ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"17" січня 2008 р.                                        Справа № 18/344/24

Позивач: Відкрите акціонерне товариство „Чернігівбуд”

14000, м. Чернігів, вул. Мстиславська, 9

Відповідач: Державна інспекція з контролю за цінами в Чернігівській області

14000, м. Чернігів, вул. Щорса, 12

про визнання протиправними дій та визнання нечинним рішення

Суддя А.С. Сидоренко

Секретар судового засідання І.В.Морська

Представники сторін:

від позивача: Ковальчук О.О. –предст.редст., дов. від 01.09.2006р. № 01-9/2006

від відповідача: Маценко В.П. –гол. спец. –юриск-т, дов. від 08.01.2008р. № 1

Постанова виноситься після перерв, оголошених в судововому засіданні з 18.12.2007р. по 24.12.2007р., з 24.12.2007р. по 15.01.2008р. та з 15.01.2008р. по 17.01.2008р. на підставі ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 17.01.2008р., на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Відкритим акціонерним товариством „Чернігівбуд” (надалі –Позивач, ВАТ) заявлено адміністративний позов до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернігівській області (надалі –Відповідач) про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки цін на комунальні послуги Житлово –побутового підприємства ВАТ „Чернігівбуд” та визнання нечинним рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисціпліни цін від 28.09.2007р. № 28, яким у Позивача вилучено 218366,05 грн. необґрунтовано одержаної виручки та застосовані штрафні санкції в розмірі 436732,10 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач посилається на те, що він не є постачальником комунальних послуг у розумінні Закону України „Про житлово –комунальні послуги”, відповідно і здійснення перевірки щодо надання підприємством комунальних послуг є протиправним. З ВАТ ніхто не погоджував граничні розміри за ліжко-місце у гуртожитках, а тому, на його думку, рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання в гуртожитках” на нього не розповсюджується. Крім того, Позивач вказує, що в акті перевірки Відповідачем фактично зроблено аналіз послуг, які надаються мешканцям гуртожитків, та визначено їх структуру. Однак, Відповідачем повністю проігноровано той факт, що п. 3 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання в гуртожитках” встановлено положення згідно з яким вартість електроенергії, що використовується для роботи опалювальних електроприладів, мікрохвильових печей, електричних чайників, персональних комп’ютерів, а також надання побутових послуг (прокат, прання білизни та інше) у плату за проживання у гуртожитку не включено і сплачується проживаючими додатково. Якщо звернутися до кошторису, який міститься в матеріалах справи, то з нього саме чітко і вбачається, що сама плата за проживання в гуртожитках Позивачем визначалася в розмірі 62,46 грн. Додатково Позивач зазначає, що будівлі, які розташовані в м. Чернігові по вул. Гетьмана Полуботка, 22 та Горького, 47, всупереч ст. 127 Житлового кодексу УРСР, не зареєстровані як гуртожитки у виконавчому комітеті Деснянської районної у місті Чернігові ради.

Відповідач позовні вимоги не визнає, мотивуючи свої заперечення тим, що на діяльність Житлово –побутового підприємства ВАТ „Чернігівбуд” розповсюджуються вимоги рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання в гуртожитках”, оскільки ним фактично надавались послуги по наданню ліжко-місць мешканцям гуртожитків. На думку Відповідача, плата за проживання в гуртожитках являється житлово-комунальною послугою, тарифи на які затверджуються (погоджуються) органами місцевого самоврядування, тобто такі тарифи є регульованими. Проведення перевірки було здійснено інспекцією в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

Згідно з положенням про житлово –побутове підприємство ВАТ „Чернігівбуд” (надалі –підприємство), затвердженого спостережною радою ВАТ „Чернігівбуд” (протокол від 04.04.1994р. № 2) та погодженого розпорядженням Голови Чернігівської міської ради від 10.07.1997р. № 281-р, житлово –побутове підприємство є структурним підрозділом товариства і не має статусу юридичної особи.

Основним предметом діяльності підприємства є:

забезпечення працівників товариства та інших організацій місцями в гуртожитках і квартирами в малосімейних гуртожитках, які разом складають житловий фонд товариства, та створення їм належних умов для проживання;

експлуатація, підтримання та збереження житлового фонду товариства у належному технічному та санитарному стані, забезпечення його своєчасного капітального та поточного ремонтів:

забезпечення безперебійної роботи обладнання, інженерних комунікацій та об’єктів, що входять до житлового фонду товариства, у відповідності з нормами їх технічної експлуатації;

надання платних послуг фізичним та юридичним особам (прання білизни, прокат предметів культурно –побутового призначення, надання кімнат готельного типу, послуг оздоровчого комплексу та ін.).

На балансі підприємства знаходяться два гуртожитки:

- гуртожиток № 2 по вул. Гетьмана Полуботка, 22, в якому проживають одинокі мешканці;

- гуртожиток № 4 по вул. Горького, 47, в якому проживають безробітні громадяни, направлені Чернігівським обласним центром зайнятості на професійне навчання.

Підприємство щорічно бере участь у тендері по закупівлі послуг з надання місць для короткочасного проживання безробітних громадян під час професійного навчання за рахунок коштів Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття за професіями, які мають попит на ринку праці. При перемозі у тендері укладаються договори на проживання безробітних громадян.

Між підприємством та Чернігівським обласним центром зайнятості були укладені договори від 17.01.2006р. № 24, від 09.01.2007р. № 28, а також додаткову угоду від 29.12.2006р. до договору від 17.01.2006р. № 24 про тимчасове проживання в гуртожитку Підприємства безробітних громадян, направлених службою зайнятості на професійне навчання.

Згідно цих договорів, розмір витрат, пов’язаних з проживанням громадян згідно з калькуляцією становить:

в 2006 році –400000,00 грн. для проживання 180 безробітних громадян:

в 2007 році –450000,00 грн. для проживання 170 безробітних громадян.

Відповідно до п. 3.1 Договорів, оплата витрат, пов’язаних з проживанням безробітних громадян в гуртожитку Підприємства здійснюється центром зайнятості по виставлених Підприємством рахунках зі списком громадян, які фактично проживали в гуртожитку за минулий місяць.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Чернігівській області, на підставі посвідчення від 04.09.2007р. № 636, було проведено перевірку з питань дотримання державної дисципліни цін при встановленні та застосуванні плати за проживання в гуртожитках у житлово –побутового підприємства ВАТ „Чернігівбуд” за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р.

За результатами перевірки складено акт від 27.09.2007р. № 005766.

Як вбачається з акту перевірки, перевіркою встановлено, що в порушення рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання в гуртожитках” за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. Підприємством стягнуто плату з Чернігівського обласного центру зайнятості за проживання громадян в гуртожитку № 4 (м. Чернігів, вул. Горького, 47) в розмірі 164655,75 грн. замість суми 38225,52 грн., визначеної виходячи з вартості одного ліжко-місця 62,46 грн. Внаслідок чого сума необґрунтовано одержаної виручки за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. склала 126430,53 грн.

В порушення рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання в гуртожитках” при нарахуванні плати за додаткові послуги мешканцям гуртожитку № 2 (м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 22) Підприємством за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р.:

стягувалась плата за виконану не в повному обсязі послугу з прання білизни. Внаслідок чого сума необґрунтовано одержаної виручки за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. склала 18805,08 грн.;

стягувалась плата за фактично не виконану послугу з прокату. Внаслідок чого сума необґрунтовано одержаної виручки за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. склала 9542,37 грн.;

додатково стягувалась плата за прибирання кімнат, що не є додатковою послугою і враховано в вартості ліжко-місця (62,46 грн.). Внаслідок чого сума необґрунтовано одержаної виручки за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. склала 3921,33 грн.;

стягувалась плата за електроенергію, що використовується для роботи додаткових електроприладів за фактично не виконану послугу. Внаслідок чого сума необґрунтовано одержаної виручки за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. склала 10289,98 грн.

В порушення постанови Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986р. № 208 „Про затвердження Примірного положення про гуртожитки”, Підприємством з мешканців гуртожитку № 2 додатково стягується плата за придбання м’якого і твердого інвентарю та поточний ремонт кімнат. Внаслідок чого сума необґрунтовано одержаної виручки за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. за послуги, які не передбачені постановою РМ УРСР від 03.06.1986р. № 208, склала 49376,76 грн.

Загальна сума необґрунтовано одержаної виручки Підприємством становить 218366,05 грн.

На підставі акту перевірки від 27.09.2007р. № 005766, Відповідачем прийнято рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисціпліни цін від 28.09.2007р. № 28, яким у Позивача вилучено 218366,05 грн. необґрунтовано одержаної виручки та застосовані штрафні санкції в розмірі 436732,10 грн.

Разом з тим, приймаючи постанову, суд вважає, що оскаржуване рішення було прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та частково з перевищенням повноважень, наданих Відповідачу чинним законодавством.

Згідно ст. 12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Одним із основних засобів регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів.

За змістом ст. 19 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у сфері цін і ціноутворення –з питань додержання суб'єктами господарювання державних цін на продукцію і послуги.

Відповідно до ст. 189 Господарського кодексу України, ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання.

Суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни –граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін.

Статтею 191 Господарського кодексу України встановлено, що державні фіксовані та регульовані ціни встановлюються на ресурси, що справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, а також на продукцію та послуги, що мають суттєве соціальне значення для населення. Перелік зазначених ресурсів, продукції, послуг затверджує Кабінет Міністрів України.

Законом може бути передбачено встановлення комунальних цін на продукцію та послуги, виробництво яких здійснюється комунальними підприємствами.

Державне регулювання цін здійснюється шляхом встановлення фіксованих державних та комунальних цін, граничних рівнів цін, граничних рівнів торговельних надбавок і постачальницьких винагород, граничних нормативів рентабельності або шляхом запровадження обов'язкового декларування зміни цін.

У відповідності зі ст. 192 Господарського кодексу України, політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються законом про ціни і ціноутворення, іншими законодавчими актами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення», державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України. Вказані органи здійснюють контроль у взаємодії з профспілками, спілками споживачів та іншими громадськими організаціями.

Таким органом відповідно до Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000р. № 1819 (далі –Положення), є Державна інспекція з контролю за цінами (далі –Держцінінспекція). Вона є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується останньому.

Згідно з пунктом 11 Положення Держцінінспекція має територіальні органи –державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 Положення.

За змістом абзацу третього пункту 4 Положення Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення Держцінінспекція, зокрема, має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів;

приймати рішення про вилучення до відповідного бюджету сум всієї необґрунтовано одержаної підприємством, установою, організацією виручки у результаті порушення державної дисципліни цін та штрафу у двократному її розмірі, а також звертатись з позовами до судів про стягнення з підприємств, установ та організацій зазначених сум у разі невиконання ними рішень державних інспекцій з контролю за цінами.

Пунктами 3.1 та 3.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 № 298/519, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2001р. за № 1047/6238, встановлено, що Державна інспекція з контролю за цінами та державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі приймають рішення про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій у порядку, передбаченому законодавством.

Підставою для прийняття рішень про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій є акти перевірок, які складаються посадовими особами органів державного контролю за цінами.

Рішення складається за формою згідно з додатком 1 у трьох примірниках, які підписуються начальником відповідної державної інспекції з контролю за цінами або його заступниками.

З метою вдосконалення системи державного регулювання цін (тарифів) та подальшого розвитку ринкових відносин, Кабінет Міністрів України постановою 25.12.1996р. № 1548 затвердив повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій щодо регулювання (встановлення фіксованих та граничних рівнів цін (тарифів), торгівельних (постачальницько-збутових) надбавок, нормативів рентабельності, запровадження обов'язкового декларування зміни) цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг згідно з додатком.

При цьому в абзаці другому пункту 1 цієї постанови зазначено, що повноваження, зазначені у додатку, не поширюються на тарифи, що встановлюються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до статті 28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно п.п. 2 п. „а” ч. 1 ст. 28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належать власні (самоврядні) повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

На підставі п.п. 2 п. „а” ч. 1 ст. 28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 7, 31 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, а також рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.07.2006р. № 159 „Про ціни і тарифи”, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання у гуртожитках” було затверджено для комунальних підприємств міської ради та погоджено для інших суб’єктів господарювання граничні розміри плати за ліжко-місце (з урахуванням податку на додану вартість):

- у гуртожитках без ліфту –62,46 грн. на місяць;

- у гуртожитках з ліфтом –64,21 грн. на місяць.

В розрахункову вартість утримання ліжко-місця у гуртожитках з врахуванням діючих тарифів та норм споживання житлово-комунальних послуг входять наступні статті витрат: утримання будинку та прибудинкової території, витрати за площу загального користування, водопостачання, водовідведення, опалення, підігрів води, газова плита, електроенергія, радіо.

Пунктом 3 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 встановлено, що вартість електроенергії, що використовується для роботи опалювальних електроприладів, мікрохвильових печей, електричних чайників, персональних комп’ютерів, а також надання побутових послуг (прокат, прання білизни та інше) у плату за проживання у гуртожитку не включено і сплачується проживаючими окремо.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства з питань цін і ціноутворення, суд вважає, що розмір плати за проживання у гуртожитках являється регульованою ціною, яка встановлюється органом місцевого самоврядування. Отже, Відповідач мав право у межах своєї компетенції здійснювати перевірку додержання порядку формування, встановлення і застосування плати за проживання у гуртожитках, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними його дій щодо проведення відповідної перевірки являються безпідставними і не підлягають задоволенню.

Відхиляються також доводи Позивача щодо не розповсюдження на нього рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання в гуртожитках” у зв’язку з непогодженням з ним в установленому порядку граничних розмірів плати за ліжко-місце у гуртожитках.

Приписом ст. 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

На момент розгляду справи рішення виконкому являється чинним, доказів його скасування в судовому порядку Позивачем надано не було, а тому рішення підлягає обов’язковому виконанню Позивачем.

Крім того, Позивач не використав свого права на погодження з виконкомом Чернігівської міської ради граничних розмірів плати за ліжко-місце у гуртожитках згідно Порядку подання, розгляду, затвердження (погодження) цін/тарифів, які регулюються виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.07.2006р. № 159 „Про ціни і тарифи”.

Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Деснянська районна у місті Чернігові рада на запит Позивача щодо реєстрації будівель, розташованих в м. Чернігові по вул. Горького, 47 та по вул. Гетьмана Полуботка, 22 як гуртожитків, листом від 09.01.2008р. № 8-09/23 повідомила, що гуртожитки, які розташовані в м. Чернігові по вул. Горького, 47 та по вул. Гетьмана Полуботка, 22 до комунальної власності міста не належать та не зареєстровані.

Однак, як вбачається із листа Фонду державного майна України від 22.04.1999р. № 13-146, згідно акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ „Чернігівбуд”, затвердженого наказом корпорації Укрбуд від 31.11.1993р. № 335, до статутного фонду ВАТ включені, зокрема, гуртожитки, розташовані в м. Чернігові по вул. Горького, 47 та по вул. Свердлова (зараз –Гетьмана Полуботка), 22.

Забезпечення працівників товариства та інших організацій місцями в гуртожитках і квартирами в малосімейних гуртожитках, які разом складають житловий фонд товариства, та створення їм належних умов для проживання є одним із основних видів діяльності житлово –побутового підприємства ВАТ „Чернігівбуд”.

Крім того, такі послуги фактично надавались Підприємством, проти чого не заперечують представники сторін, тому той факт, що будівлі не зареєстровані в Деснянській районній у місті Чернігові раді як гуртожитки судом до уваги не приймається.

Що стосується самих порушень, відображених в акті перевірки, слід зазначити наступне:

Під час проведення перевірки Відповідачем зроблено висновок про порушення Підприємством рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання в гуртожитках” при нарахуванні плати за додаткові послуги мешканцям гуртожитку № 2 (м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 22) за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. При цьому на стор. 5 акту первірки Відповідач підтверджує, що розмір плати за одне ліжко-місце складає 62,46 грн., тобто відповідає розміру, встановленому рішенням виконкому.

В пункті 3 цього ж рішення встановлено, що вартість електроенергії, що використовується для роботи опалювальних електроприладів, мікрохвильових печей, електричних чайників, персональних комп’ютерів, а також надання побутових послуг (прокат, прання білизни та інше) у плату за проживання у гуртожитку не включено і сплачується проживаючими окремо.

Таким чином, ціна на додаткові послуги, що надаються Підприємством мешканцям гуртожитків, не являється регульованою ціною, оскільки вона не встановлюється органом місцевого самоврядування. Отже, здійснення перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін на додаткові послуги виходить за межі компетенції Відповідача і є порушенням ч. 1 ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

З цих же підстав суд не погоджується з запереченнями Відповідача про порушення Підприємством постанови Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986р. № 208 „Про затвердження Примірного положення про гуртожитки”.

Також, на стор. 3, 4 акту перевірки вказано, що вартість однієї доби проживання в гуртожитку згідно кошторисів, затверджених директором Підприємства з 01.01.2006р. складає 15,00 грн. з ПДВ, з 01.08.2007р. складає 30,00 грн. з ПДВ. Фактично за період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р. Підприємством виставлено рахунки за проживання у гуртожитку безробітних громадян Чернігівському обласному центру зайнятості на суму 505137,78 грн. з ПДВ, які останній сплатив частково на суму 164655,75 грн.

Таким чином, Відповідачем зроблено висновок, що з урахуванням рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229 „Про плату за проживання в гуртожитках” сума рахунків за проживання в період з 01.10.2006р. по 01.08.2007р., виходячи з плати за одне ліжко-місце в місяць (62,46 грн.), повинна становити 38225,52 грн. Різниця складає 466912,26 грн. З урахуванням сплаченої Чернігівським обласним центром зайнятості суми (164655,75 грн.) різниця складає 126430,53 грн.

Проте, кошториси з розрахунком вартості проживання в гуртожитку Підприємства не можна вважати додатками до договорів про тимчасове проживання в гуртожитку безробітних громадян, направлених службою зайнятості на професійне навчання, укладених Підприємством з Чернігівським обласним центром зайнятості, оскільки щомісячні витрати Підприємства, вказані в кошторисах, значно перевищують розмір витрат на проживання встановлений умовами даних договорів.

Відповідач робить висновок про наявність правопорушення лише на підставі співвідношення розміру плати за ліжко-місця, розрахованого шляхом поділу сум у щомісячних рахунках, виставлених Підприємством Чернігівському обласному центру зайнятості до сплати, на середньоспискову чисельність мешканців, та розміру плати за ліжко-місця, розрахованого шляхом множення розміру плати, встановленого рішенням виконкому, на середньоспискову чисельність мешканців за відповідний місяць.

Під час проведення перевірки Відповідачем не було зроблено аналізу складових загальної суми плати за проживання безробітних громадян в гуртожитку, вказаної Підприємством. в рахунках, не було встановлено, які саме витрати туди входять.

Натомість, якщо здійснити розрахунок плати за проживання шляхом поділу загальної суми витрат на кількість осіб, вказаних у договорах від 17.01.2006р. № 24, від 09.01.2007р. № 28, а також додатковій угоді від 29.12.2006р. до договору від 17.01.2006р. № 24 про тимчасове проживання в гуртожитку Підприємства безробітних громадян, та шляхом поділу на 12 місяців, то місячний розмір плати за проживання в гуртожитку на 1 особу становить:

в 2006 році –185,19 грн. (400000,00 грн. : 180 осіб : 12 місяців);

в 2007 році –220,60 грн. (450000,00 грн. : 170 осіб : 12 місяців).

Згідно довідки про структуру платежу на одну особу в місяць по договорам, укладеним з Чернігівським обласним центром зайнятості, складеної головним бухгалтером Підприємства, вищевказані суми складаються з плати за ліжко-місце (62,46 грн.) та додаткових витрат, що не є порушенням рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.09.2006р. № 229.

За таких обставин, суд доходить висновку, що Відповідачем не доведено наявність порушення законодавства про ціни і ціноутворення з боку Підприємства.

У відповідності з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, позовні підлягають частковому задоволенню.

У відповідності з ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу –відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 189, 191, 192 Господарського кодексу України, ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення», ст. ст. 2, 71, 86, 94, 158 –163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати нечинним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Чернігівській області про застосування економічних санкцій за порушення державної дисціпліни цін від 28.09.2007р. № 28, яким у відкритого акціонерного товариства „Чернігівбуд” вилучено 218366,05 грн. необґрунтовано одержаної виручки та застосовані штрафні санкції в розмірі 436732,10 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України (Державний бюджет м. Чернігова, код 22825965, рахунок 0002 в ГУДК в Чернігівській області, МФО 853592, код платежу 22090200) на користь відкритого акціонерного товариства „Чернігівбуд”, м. Чернігів, вул. Мстиславська, 9 (р/р 0686 в „Промінвестбанку”, МФО 353456, код 14236516) 01 грн. 70 коп. судового збору.

Дана постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі 22 січня 2008 року.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко