ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.08                                                                                 Справа № 13/143(5/387)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛисБрок ВС» м. Лисичанськ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Рубіжанський Краситель»м. Рубіжне

про стягнення 182238 грн. 58 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Чорна І.М.

Від позивача

Жидкіх О.В. дов. № б/н від 12.05.2008 р.

Від відповідача

Манжос О.П. дов. № 11/217 від 05.03.2008 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 08.07.2007 р. позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості в сумі 182238 грн. 39 коп. яка утворилося станом на 01.01.2007 р. за договором доручення № 11-03/04 від 11 березня 2004 року.

Позивач позов підтримав.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на відсутність у нього документів, які підтверджували виконання позивачем робіт за договором в наслідок вилучення їх у нього правоохоронними органами, та на невідповідність на його думку оформлення позовної заяви вимогам Господарського процесуального кодексу України.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що відповідно до укладеного між сторонами по справі договору доручення № 11-03/04 від 11 березня 2004 року позивач надавав відповідачу послуги з митного оформлення, а відповідач зобов’язався до 25 числа кожного місяцю на умовах попередньої оплати відшкодовувати відповідачу його витрати, що виникли в наслідок виконання договору, та виплачувати винагороду.

За період з березня 20044 р. по січень 2006 р. позивач надав послуги, та поніс витрати пов’язані з виконанням договору на суму 746348 грн. 18 коп. Зазначений факт підтверджується актами виконаних робіт.

Відповідач частково оплатив борг в наслідок чого залишок заборгованості за договором становить 182238 грн. 58 коп. (у тому числі вартість послуг –169326 грн. 13 коп., компенсація витрат –12912 грн. 45 коп.).

Листом від 06.02.2006 р. № 08/02-06 позивач пропонував відповідачу оплатити борг.

Наявність боргу підтверджується також актами звірення розрахунків, зокрема від 01.01.2007 року.

13.07.2007 р. позивач звернувся з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 182238 грн. 58 коп.

Відповідач заперечень по суті вимог не надав. Проти позову відповідач заперечує посилаючись на невідповідність позовної заяви вимогам Господарського процесуального кодексу України, та відсутність у нього на цей час документів, що підтверджують наявність боргу.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судом встановлено, що за договором доручення № 11-03/04 від 11 березня 2004 року відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов’язання, заборгованість складає 182238 грн. 58 коп.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин, позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –1822 грн. 38 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Рубіжанський Краситель»Луганська область, м. Рубіжне пл.. Хіміків 2 ідентифікаційний код 32803997 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛисБрок ВС»м. Лисичанськ Луганська область, вул. Карла Маркса 146 ідентифікаційний код 25365292 кошти в сумі 182238 грн. 58 коп., державне мито у сумі –1822 грн. 38 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

За згодою сторін у судовому засіданні була проголошена лише вступна та резолютивна частина рішення

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання повного тексту рішення

04 листопада 2008 року