ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2008 р.

№ 40/65

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Головного центру забезпечення та обслуговування Державної гідрометеорологічної служби МНС України та Українського науково-дослідного гідрометеорологічного інституту

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007

у справі

№40/65 господарського суду міста Києва

за позовом

Головного центру забезпечення та обслуговування Державної гідрометеорологічної служби МНС України

до

1)          Регіонального відділення Фонду державного майна України по м.Києву

2)          ТОВ “Домініон-С”

треті особи

1)          Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи

2)          Український науково-дослідний гідрометеорологічний інститут

3)          Міністерство охорони навколишнього природного середовища

про

визнання недійсним договору,

за участю представників сторін від:

позивача:

Авілов В.О. –за довіреністю від 31.01.2008р., Дєгтєрьова О.І. –за довіреністю від 11.09.2007р.

відповідачів:

1)          Євтодьєва І.М.. –за довіреністю від 26.06.2007р.

2)          Козаков Д.І. –за довіреністю від 10.01.2008р.

третіх осіб:

1)          Пугач С.А. –за довіреністю від 14.01.2008р.

2)          Кодаченко І.В. –за довіреністю від 11.09.2007р., Архангельський С.Л. –за довіреністю від 11.09.2007р.

3)          Коренчук О.М. –за довіреністю від 10.01.2008р.

В судовому засіданні 06.02.2008р. оголошувалась перерва до 20.02.2008р., відповідно до ст.77 ГПК України, про що учасники процесу повідомлені.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.07.2007р. (суддя Морозов С.М.) позовні вимоги задоволено повністю; визнано недійсним договір оренди №2033 нерухомого майна від 02.08.2005р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву та ТОВ “Домініон-С”.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007р. (судді Сотніков С.В. –головуючий, Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.) рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2007р. скасовано; прийнято нове рішення; в позові відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, залишивши в силі рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2007р., посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Український науково-дослідний гідрометеорологічний інститут у касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2007р. –залишити без змін.

У відзиві на касаційні скарги відповідач-2 просить залишити постанову без змін, а скарги –без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Головний центр забезпечення та обслуговування Державної гідрометеорологічної служби МНС України (ГЦЗО) звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м.Києву та ТОВ “Домініон-С” про визнання договору оренди №2033 від 02.08.2005 р. недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 02.08.2005р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву та ТОВ “Домініон-С” укладено договір оренди нерухомого майна, що перебуває в державній власності на балансі позивача, органом управління цим майном було Міністерство охорони навколишнього природного середовища (Мінприроди). Розпорядженням Кабінету Міністрів України №267-р від 15.07.2005р. ГЦЗО передано до сфери управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (МНС). Згоду балансоутримувача і нового органу управління майном –МНС Фондом не отримано. Крім цього, п. 10.6 спірного договору передбачає приватизацію орендарем приміщень по закінченню строку дії договору, що суперечить ст. 5 Закону України “Про приватизацію державного майна”. Передані в оренду будівлі та споруди використовуються ГЦЗО для здійснення матеріально-технічного забезпечення діяльності гідрометеорологічної служби.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” встановлено, що не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, які мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації на підставі ч. 2 ст. 5 Закону України “Про приватизацію державного майна”, при цьому п. “г” ч. 2 ст. 5 цього Закону передбачено, що загальнодержавне значення мають об'єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому, зокрема: майнові комплекси підприємств геологічної, картографічної, гідрометеорологічної служб, служби контролю за станом навколишнього природного середовища. Відповідно до Довідки № 01-09/50 від 24.03.2006 р. державне нерухоме майно, що є предметом договору, передано на баланс ГЦЗО, отже є майновим комплексом підприємства гідрометеорологічної служби. Відтак, місцевий суд дійшов висновку, що договір укладено всупереч вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та ч. 2 ст. 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

При цьому суд апеляційної інстанції скасував рішення місцевого господарського суду і відмовив в задоволенні позову, посилаючись на те, що на час укладення спірного договору органом управління майном, яке підлягало передачі в оренду було Мінприроди. Останнім надано згоду на укладення такого договору з дотриманням ч. 3 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, що підтверджується листами Мінприроди № 2001/16-5 від 28.03.2005 р., № 3987/16-5 від 23.06.2005 р.

Проте, Вищий господарський суд України не може погодитися з переконливістю висновків судів попередніх інстанцій.

Виходячи зі змісту ст.9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" погодження питань передачі державного майна в оренду відноситься до компетенції органу, уповноваженого управляти відповідним майном.

Судами належним чином не досліджено обставини погодження з органом уповноваженим управляти майном при укладенні спірного договору.

Так, посилаючись на те, що Міністерством охорони навколишнього природного середовища надано згоду на укладення спірного договору від 02.08.2005р., суд апеляційної інстанції не дав оцінки тій обставині, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України №267-р від 15.07.2005р. Головний центр забезпечення та обслуговування Державної гідрометеорологічної служби МНС України передано до сфери управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (МНС).

При цьому суттєвим є дослідження обставин відповідної передачі Державної гідрометеорологічної служби МНС України до сфери управління МНС, станом на час укладення спірного договору; чи виникло у Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи право на управління об’єктом передачі з посиланням на відповідні докази (акт приймання-передачі тощо).

Вказані обставини не були предметом розгляду і в суді першої інстанції, хоча мають значення для правильного вирішення спору, виходячи з позовних вимог.

Розглядаючи спір, суди попередніх інстанцій не дали оцінки доводам позивача про те, що передані в оренду будівлі та споруди використовуються ГЦЗО для здійснення матеріально-технічного забезпечення діяльності гідрометеорологічної служби. При цьому суди не встановили, чи вплине передача в оренду майна за спірним договором на можливість здійснення позивачем основної діяльності з дотриманням норм та правил.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007р. та рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2007р. у справі №40/65 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький