнання мирової угоди недійсною, то касаційна інстанція враховує, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що вимоги вказаного комунального підприємства, визначені мировою угодою, були погашені, що також не заперечувалось вказаним кредитором, та свідчить про виконання сторонами належним чином умов мирової угоди. Між тим, місцевим господарським судом невірно були застосовані норми Закону про банкрутство і, зокрема, його ст. 1 та ст. 39.

Так, ст. 1 Закону про банкрутство передбачено, що погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними. Згідно ч. 3 ст. 39 Закону про банкрутство погашеними вважаються вимоги кредитора, по яких зроблено розрахунки згідно з умовами мирової угоди. Відповідно до означених норм погашення вимог кредитора у справі про банкрутство має певні правові наслідки, зокрема, це позбавляє таку особу статусу кредитора та відповідних прав, передбачених ч. 1 ст. 39 Закону про банкрутство –звернутись із заявою про визнання мирової угоди недійсною. У зв'язку з цим також неправомірним є висновок місцевого господарського суду щодо можливого застосування реституції відносно кредиторів, у тому числі і заявника, у зв'язку із визнанням спірної мирової угоди недійсною, оскільки питання реституції за недійсною мировою угодою, яка виконана, щодо кредиторів врегульовано, як вже зазначалось, положеннями ч. 3 ст. 39 Закону про банкрутство. Згідно ж зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції в порушення ст. 215 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) не було наведено передбачених у вказаній статті підстав для визнання мирової угоди, як цивільно-правової угоди, недійсною і, зокрема, недодержання при укладенні спірної мирової угоди вимог ст. 203 ЦК України.

Щодо посилання суду в оскаржуваній ухвалі на відсутність погодження з боку Міністерства на укладення спірної мирової угоди, то колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ухвали від 14.12.2005 року про затвердження мирової угоди погодження укладення такої угоди було надано Міністерством промислової політики України згідно листа від 07.12.2005 року № 10/5-1-2087, а судом першої інстанції у зв'язку з цим при прийнятті оскаржуваної ухвали не враховані норми ч. 2 ст. 37 Закону про банкрутство, згідно яких мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом.

Отже, на момент затвердження мирової угоди Міністерством промислової політики України було надано згоду на укладення відповідної мирової угоди, про що й зазначено в ухвалі від 14.12.2005 року.

Також, висновок суду першої інстанції про непроведення оцінки вартості державного майна, яке обліковувалось на момент укладення мирової угоди на балансі Боржника та щодо якого, у тому числі була укладена така угода, спростовується наявними у справі звітами про незалежну оцінку, що були рецензовані Фондом державного майна України за поданням Міністерства промислової політики України, а тому і в цій частині висновок суду першої інстанції суперечить матеріалам справи.

Щодо висновку місцевого господарського суду про те, що у спірній мировій угоді були вирішені питання, які повинні розглядатись за планом санації, у зв'язку з тим, що за мировою угодою майно Боржника було передано у власність інвесторів, зокрема, заявника касаційної скарги, то колегія суддів зазначає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов, не враховуючи при цьому норм ст. 37 Закону про банкрутство.

Так, пунктом 4 ст. 37 Закону про банкрутство передбачено, що мирова угода може містити умови, зокрема, про виконання зобов'язань боржника третіми особами; задоволення вимог кредиторів іншими способами, що не суперечать закону. Передбачене умовами спірної мирової угоди укладення угод про перевід боргу Заводу на третіх осіб - інвесторів, як один із інших способів задоволення вимог кредиторів Боржника, відповідає як вказаним вимогам Закону про банкрутство, так і ст. 520 ЦК України, положення якої передбачають що, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Вищевикладене свідчить, що суд першої інстанції дійшов неправомірних висновків про наявність підстав для визнання недійсною укладеної у справі мирової угоди за заявами прокурора Черкаської області, що звернувся в інтересах держави в особі Міністерства політики України та комунального підприємства "Вод Гео", а також про наявність прав у вказаних осіб звертатись із відповідними заявами.

За таких обставин справи, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а у задоволенні заяви Прокурора Черкаської області, що звернувся в інтересах держави в особі Міністерства політики України та заяви комунального підприємства "Вод Гео", про визнання недійсною мирової угоди від 26.10.2005 року, затвердженої ухвалою від 14.12.2005 року, слід відмовити повністю.

У зв'язку з вищевикладеним, касаційні вимоги про припинення провадження у справі про банкрутство не підлягають задоволенню, оскільки сам факт скасування касаційною інстанцією процесуального документу, який оскаржується, повністю, у тому числі і щодо поновлення провадження у справі, свідчить про відсутність правових наслідків за скасованим документом.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 1, 37, 39 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.ст. 203, 215, 520, 599 Цивільного кодексу України та ст.ст. 2, 29, 1115, 1117, 1119 –11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вісак-Оризон" задовольнити частково.

2.          Ухвалу господарського суду Черкаської області від 13.08.2008 р. у справі № 18-10-14-10/2016 скасувати.

3.          У задоволенні заяви прокурора Черкаської області, що звернувся в інтересах держави в особі Міністерства промислової політики України та заяви комунального підприємства "Вод Гео" про визнання мирової угоди недійсною відмовити повністю.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді М.М. Малетич

Л.В. Продаєвич