ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 р.

№ 17/10

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Науково-дослідний інститут безпеки праці та екології в гірничорудній і металургійній промисловості"

на

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06 грудня 2007 року

у справі

№ 17/10

за позовом

Українського державного науково-дослідного інституту безпеки праці і екології у гірничорудній металургійній промисловості

до

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

про

стягнення заборгованості

за участю

державної виконавчої служби в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу

за участю представників сторін:

від позивача –Велегура М.І.

відповідача –Чобанюк Т.М.

виконавчої служби – не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2007 року (суддя Н. Бишевська) у задоволенні заяви ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2002 року таким, що не підлягає виконанню, було відмовлено.

06 грудня 2007 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом (судді І.Кузнецова, Т.Верхогляд, Л.Чимбар) за апеляційною скаргою ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" було прийнято постанову по справі 17/10, якою скасовано ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2007 року, визнано наказ від 22.07.2002 року по справі № 17/10 таким, що не підлягає виконанню, і припинене провадження у справі за заявою ВАТ "Південний ГЗК" в частині вимог про зобов'язання ДВС в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу закінчити виконавче провадження з примусового виконання наказу від 22.07.2002 року у справі № 17/10.

Як вбачається з касаційної скарги, позивач з даною постановою не погоджується і вважає її такою що підлягає скасуванню, так як судом було неправильно застосовано норми процесуального права.

В касаційній скарзі позивач посилається на те, що відповідно до пункту 2 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" після закінчення дії мораторію стягнення на підставі виконавчих документів поновлюється.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції –без змін.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування Дніпропетровським апеляційним господарським судом норм процесуального права, і з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом Дніпропетровської області ухвалою від 03.06.2002 року було порушено провадження у справі № Б/26/94/02 про банкрутство ВАТ "Південний ГЗК".

У зв`язку з цим, керуючись пунктом 8 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", 03 жовтня 2002 року відділом державної виконавчої служби Інгулецького районного управління юстиції м. Кривого Рогу було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу господарського суду Дніпропетровської області № 17/10 від 22.07.2002 року, про стягнення з ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Українського державного науково-дослідного інституту безпеки праці і екології у гірничорудній металургійній промисловості грошових коштів у розмірі 26 875,93 грн.

Вдруге провадження у справі про банкрутство ВАТ "Південний ГЗК" порушувалось господарським судом Дніпропетровської області ухвалою від 01.02.2005 року у справі № Б29/21/05. В останній раз реєстр вимог кредиторів ВАТ "Південний ГЗК" було затверджено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2006 року.

Зі змісту частини 2 статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" випливає, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого даною статтею для їх подання (частина перша статті 14 Закону), або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Позивач, в порядку частини 1 статті 14 Закону, до господарського суду із вимогами до ВАТ "Південний ГЗК" не звертався.

За змістом частини 4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного господарського суду про погашення вимог скаржника, закріплених у наказі господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2002 року № 17/10, у зв`язку із пропуском строку, встановленого частиною 1 статті 14 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на звернення з кредиторськими вимогами до ВАТ "Південний ГЗК", що є достатньою підставою для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, касаційна інстанція не приймає доводи скаржника щодо можливості поновлення зазначеного виконавчого провадження на підставі статті 36 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з тим, що дане питання повинно вирішуватись в порядку, визначеному статтею 1212 ГПК України, і є поза межами розгляду питання щодо законності визнання наказу господарського суду від 22.07.2002 року № 17/10 таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, скаржник в обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що зміни в частину 2 статті 117 ГПК України були внесені після видачі наказу господарського суду від 22.07.2002 року, а тому при розгляді питання щодо законності визнання даного наказу таким, що не підлягає виконанню, не може бути застосовано частину 2 статті 117 ГПК України.

Колегія суддів відхиляє дане посилання виходячи із того, що процесуальні правовідносини регулюються тими правовими нормами, які діють в момент виникнення спірних правовідносин. В даному випадку мова йде про господарські процесуальні відносини на стадії виконавчого провадження, які виникли в момент звернення заявника –ВАТ "Південний ГЗК" до суду з вимогою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Інші посилання скаржника в обґрунтування касаційної скарги не підтверджені матеріалами справи, досліджені та спростовуються висновками апеляційного суду, а тому колегією суддів не приймаються.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені Дніпропетровським апеляційним господарським судом на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06 грудня 2007 року у справі № 17/10 залишити без змін, а касаційну скаргу державного підприємства "Науково-дослідний інститут безпеки праці та екології в гірничорудній і металургійній промисловості" –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                В.Дерепа

Суддя                                                                                                    Б.Грек

Суддя                                                                                            Л.Стратієнко