ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.03.08                                                                                           Справа № 27/283

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мурської Х.В.

суддів Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув матеріали апеляційної скарги ТОВ «Бережанське МШБ ПМК-1», с. Шибалин

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2008 року

у справі № 27/283, суддя Масловська Л.,

за позовом ТОВ «Бережанське МШБ ПМК-1», с. Шибалин

до ДП «Львівський облавтодор «ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», м. Львів

про стягнення 44 374, 62 грн. боргу,

та за зустрічним позовом ДП «Львівський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», м. Львів

до ТОВ «Бережанське МШБ ПМК-1», с. Шибалин

про стягнення 1 313, 33 грн. штрафу,

за участю представників

від позивача за первісним позовом: Чернявська Г.П. - юрист;

від відповідача за первісним позовом: Гладун А.І. - представник.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.02.2008 року у справі № 27/283 в частині стягнення 33 234, 36 грн. основного боргу по первісному позову –провадження у справі припинено. В частині стягнення 5 414, 13 грн. пені, 7 876, 85 грн. інфляційних втрат та 1 734, 05 грн. –3% річних по первісному позову –у задоволенні позову відмовлено. З рахунку ДП «Львівський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ТОВ «Бережанське МШБ ПМК-1» стягнуто судові витрати. Зустрічний позов залишено без розгляду.

Припиняючи провадження у справі в частині стягнення 33 234, 36 грн. основного боргу, суд першої інстанції виходив з відсутності предмету спору, оскільки відповідачем на час прийняття рішення дана сума перерахована на рахунок позивача. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем, на момент звернення до суду, пропущено спеціальний строк позовної давності щодо її стягнення. У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних судом відмовлено на тій підставі, що у відповідача не виникло обов’язку щодо здійснення оплати за поставлену продукцію, оскільки останньому зі сторони позивача не надано документів, передбачених п. 4.5 договору. Зустрічний позов залишено без розгляду у зв’язку з неподанням до позову належного розрахунку заявленої до стягнення суми.

Позивач за первісним позовом - ТОВ «Бережанське МШБ ПМК-1», не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі скасувати в частині відмови у стягненні 5 414, 13 грн. пені, 7 876, 85 грн. інфляційних втрат та 1 734, 05 грн. –3% річних з рахунку ДП «Львівський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволити.

Свої доводи скаржник мотивує тим, зокрема, що місцевим господарським судом безпідставно не прийнято, як доказ у справі, акт звірки взаєморозрахунків від 01.08.2007 року, підписаний представниками обох сторін. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропущення позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені, оскільки, на переконання скаржника, право на звернення до суду з позовом про стягнення неустойки за період з 01.06.2006 року по 28.02.2007 року зберігалось за ним до 28.02.2008 року. Крім того, звертає увагу суду на ту обставину, що місцевим господарським судом не відображено у рішенні суду підстав задоволення чи відмови у задоволенні заявленого клопотання позивача про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи. Сукупність зазначених обставин, на переконання скаржника, виступає безумовною підставою для скасування судового рішення у даній справі.

Відповідач - ДП «Львівський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги за безпідставністю вимог, оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2008 року у справі № 27/283 залишити без змін.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду у даній справі –залишити без змін, виходячи з наступного.

Зі змісту ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права і обов’язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов’язки.

Як встановлено місцевим господарським судом, 23.01.2006 року між ДП «Львівський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (Замовник) та ТОВ «Бережанське МШБ ПМК-1» (Постачальник) було укладено договір поставки б/н, згідно умов якого ТОВ «Бережанське МШБ ПМК-1» зобов’язалось поставити та передати у власність ДП «Львівський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» щебеневу продукцію, а останній –прийняти та оплатити продукцію.

Позивачем згідно накладних № 6 від 19.04.06 р., № 9 та № 10 від 25.05.06р., № 11 від 30.05.06р. та № 19а від 17.07.06р. поставлено відповідачу щебеневу продукцію на загальну суму 112 034, 36 грн. (а.с.14-18).

Відповідачем 03.05.2006 р. та 19.10.2006 року здійснено часткову оплату за отриманий товар, всього на суму 78 800 грн.

Таким чином, як вбачається з розрахунку позивача, неоплаченою залишилась сума в розмірі 33 234, 36 грн.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив стягнути з рахунку відповідача 5 414, 13 грн. пені, 7 876, 85 грн. інфляційних втрат та 1 734, 05 грн. –3% річних, покликаючись на те, що 29.11.2007 року відповідачем було погашено основну заборгованість за отриману продукцію в розмірі 33 234, 36 грн.

З врахуванням даної заяви та фактичних доказів погашення даної суми (платіжне доручення № 3920 від 29.11.2007р.), місцевий господарський суд правомірно припинив провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 33 234, 36 грн.

Скаржник, в обгрунтування позовних вимог в частині правомірності нарахування штрафних санкцій, вказує на те, зокрема, що місцевим господарським судом безпідставно не прийнято, як доказ у справі, акт звірки взаєморозрахунків від 01.08.2007 року, підписаний представниками обох сторін.

Судова колегія вважає доводи апеляційної скарги щодо допустимості акта звірки від 1.08.2007 р., як доказу у даній справі, безпідставними та необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.1 договору поставки б/н від 23.01.2006 р. оплата за поставлену продукцію по даному договору проводиться Замовником при умовах отримання Замовником відвантажувальних та платіжних документів, згідно п. 4.5, в сумі вартості кожної поставленої партії продукції, обумовленої п. 3.2. договору. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акта звірки, який складається і підписується сторонами раз на місяць, але не пізніше 5-го числа наступного місяця.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, акт звірки взаєморозрахунків від 01.08.2007 року зі сторони замовника підписаний невстановленою особою без зазначення її посади, прізвища та ініціалів.

Окрім того, судова колегія зазначає, що акт звірки взаємних розрахунків від 01.08.2007 р. не може бути належним та допустимим доказом по даній справі, оскільки він не є первинним документом, який може бути покладено в основу судового рішення, та з боку відповідача, як зазначено вище, підписаний неуповноваженою особою. Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатися належним доказом існування господарських зобов’язань у сторін та підтверджувати наявність заборгованості відповідача. Крім того, акт звірки від 01.08.2007р. не містить посилання, на підставі якого договору (договорів) проведено звірку, що свідчить про ненадання позивачем належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи (розрахунок нарахування пені, доданий до заяви про уточнення розміру позовних вимог), заборгованість відповідача перед скаржником виникла з 01.06.2006 р., а тому нарахування пені позивачем здійснено за період з 01.06.2006 р. по 28.02.2007 р.

У п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов’язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Однак, скаржник у апеляційній скарзі помилково вважає, що перебіг позовної давності до вимог про стягнення неустойки починається з моменту закінчення нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов’язання, вказуючи, при цьому, що таке право у нього зберігається до 28.02.2008 р. (протягом року з моменту закінчення нарахування пені). Дані твердження апелянта, є безпідставними, оскільки не грунтуються на нормах цивільного законодавства України, що регулюють питання застосування інституту позовної давності.

Слід зазначити, що місцевим господарським судом помилково відмовлено позивачу у задоволенні вимог в частині стягнення пені, у зв’язку з пропуском ним строку позовної давності, оскільки на безпідставність вимог скаржника щодо стягнення неустойки вказує відсутність у діях відповідача прострочення виконання свого обов’язку по оплаті за поставлену продукцію, як необхідної умови відповідальності за порушення грошового зобов’язання.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов’язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов’язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов’язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов’язок, виконання зобов’язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч.2 ст. 613 ЦК України).

Як було зазначено вище, відповідно до п. 5.1 договору поставки оплата за поставлену продукцію проводиться Замовником при умові отримання ним відвантажувальних та платіжних документів, передбачених п. 4.5, в сумі вартості кожної поставленої партії продукції, обумовленої п. 3.2. договору.

Тобто, виконання відповідачем свого обов’язку щодо оплати отриманої продукції поставлено сторонами договору в залежність від виконання Постачальником (скаржником) свого обов’язку по передачі відвантажувальних документів відповідно до п. 4.5 договору. В матеріалах справи відсутні докази передання позивачем відповідачу документів, зазначених у п. 4.5 договору. Дана обставина спростовує факт прострочення відповідачем виконання свого обов’язку, а тому підстави для застосування до нього штрафних санкцій у вигляді неустойки - відсутні, що було належним чином встановлено судом першої інстанції.

Крім того, місцевим господарським судом правомірно відмовлено позивачу у задоволенні вимог про стягнення з ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»інфляційних втрат у розмірі 7 876, 85 грн. та 3 % річних у розмірі 1 734, 05 грн.

В апеляційній скарзі скаржник не вказує в чому саме полягає незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Однак, з апеляційної скарги вбачається, що інфляційні втрати та 3% річних віднесено скаржником до штрафних санкцій, у стягненні яких судом першої інстанції було безпідставно відмовлено.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник за грошовим зобов’язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. (ч.4 ст. 613 ЦК України).

Як зазначалося вище, здійснення оплати за поставлену продукцію залежить від часу отримання відповідачем відвантажувальних та платіжних документів, передбачених п. 4.5. договору. Такими документами виступають: оригінали рахунку-фактури, видаткової накладної, акта специфікації, ксерокопія залізничної квитанції відвантаженої партії продукції.

У зв’язку з ненаданням скаржником документів, передбачених п. 4.5. договору, у відповідача не виникло зустрічного обов’язку щодо здійснення оплати за поставлену продукцію.

Відповідно до ч. 5 ст. 193 ГК України зобов’язана сторона має право виконати зобов’язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов’язання. Боржник має право виконати свій обов’язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 531 ЦК України).

Виконання ж відповідачем свого обов’язку по оплаті за поставлену продукцію, не звільняє скаржника від виконання обов’язку передати відвантажувальні документи, оскільки відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов’язковими до актів цивільного законодавства. Договір є обов’язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Тобто, дострокове виконання відповідачем свого обов’язку по оплаті за поставлену продукцію не дає підстав скаржнику стверджувати про прострочення боржника, оскільки останній вправі не виконувати свого обов’язку по оплаті до виконання кредитором (скаржником) свого обов’язку по переданню документів, на підставі яких здійснюється відповідна оплата.

Як вбачається з вище викладеного, ДП «Львівський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» виконало зобов’язання поза умовами договору, що мало місце саме з вини позивача, а не зі сторони відповідача, а тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних за прострочений період не підтверджено належними доказами, і відповідно є безпідставними.

Таким чином, судом першої інстанції здійснено належну оцінку даним обставинам та правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог і в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2008 року у справі № 27/283 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути                                          оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути місцевому господарському суду.

Головуючий-суддя Мурська Х.В.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.