ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2008 р.

№ 11/413

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Державного підприємства "Донецька залізниця"

на рішення

Господарського суду Донецької області

від

12.11.2007р.

у справі

№11/413

Господарського суду

Донецької області

за позовом

Державного підприємства "Донецька залізниця"

до

Відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

про

стягнення збору за зберігання вантажу

за участю представників

- позивача:

Ігнатова Н.О.(довіреність від 16.05.07)

- відповідача:

Коротенко Р.О.( довіреність від 28.12.07), -

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалась судами неодноразово.

Оскарженим рішенням суду (суддя Гаврищук Т.Г.) в задоволенні позову відмовлено.

В своїй касаційній скарзі позивач просить це рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на його користь збір за зберігання вантажу в сумі 538 444, 80 грн., посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Переглянувши у касаційному порядку судове рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом, між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1/27 від 14.06.1999 р. на експлуатацію під’їзної колії відповідача по станції Сартана Донецької залізниці, за умовами якого на під’їзну колію відповідача вагони повинні подаватися локомотивом залізниці на колії № 21, 22, 23, враховуючі те, що їх кількість не перевищує максимальну переробну спроможність по завантаженню, вивантаженню під’їзної колії –1450 вагонів на добу.

У березні 2006 р. на ст. Сартана Донецької залізниці за перевізними документами №№ 45205966, 45205874, 48043644, 45205901, 45205889, 45205932, 48043518 на адресу ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” у 411 вагонах, власником яких є залізниця, надходив вантаж.

За зберігання наведеного вантажу на станції призначення Сартана Донецької залізниці понад встановлений термін, позивачем, з посиланням на ст.46 Статуту залізниць України, п.п.5, 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України №644 від 21.11.2000 р., п.п.2.1 п.2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Мінтрансу України від 15.11.1991 р. №551, за накопичувальними картками №№ 2605511, 2605516, 2605525, 2605526, 2605527, 2605528, 2605529, 0506568 був нарахований відповідачеві збір у сумі 538444 грн. 80 коп. (з урахуванням ПДВ 89740 грн. 80 коп.).

Правомірність нарахування збору за зберігання вантажу позивач обґрунтовує актами загальної форми № 615 від 20.03.2006 р., № 605 від 10.03.2006 р., № 609 від 15.03.2006 р., № 596 від 05.03.2006 р., № 604 від 10.03.2006 р., № 620 від 24.03.2006 р., №588 від 02.03.2006 р., №623 від 23.03.2006 р., в яких зазначено, що спірні вагони були затримані у зв’язку із зайнятістю приймально-здавальних колій. Від підписання даних актів представник відповідача відмовився.

Стягнення з відповідача нарахованого збору за зберігання вантажу у сумі 538444 грн. 80 коп. послужило причиною звернення з позовом до господарського суду.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив, зокрема, з того, що оскільки залізниця не повідомила одержувача про прибуття вантажу, то одержувач, відповідно до приписів п.4 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644, звільняється від внесення плати за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано таке повідомлення.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

Як встановлено ст.46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами.

Згідно до вимог п.1 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 862/5083, про прибуття вантажу на станцію призначення залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу, але не пізніше 12-ї години наступного дня, із зазначенням найменування та кількості вантажу, а також роду й кількості вагонів (контейнерів).

Пунктом 4 цих Правил встановлено, що якщо залізниця не повідомить про прибуття вантажу, то одержувач звільняється від внесення плати за користування вагонами (контейнерами) і за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано повідомлення.

Судом першої інстанції встановлено що залізниця не повідомила одержувача про прибуття вантажу, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку що відповідно до приписів п.4 вказаних Правил одержувач звільняється від внесення плати за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано таке повідомлення.

Наведеним спростовуються доводи, викладені в касаційній скарзі щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновків господарського суду не спростовують, судове рішення постановлено відповідно до вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Донецька залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 12.11.2007р. у справі №11/413 –без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало