Харківський апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 року           Справа № 6/116-08

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Олійника В.Ф., судді Гончар Т.В., судді Кравець Т.В.

при секретарі – Бухановій Т.А.

за участю представників сторін:

кредитора: Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин –Щербаченко М.В.(довіреність № 23 від 29.12.07 р.);

боржника - Санжаревського І.А. (довіреність б/н від 26.08.08р.)

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин (вх.№2626 С/2-5) на ухвалу господарського суду Сумської області від 23.10.2008 року по справі № 6/116-08

за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин

до боржника Відкритого акціонерного товариства Лебединського виробничо-торгівельного підприємства «Фурнітура», м. Лебедин Сумської області

про визнання банкрутом , -

встановила:

В липні 2008 року кредитор - Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин (далі –УПФ), - звернулося до суду з заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі – Закон про банкрутство) у відношенні боржника - Відкритого акціонерного товариства Лебединського виробничо-торгівельного підприємства «Фурнітура»(далі –ВАТ), - обґрунтовуючи заяву наявністю ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Заява, ухвалою господарського суду Сумської області від 09.07.2008 року була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 23.10.2008 року провадження по справі № 6/116-08 за заявою УПФ до боржника ВАТ -припинено. Ухвала мотивована відсутністю підстав для провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 52 Закону.

В апеляційній скарзі ініціюючий кредитор - УПФ порушує питання про скасування зазначеної ухвали та прийняття нового рішення, яким визнати ВАТ Лебединське виробничо-торгівельне підприємство «Фурнітура»банкрутом, посилаючись на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що полягає в неправильному застосуванні ч. 1 ст. 52 Закону про банкрутство, у разі наявності однієї з ознак відсутнього боржника та не взято до уваги доказів, наданих кредитором, підтверджуючих наявність “інших ознак”, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності.

Боржник - ВАТ, - у запереченнях на апеляційну скаргу просить ухвалу господарського суду Сумської області від 23.10.2008 року залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом апеляційної інстанції, УПФ ініціювало провадження у справі про банкрутство ВАТ в порядку ст. 52 Закону про банкрутство, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що станом на 01.03.08р. за боржником рахується заборгованість з витрат на виплату за доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, яка виникла за період з 01.03.06р. по 29.02.08р. на загальну суму 128228,74 грн. на підставі декілька рішень господарського суду Сумської області, але результати порушеного виконавчого провадження не привели до погашення боргу. Протягом тривалого часу ( більше 23 місяців ) підприємство порушує вимоги законодавства відносно відшкодування вищевказаних витрат, що пов’язано з неведенням боржником підприємницької діяльності .

Відсутність підприємницької діяльності боржника, кредитор підтверджує: довідкою УПФ про кількість застрахованих осіб та нарахування заробітної плати по підприємству відповідно до наданих боржником звітів –розрахунків сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, де за період січень-грудень 2002 року обліковується три застрахованої особи, за період січень 2003 року – січень 2008 року - дві застрахованої особи (а.с. 14,15), що на його думку свідчить про неможливість ведення будь-якої господарської діяльності; листом в. о. голови правління ВАТ від 08.02.2008р., в якому керівник зазначив, що підприємство протягом семи років не працює (а.с.13), а також документами виконавчого провадження –копією листа від 25.03.08р. про відсутність більше року руху коштів на рахунках ВАТ (а.с.26); копією листа – відповіді від 20.02.08р.(а.с. 11) на скаргу кредитора, в якому начальник ДВС Лебединського РУЮ підтверджує відсутність господарської діяльності боржника, довідкою Лебединського МРЕВ ВДАІ від 06.04.04р. про відсутність у боржника автотранспорту (а.с.27); листом Сумської МДПІ від 05.3.08р. про відсутність протягом 2007р. у боржника прибутку (а.с. 10), що є основним показником підприємницької діяльності підприємства; копією листа від 18.02.08р виконавчого комітету Лебединської міської ради про відсутність фінансової звітності про господарську діяльність ВАТ і звіту про річні фінансові результати (а. с. 12).

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 23.10.2008 року, господарський суд Сумської області виходив з того, що справа порушена судом помилково, оскільки відсутні докази відсутності керівних органів боржника за їх місцезнаходженням та докази ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій і документів бухгалтерської звітності, а також відсутні ознаки, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку що відсутні підстави для визнання боржника ВАТ банкрутом в порядку ст. 52 Закону про банкрутство, тому провадження процедури банкрутства Лебединського виробничо-торгівельного підприємства «Фурнітура»підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України в зв‘язку з відсутністю предмету спору. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, однак з інших підстав.

Дійсно, нормами ст. 52 Закону про банкрутство передбачено особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно з ч. 1 зазначеної статті незалежно від розміру вимог до боржника та строку виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Таким чином, наведена норма передбачає порушення справи про банкрутство у разі наявності хоча б однієї з зазначених підстав, і не виключно за наявності усієї їх сукупності.

УПФ обґрунтовує апеляційну скаргу, як вже зазначалося, тим, що суд, не взяв до уваги доказів, підтверджуючих наявність "інших ознак " ( ч.1 ст. 52 Закону про банкрутство), які свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Однак, такі твердження скаржника спростовуються наступним.

Заперечуючи порушення справи про банкрутство ВАТ, боржник стверджує, що не підпадає під ознаки неплатоспроможності, оскільки відповідно бухгалтерського обліку та платіжних документів ВАТ погашало заборгованість перед УПФ протягом 2004-2008р., а також здійснює підприємницьку діяльність, посилаючись на укладання господарських договорів та проведенням розрахунків на їх виконання.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що наявні в матеріалах справи документи дійсно свідчать про укладання ВАТ господарських договорів і проведення розрахунків, а саме договору оренди №1нежитлового приміщення від 10.01.2008р., яким боржник передав в оренду складське приміщення орендодавцю та договору № 16 від 15.05.2003 року з ВАТ “Сумиобленерго” на постачання електричної енергії боржнику із згодою постачальника від 25.04.2008р. внести зміни до договору та про оплату за поставлену електроенергію у 2007-2008 роках згідно актів звірки взаємних розрахунків по договору постачання електричної енергії.

Надані кредитором - управлінням пенсійного фонду до матеріалів справи акти звіряння розрахунків по ВАТ за нарахованими та сплаченими страховими внесками в 2008 році №384 станом на 01.01.2008р, №412 станом на 01.08.2008р та №413 станом на 26.08.2008р., а також надані інші акти звірки розрахунків за період з 01.01.2000р. по 31.12.2006р. підтверджують ( при наявності боргу ) здійснення боржником певних щорічних платежів до пенсійного фонду ( а.с. 85-87)

Отже, згідно звітів боржника до УПФ кількість працюючих в товаристві складає -2 чоловіки. Майно товариства передано у оренду, що на переконання боржника здійснено для забезпечення утримання підприємства, зберігання його активів, та з метою погашення податків, зборів (обов’язкових платежів) до державних цільових фондів. Товариство частково сплачує заборгованість по пільговим пенсіям грошовими коштами, отриманими від оренди, та по мірі їх находження.

Зазначені документи, хоча і не свідчать про ведення підприємницької діяльності ВАТ в широкому розумінні, але підтверджують наявність господарської діяльності і не підтверджують фактичне припинення боржником своєї діяльності.

При цьому слід зазначити, що не звітування до виконавчого комітету Лебединської міської ради про господарську діяльність юридичної особи і про річні фінансові результати, на що посилається заявник апеляційної скарги, як доказ відсутності ведення підприємницької діяльності господарством, свідчить про його безвідповідальність у виконанні обов’язку звітувати, а не про відсутність підприємницької діяльності. Відсутність же протягом 2007р. прибутку у боржника свідчить про діяльність із збитками, а не про відсутність діяльності взагалі.

Виходячи з приписів ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський же суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, оскільки кредитором не надано доказів на підтвердження обставин, які дозволять віднести боржника до відсутнього, провадження у справі підлягає припиненню відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України.

Вищенаведене свідчить про безпідставність заявлених вимог про порушення справи про банкрутство ВАТ на підставі ст. 52 Закону про банкрутство та правомірність висновку господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для провадження у даній справі.

Однак, у випадку не підтвердження обставин, які дозволяють віднести боржника до відсутнього, суд першої інстанції помилково застосував норми процесуального права і припинив провадження у справі за п.1-1 ст.80 ГПК України ( відсутній предмет спору), тому як особливістю підстави порушення справи про банкрутство є саме відсутність спору стосовно суми боргових вимог кредиторів, що виключає можливість застосування судом зазначеної процесуальної норми.

Вказані порушення норм процесуального права, виходячи з приписів ч.2 ст.104 ГПК України, не можуть бути підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду, тому що ці порушення не призвели до прийняття невірного рішення по суті.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга УПФ не має фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, ухвала господарського суду Сумської області від 23.10.2008 року по справі № 6/116-08 прийнята з дотриманням норм матеріального права, а доводи, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для її скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ч.2 ст.104, ст. 105, ст. 106 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду, одностайно, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 23.10.2008 року по справі № 6/116-08 - залишити без змін.

Головуючий суддя           Олійник В.Ф.

Суддя           Гончар Т.В.

Суддя Кравець Т.В.

Повний текст постанови

підписано 02.12.2008 року