ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№ 7/445/19/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів :

Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- Власов Є.А.,

відповідача

- Рибак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

ТОВ “АПК “Нива України”

на постанову

від 22.07.2008 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№7/445/19/13

за позовом

ТОВ “АПК “Нива України”

до

Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

про

стягнення 62888,57 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 12.05.2008 (суддя Наріжний С.Ю.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.09.2007 (судді: Фаловська І.М., Агрикова О.В., Жук Г.А.), в позові відмовлено у зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог.

ТОВ “АПК “Нива України” в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме ст.ст.525,526, ч.2 ст.530, ст.ст.601,837 ЦК України та ст.224 ГК Укураїни. Зокрема, скаржник вважає, що відповідно до ст.601 ЦК України для здійснення взаємозаліку необхідна однорідність зустрічних вимог, але вимоги позивача про стягнення 62888,57 грн. заборгованості за договором підряду від 12.07.2004 та вимоги відповідача про сплату 6655 грн. орендної плати за договором оренди від 12.07.2004 не є однорідними як за сумою так і за видами зобов'язань. Окрім того, на думку позивача, п.3.3 договору підряду від 12.07.2004 взагалі не передбачає зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова - залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в позові апеляційний господарський суд виходив з того, що сторони, керуючись п.3.3 договору підряду від 12.07.2004, за взаємною згодою додатковими угодами №1 від 12.07.2004 та №1 від 30.07.2004 встановили інший (негрошовий) порядок розрахунків за проведені підрядником (позивачем) роботи в орендованому ним приміщенні, а саме механізм поступового припинення зобов'язання за договором підряду від 12.07.2004 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких не встановлений (ст.601 ЦК України).

Колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з ч.4 ст.879 ЦК України, у відповідності з якими оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об’єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як встановлено судами, зазначене застереження передбачено в п.3.3 укладеного між сторонами договору будівельного підряду від 12.07.2004, згідно якого за взаємною згодою сторін порядок розрахунку може бути змінений на іншу форму, яка не заборонена чинним законодавством України.

Згідно вимог ч.4 ст.879 та з врахуванням п.3.3 договору підряду від 12.07.2004 між сторонами укладено додаткову угоду №1 від 12.07.2004 (а.с.182 том 1), якою зафіксовано загальну вартість ремонтних робіт (62888,57грн.) та встановлено інший (негрошовий) порядок розрахунків за проведений підрядником ремонт приміщення по вул.Київській,138 в с.Гатне Київської області, а саме передбачено сплату вартості ремонту здійснювати за рахунок відшкодування вартості наданих Гатненською сільською радою послуг, сума та характер яких визначатиметься згідно окремих угод.

Таким чином, сторонами за взаємною згодою встановлено механізм припинення зобов’язання за договором підряду від 12.07.2004 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких не встановлений (ст.601 ЦК України), оскільки додаткова угода №1 від 12.07.2004 не передбачає термінів укладення окремих угод щодо зарахування вартості наданих першим відповідачем послуг.

Судами надано належну правову оцінку умовам п.3.3 договору будівельного підряду від 12.07.2004 та додаткової угоди №1 від 12.07.2004 в їх сукупності, в зв'язку з чим правильно зазначено, що додатковою угодою №1 до договору підряду від 12.07.2004 встановлено інший, ніж в п.3.2 цього договору, порядок розрахунків, а факт укладення цієї угоди сторонами не заперечується.

Окрім того, судами враховано, що на виконання п.1 зазначеної вище додаткової угоди між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 30.07.2004 до договору оренди від 12.07.2004 (а.с.78 том 1). Цією окремою угодою визначено зарахування щомісячної орендної плати за займане позивачем приміщення по вул.Київській,138 в с.Гатне Київської області та вартості ремонту цього ж приміщення, проведеного позивачем, що повністю відповідає вимогам п.1 ч.3 ст.776 ЦК України, згідно якого орендар має право відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю. Саме ремонт орендованого позивачем приміщення площею 55 кв.м. по вул.Київській, 138 в с.Гатне і є предметом договору підряду від 12.07.2004 (п.1.1 договору).

Отже, судами попередніх інстанцій на виконання вимог ст.11112 Господарського процесуального кодексу України та вказівок Вищого господарського суду України, вміщених у постанові від 18.12.2007 у даній справі (ухвалою Верховного Суду України від 21.02.2008 відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду зазначеної постанови), при новому розгляді справи надано належну правову оцінку умовам договору підряду від 12.07.2004 та додаткових угод №1 від 12.07.2004 і від №1 від 30.07.2004.

Згідно зі ст.886 ЦК України (відповідальність замовника) у разі невиконання або неналежного виконання замовником обов’язків за договором будівельного підряду він відшкодовує збитки у повному обсязі, якщо не доведе, що порушення договору сталося не з його вини.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та позивачем не доведено невиконання чи неналежне виконання першим відповідачем своїх зобов’язань за договором підряду від 12.07.2004, оскільки додатковою угодою №1 від 12.07.2004 до нього не визначено строки укладення окремих угод щодо зарахування вартості наданих першим відповідачем послуг та вартості проведених позивачем ремонтних робіт.

Вказані вище додаткові угоди є чинними, доказів визнання їх недійсними або розірвання у встановленому порядку сторонами не надано.

За таких обставин підстави для відшкодування збитків відсутні.

Колегія відхиляє помилкові посилання скаржника неможливість зарахування вимог позивача про стягнення 62888,57 грн. заборгованості за договором підряду від 12.07.2004 та вимог відповідача про сплату 6655 грн. орендної плати за договором оренди від 12.07.2004, які, на думку позивача, не є однорідними як за сумою так і за видами зобов'язань, оскільки, по-перше, ст.601 ЦК України допускає випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. Окрім того, як встановлено судом, додатковими угодами №1 від 12.07.2004 та №1 від 30.07.2004 сторони встановили механізм поступового припинення зобов'язання відповідача за договором підряду від 12.07.2004 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог по орендній платі.

По-друге, в дійсності вказані зустрічні вимоги є грошовими, а значить однорідними. Адже, правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

Касаційна інстанція також не приймає до уваги твердження позивача про те, що п.3.3 договору підряду від 12.07.2004 безпосередньо не передбачає можливість зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами, оскільки зазначений пункт договору має відсилочний характер в частині можливої зміни за взаємною згодою сторін порядку розрахунків, передбаченого п.3.2 договору, і саме така зміна була реалізована сторонами шляхом укладення додаткової угоди №1 від 12.07.2004. Як правильно встановив суд першої інстанції, таке зарахування передбачено додатковою угодою №1 від 12.07.2004, як невід'ємною частиною договору підряду від 12.07.2004. В свою чергу, вказана додаткова угода містить чітке посилання на вказаний пункт 3.3 договору підряду від 12.07.2004.

Зважаючи на вищенаведене, касаційна інстанція не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.07.2008 у справі №7/445/19/13 залишити без змін, а касаційну скаргу ТОВ “АПК “Нива України” –без задоволення.

Головуючий, суддя           В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун