КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2008                                                                                           № 38/126

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Ропій Л.М.

суддів:           Буравльова С.І.

Попікової О.В.

при секретарі:           Бабенко Т.І.

За участю представників:

від позивача - Казаєв В.В. (довіреність № 18-208/4022-13135 від 17.12.2007 р.);

від відповідача - Позднякова В.І. (довіреність №24 від25.12.2007р.);

від третьої особи - Баталов В.Л. – директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.06.2008

у справі № 38/126 (Власов Ю.Л.)

за позовом                               Національного банку України

до                                                   Товарної біржі "Універсальна товарно-сировинна біржа"

третя особа           Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркетінвестгруп"

про                                                  визнання недійсним аукціону

Відповідно до розпорядження Голови Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2008 р. № 01-23/1/9 розгляд справи здійснюється колегією суддів у складі: головуючої судді Ропій Л.М., суддів: Буравльова С.І., Попікової О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від12.06.2008р. у справі №38/126 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати. При цьому позивач вказує на те, що під час підготовки та проведення аукціону відповідач посилався на норми Закону України ”Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, проте ним не виконано ряд вимог цього Закону. Частиною 1 ст. 7 Закону передбачено, що Фонд державного майна України затверджує перелік об’єктів, які перебувають у державній власності і підлягають продажу на аукціоні. Даних про те, що корпуси № 5 та № 6 Банкнотно-монетного двору Національного банку України включені до згаданого переліку не витребувано.

Крім того, позивач зазначає, що Кабінет Міністрів України на виконання своїх повноважень, закріплених підпунктом ”и” п. 18 ч. 2 ст. 5 Закону України ”Про управління об’єктами державної власності”, здійснює управління об’єктами державної власності, визначає порядок їх відчуження. Постановою від 06.06.2007 р. № 803 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок відчуження об’єктів державної власності. Відповідно до положень абзаців 2, 7 п. 6 Порядку, рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна приймається суб’єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна України. Статтею 7 Закону України ”Про управління об’єктами державної власності” також встановлено, що Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна. Таким чином, позивач вважає, що рішення Правління Національного банку України про відчуження нерухомого майна, яке перебуває у повному господарському віданні Національного банку України, потребувало погодження з Фондом державного майна України у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 р. № 803 ”Про затвердження порядку відчуження об’єктів державної власності”. При проведення аукціону це положення не було дотримано.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому відповідач зазначає, що Закон України ”Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” встановлює правовий механізм приватизації цілісних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу. Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України ”Про Національний банк України” рішення про купівлю та продаж майна для забезпечення діяльності Національного банку приймається Правлінням Національного банку. На виконання вищезазначеного, з метою раціонального використання виробничих і побутових площ Банкнотно-монетного двору, зменшення витрат на їх утримання та відповідно до ст. 15 Закону України ”Про Національний банк України”, Правління Національного банку України 16.03.2006 р. прийняло постанову № 93 про реалізацію виробничого корпусу № 5 та корпусу № 6 Банкнотно-монетного двору. Позивачу не заборонено здійснювати відчуження об’єкта без погодження Фонду державного майна. На підставі Постанови Правління НБУ від 16.03.2006 р. № 93 ”Про реалізацію виробничого корпусу № 5 та корпусу № 6 Банкнотно-монетного двору” постановлено здійснити реалізацію відповідно до вимог законодавства України. Тому 04.09.2007 р. за вих. № 35-22-014-9021 до відповідача від Національного банку України надійшов лист з проханням щодо проведення маркетингових досліджень з продажу майна та в разі позитивного вирішення цього питання надання у зв’язку з цим послуг з організації продажу майна під торгово-складські операції. 12.10.2007 р. відбувся аукціон з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України з дотриманням та у відповідності до процедури проведення аукціону, передбаченої п. 29-33 Порядку та ст. 17 Закону. За результатами аукціону переможцем визнано третю особу, що зафіксовано у протоколі № 1 проведення аукціону з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України від 12.10.2007 р., який був затверджений 12.10.2007 р. згідно із п. 33 Порядку та п. 6 ст. 17 Закону виконавчим директором з адміністративних питань Національного банку України.

Третя особа надала письмові пояснення, в яких зазначила про те, що вважає рішення суду законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права; проти вимог апеляційної скарги позивача заперечує, оскільки вважає її безпідставною та необґрунтованою. Про цьому третя особа, зазначає, що Закон України ”Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” встановлює правовий механізм приватизації цілісних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу. Крім того, проаналізувавши сферу дії, визначену ст. ст. 1, 2 зазначеного Закону, можна дійти висновку, що правовий режим об’єкту та статус позивача виключає можливість застосування положень Закон України ”Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” до правовідносин з приводу відчуження об’єкту, а тому твердження позивача в апеляційній скарзі про не прийняття до уваги судом першої інстанції посилань на ст. 7 вказаного Закону є безпідставними, адже, у рішенні зазначено, що норми Закону України ”Про Національний банк України” щодо повноважень правління позивача на прийняття рішень про продаж майна є спеціальними і саме вони підлягають застосуванню.

Крім того, третя особа зазначає, що постанова позивача ”Про реалізацію виробничого корпусу № 5 та корпусу № 6 Банкнотно-монетного двору” № 93 була прийнята 16.03.2006 р., а Порядок відчуження об’єктів державної власності від 06.06.2007 р. набрав чинності 22.06.2007 р., з моменту опублікування у офіційному віснику України № 43. Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, постанова позивача про реалізацію об’єкта, прийнята у відповідності із чинним на момент прийняття законодавством України, не потребує жодних погоджень і є законною.

Згідно із ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду першої інстанції про визнання недійсними результатів аукціону, який відбувся 12.10.2007 р. з продажу нерухомого майна Національного банку України, а саме виробничих корпусів № 5 та № 6, що знаходяться на балансі Банкнотно-монетного двору Національного банку України; визнання недійсним протоколу № 1 проведення аукціону з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України від 12.10.2007 р; розірвання договору від 06.09.2007 р. № 07-12-21 про надання послуг з організації продажу майна, укладеного між позивачем та відповідачем.

Рішенням господарського суду першої інстанції у позові відмовлено повністю.

Дослідивши всі матеріали справи, з’ясувавши всі обставини, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування вказаного рішення господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України ”Про Національний банк України” Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Національний банк є юридичною особою, має відокремлене майно, що є об’єктом права державної власності і перебуває у його повному господарському віданні (ч. 2 ст. 4 Закону України ”Про Національний банк України”).

Правління Національного банку приймає рішення про купівлю та продаж майна для забезпечення діяльності Національного банку (ст. 15 Закону України ”Про Національний банк України”).

Згідно із ст. 56 Закону України ”Про Національний банк України” Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов’язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку.

Дослідивши вказані норми, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вказаними нормами передбачено повноваження правління позивача приймати рішення у вигляді постанов про продаж майна, яке перебуває у його повному господарському віданні та забезпечує його діяльність, які є обов’язковими до виконання для органів державної влади та органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.03.2006 р. правлінням позивача була прийнята постанова № 93 ”Про реалізацію виробничого корпусу № 5 та корпусу № 6 Банкнотно-монетного двору” (а. с. 22), якою було постановлено вважати за доцільне реалізувати відповідно до вимог законодавства України виробничий корпус № 5 та корпус № 6 Банкнотно-монетного двору з урахуванням землевідведення як такі, що не використовуються (п. 1); Банкнотно-монетному двору разом із виконавчим директором з адміністративних питань організувати оцінювання вищезазначених об’єктів та визначення покупця на конкурсних засадах (п. 4); Банкнотно-монетному двору укласти та підписати договір про реалізацію вищевказаних об’єктів (п. 5).

Докази про те, що вказана постанова є нечинною, скасована чи визнана судом недійсною в матеріалах справи відсутні, а отже, вказана постанова має юридичну силу і є обов’язковою для виконання.

04.09.2007 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 35-22-014/2434-9021 (а. с. 27), в якому просив провести маркетингові дослідження з продажу майна та в разі позитивного вирішення цього питання надання у зв’язку з цим послуг з організації продажу майна під торгово-складські операції Банкнотно-монетного двору Національного банку України відповідно до законодавства України та Закону України ”Про Національний банк України”, яке перебуває на балансі Банкнотно-монетного двору Національного банку України, а саме виробничий корпус № 5 та корпус № 6, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Меліоративна, 6.

06.09.2007р. сторонами був укладений договір № 07-12-211 про надання послуг по організації продажу майна (далі договір), відповідно до умов якого позивач, як замовник, доручив, а відповідач, виконавець, взяв на себе зобов’язання від імені та за рахунок позивача надати послуги по організації продажу майна, яке перебуває на балансі Банкнотно-монетного двору Національного банку України, що підтверджується довідкою про право власності на нерухоме майно від 03.09.2007 р. № 10-009/63 на підставі постанови Правління Національного банку України (дозвіл на продаж) від 16.03.2006 р. № 93, а саме виробничий корпус № 5 та корпус № 6, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Меліоративна, 6 (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1.2. договору позивач доручив відповідачу провести дослідження, здійснити рекламні заходи та надати послуги по організації продажу майна згідно з чинним законодавством України. Надавати потенційним покупцям за їх рахунок інформаційні послуги, що стосуються купівлі майна, умов участі в торгах, порядку розрахунків, інші послуги, пов’язані з реалізацією даного майна.

Згідно із п. 1.3. договору стартова ціна продажу майна згідно листа позивача складає 46 537 945 грн. з урахуванням ПДВ.

При виконанні цього договору позивач зобов’язується своєчасно надавати відповідачу повну необхідну інформацію та документи щодо надання послуг по організації продажу майна на торгах, а саме: затверджену копію документу, яким дозволено відчуження майна; технічну документацію на майно; звіт про оцінку з рецензією; інші правові документи (п. 2.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору відповідач зобов’язаний надати комплекс послуг по організації продажу майна в термін, який не перевищує 60 днів з дня підписання сторонами цього договору.

При необхідності, уцінка майна проводиться відповідно до вимог чинного законодавства. Якщо після оголошення початкової вартості продажу в ході торгів учасники не висловлять бажання придбати об’єкт за оголошеною початковою ціною, ліцитатор має право знизити вартість об’єкта, але не більше як на 10 відсотків. Якщо майно не продано на перших торгах, початкова ціна на це майно може бути зменшена позивачем не більше як на 30 відсотків. Майно виставляється на повторні торги строком на 30 днів (п. 3.3. договору).

Вартість послуг відповідача становить 19 000 грн., в т. ч. ПДВ (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору позивач зобов’язується здійснити оплату відповідачу за надані послуги у розмірі, передбаченому п. 4.1. цього договору протягом п’яти робочих днів після надання послуг на підставі протоколу про проведення торгів та акта, підписаного уповноваженими особами сторін.

Як свідчить протокол засідання аукціонного комітету відповідача від 07.09.2007 р. (а. с. 25) засідання аукціонного комітету відбулось 07.09.2007 р. у складі голови аукціонного комітету Петросюк Н.В. – генеральний директор відповідача та двох членів аукціонного комітету Шевченко К.В. – заступник генерального директора відповідача і Проценко О.О. – заступник генерального директора позивача.

За результатами засідання аукціонного комітету прийнято рішення про призначення проведення аукціону на 12.10.2007 р. об 11:00, встановлення кроку аукціону в розмірі 10% від початкової вартості майна (відповідно до ст. 17 п. 4 Закону України ”Про приватизацію невеликих підприємств” (малу приватизацію) від 06.03.1992 р. № N2171-ХІІ). Відповідно до ст. 16 п. 7 Закону України ”Про приватизацію невеликих державних підприємств” (малу приватизацію) від 06.03.1992 р. № N2171-ХІІ встановлено кінцевий термін прийому заяв від учасників за три доби до початку аукціону.

Матеріали справи свідчать, 11.09.2007 р. в газеті ”Торги. Майно. Контракти” було опубліковано оголошення відповідача про проведення 12.10.2007 р. аукціону з продажу нерухомого майна – нежитлових будівель: корпусу № 5 та корпусу № 6, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Меліоративна, 6. Початкова вартість 46 537 945 грн. (а. с. 86).

Протокол № 1 від 12.10.2007 р. про проведення аукціону з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України, затвердженого позивачем та відповідачем (а. с. 56), свідчить, що 12.10.2007 р. був проведений аукціон з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України, а саме: виробничого корпусу № 5 та корпусу №6 в м. Києві по вул. Меліоративна, 6 з початковою ціною 46 537 945 грн.

Із вказаного протоколу вбачається, що: на участь в аукціоні було подано дві пропозиції: третьої особи та ТОВ ”МТМ-К”; стартова ціна – 46 537 945 грн., з урахуванням ПДВ; крок аукціону - 10% від стартової ціни продажу; ліцитатором було запропоновано ціну на майно в розмірі 46 537 945 грн.; учасниками аукціону було запропоновану ціну в розмірі 46 537 945 грн.; переможцем аукціону було визнано третю особу.

Відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна від 14.04.2008 р. № 12821 (а. с. 13) згідно з даними книг реєстрації бюро по нежитловому фонду нежилі приміщення/будівлі за адресою: вул. Меліоративна, 6 на праві власності не зареєстровані.

Таким чином, з викладеного слідує, що відповідач провів аукціон по продажу виробничого корпусу № 5 та корпусу № 6, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Меліоративна, 6, за дорученням та від імені позивача на підставі постанови правління позивача, яка на даний момент є чинною та обов’язковою для виконання, за результатами проведеного аукціону переможцем було визнано третю особу, що було оформлене протоколом № 1 від 12.10.2007 р. про проведення аукціону з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України, затвердженого позивачем та відповідачем.

Тобто, вищевикладене свідчить про те, що оспорюваний позивачем аукціон було проведено відповідачем за дорученням, від імені та за участю позивача з дотриманням вищевказаних норм чинного законодавства України, при цьому права та інтереси позивача порушені не були, оскільки, як слідує із наведеного, аукціон проводився самим позивачем від свого імені.

За таких обставин, враховуючи, що позивач приймав участь у спірному аукціоні на всіх його стадіях, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України, а саме: виробничого корпусу № 5 та корпусу № 6, та протоколу № 1 від 12.10.2007 р. про проведення аукціону з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України.

Щодо вимоги позивача про розірвання договору № 07-12-211 про надання послуг по організації продажу майна від 06.09.2007 р., укладений сторонами, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму в порядку, встановленому статтею 188 цього кодексу.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За умовами п. 8.1. договору розірвання цього договору можливе лише за письмовою згодою сторін або за рішенням суду.

В позовній заяві підставою для розірвання договору зазначено істотні порушення його умов відповідачем.

Як встановлено вище, між сторонами був укладений договір № 07-12-211 про надання послуг по організації продажу майна (далі договір), відповідно до умов якого позивач, як замовник, доручив, а відповідач, виконавець, взяв на себе зобов’язання від імені та за рахунок позивача надати послуги по організації продажу майна, яке перебуває на балансі Банкнотно-монетного двору Національного банку України, що підтверджується довідкою про право власності на нерухоме майно від 03.09.2007 р. № 10-009/63 на підставі постанови Правління Національного банку України (дозвіл на продаж) від 16.03.2006 р. № 93, а саме виробничий корпус № 5 та корпус № 6, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Меліоративна, 6 (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов’язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки довірителя.

Таким чином, сторонами був укладений договір доручення на вчинення відповідачем від імені та за рахунок позивача певних юридичних дій, а тому, права та обов’язки за вчиненими відповідачем діями за укладеним договором набуває позивач.

Як встановлено вище, 12.10.2007 р. був проведений аукціон з продажу майна Банкнотно-монетного двору Національного банку України, а саме: виробничого корпусу № 5 та корпусу № 6, за результатами проведення якого було оформлено протоколом № 1, затвердженим Позивачем та Відповідачем.

Згідно із вказаним протоколом на участь в аукціоні було подано дві пропозиції третьої особи та ТОВ ”МТМ-К”; стартова ціна – 46 537 945,00 грн., крок аукціону - 10% від стартової ціни продажу; ліцитатором було запропоновано ціну на майно в розмірі 46 537 945,00 грн., учасниками аукціону було запропоновану ціну в розмірі 46 537 945,00 грн.; переможцем аукціону було визнано третю особу.

Тобто, наведене свідчить, про те, що за спірним договором відповідачем за дорученням, від імені та за участю позивача був проведений аукціон на виконання умов укладеного між сторонами договору, а права та інтереси позивача при цьому порушені не були, оскільки позивач приймав участь та рішення у цьому аукціоні на всіх його стадіях, в тому числі і затверджував протокол про результати даного аукціону.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, саме позивач повинен довести, що відповідачем допущено істотні порушення умов договору, чого позивач не зробив.

Враховуючи викладене та матеріали справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідачем були виконані умови укладеного з позивачем договору належним чином, порушень умов договору з боку відповідача не було, а позивач внаслідок цих дій не позбавився того, на що він розраховував при укладенні спірного договору.

Таким чином, висновок господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для розірвання спірного договору та відмову у позові в цій частині позовних вимог є обґрунтованим.

Апеляційним господарським судом не приймаються як обґрунтовані доводи позивача з посиланням на ст. 7 Закону України ”Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, оскільки з огляду на вищевказані норми Закону України ”Про Національний банк України” правлінню позивача надані повноваження приймати рішення у вигляді постанов про продаж майна, яке перебуває у його повному господарському віданні та забезпечує його діяльність.

Також апеляційним господарським судом не приймаються як обґрунтовані доводи позивача з посиланням на норми Порядку відчуження об’єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 р. № 803, щодо відсутності погодження Фонду державного майна на продаж майна, оскільки даний порядок набрав чинності лише з 22.06.2007 р., тобто, значно пізніше, ніж правлінням позивача була прийнята постанова № 93 від 16.03.2006 р. ”Про реалізацію виробничого корпусу № 5 та корпусу № 6”. Крім того, зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 р. № 803 не має зворотної дії в часі.

Апеляційним господарським судом також не приймаються як обґрунтовані доводи позивача з посиланням на норми Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затверджене наказом Фонду державного майна України від 22.09.2000 р. № 1976, оскільки дане положення на момент проведення спірного аукціону відповідно до наказу Фонду державного майна від 24.11.2006 р. № 1758 ”Про втрату чинності Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, та Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю” втратило чинність.

Апеляційним господарським судом не приймаються як обґрунтовані доводи позивача про проведення аукціону без змагальності, оскільки пропозиція третьої особи щодо ціни нерухомого майна не відрізнялась від стартової ціни аукціону, тому як вказаними правовими актами, укладеними сторонами, спірним договором та умовами аукціону не передбачалось обов’язкової умови, що нерухоме майно повинно бути продано на спірному аукціоні за ціною більшою ніж стартова.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що господарським судом першої інстанції в процесі розгляду справи в достатній мірі з’ясовані та доведені обставини, що мають значення для справи, і рішення прийняте судом у повній відповідності з матеріалами справи та з дотриманням норм процесуального і матеріального права, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від12.06.2008р. у справі №38/126 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу № 38/126 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Ропій Л.М.

Судді                                                                                          Буравльов С.І.

Попікова О.В.