ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.08 Справа № 10/40/07

Суддя Алейникова Т.Г.

За позовом: Комунального підприємства "Водоканал", м. Запоріжжя

до : Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради,

м. Запоріжжя

про визнання договору оренди нерухомого майна від 01.10.2003 г. недійсним

Суддя Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

Від позивача: Єфімова С.В., дов. № 170від 10.01.07р.

від відповідача: Скворцова О. О., дов. № 01/23 від 10.01.07р.

Комунальне підприємство "Водоканал", м. Запоріжжя звернулося до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької міської ради, м, Запоріжжя про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 01.10.2003 г. недійсним.

Ухвалою господарського суду від 21.12.2006 р. було порушене провадження у справі № 10/40/07. 31.01.07 сторони подали клопотання про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою господарського суду від 20.04.2007 р. було зупинено провадження по справі № 10/40/07 на підставі клопотання Позивача про зупинення провадження у справі в зв’язку з тим, що господарським судом Запорізької області розглядається справа № 26/31/07-27/87/07, що пов’язана з даною справою.

Ухвалою від 16.10.2008 р. було поновлено провадження по справі № 10/40/07 у зв’язку із усуненням обставин, що зумовлювали зупинення провадження у справі, а саме отриманням результатів огляду господарським судом справи № 26/31/07-27/87/07, провадження у справі слід поновити та призначити засідання суду на 23.10.2008 р. 23.10.2008 р. до початку розгляду справи представники сторін заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу. У судовому засіданні оголошено резолютивну частину рішення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, про визнання договору оренди нерухомого майна недійсним.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав письмовий відзив, який міститься в матеріалах справи.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши учасників судового процесу, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами у справі укладено договір оренди нерухомого майна від 01.10.200р. за умовами якого ЗОКП водопровідно-

каналізаційного господарства "Запоріжжяводоканал" (правонаступником якого є відповідач)

та Державне комунальне підприємство "Водоканал" (правонаступником якого є позивач)

уклали договір оренди нерухомого майна від 01.10.2003 г , згідно умов якого орендодавець (Облводоканал), а орендар (Водоканал) приймає у строкове платне

користування нерухоме майно,(не житлове приміщення), розташоване за адресою Запорізька обл. смт. Балабіно, вул.. Урицького, 238 яке знаходиться на балансі ЗОКП (ВО) ВКГ «Запоріжжяводоканал»вартість якого становить балансова 964950,36 грн., експертна –275919 грн.

Передача в оренду нерухомого майна здійснювалась на підставі вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Рішення Запорізького обласного сонета от 30.01.2001 р. № 9.

Частина 2 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна»встановлює, що державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва щодо державного майна; органи уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Враховуючи приписи діючого законодавства, посилання позивача, відносно недійсності спірного договору у зв'язку з тим, що орендна плата за даним договором нарахована на підставі Тимчасової методики розрахунку та порядку використання плати за оренду нерухомого майна та іншого індивідуального визначеного майна, є необґрунтованими.

На момент укладення договору оренди діяла «Тимчасова методика розрахунку та порядку використання плати за оренду нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької обл.», затверджена Запорізькою обласною радою від 20.01.2001 р. № 9 «Про затвердження нормативно-правових документів з питань орендних відносин для об’єктів, які відносяться до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької обл..

Згідно зі ст. 10 Закону «Про оренду державного та комунального майна»орендна плата є істотною умовою договору. В свою чергу при складані розрахунку орендної плати по даному договору відповідачем не виконані вимоги діючого законодавства, яке регламентує порядок нарахування орендної плати на момент укладення договору, а саме в частині застосування індексу інфляції.

При розрахунку плати за перший місяць оренди, який наведений в Додатку № 1 договору, неправомірно застосований індекс інфляції за січень –серпень 2003 р. –1,027 та індекс інфляції за вересень 2003 р. –1,006, так як експертна оцінка наданого в оренду нерухомого майна проведена на момент укладення договору. В зв’язку з чим, відповідно до п.8 вищезазначеної тимчасової методики дані індекси не мають бути застосовані при розрахунку плати за перший місяць оренди.

Вищезазначене призвело до неправильного визначення розміру місячної орендної плати за перший місяць оренди-жовтень 2003 р.. Надалі при визначені розміру орендної плати за наступні місяці неправильно застосований індекс інфляції.

Відповідач проти позову заперечив, надав суду відзив посилаючись на те, що

Позивач вказує в позову, що розрахунок орендної плати за договором оренди нерухомого майна від 01.10.2003р. протиречить Тимчасовій методиці розрахунку і порядку використання плати за оренду нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької обл., затвердженої Запорізькою обласною радою від 20.01.2001 р. № 9 «Про затвердження нормативно-правових документів з питань орендних відносин для об’єктів, які відносяться до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької обл.. тому відповідно із ст. 48 ЦК УРСР договір є недійсним. Стаття 48 ЦК УРСР визначає, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону… Згідно із ст. 94 Конституції України закон, це нормативно-правовий акт, що регулює найбільш значущі, найважливіші суспільні відносини шляхом встановлення загально обов'язкових правил (норм), який приймається Верховною Радою. Рішення обласної ради не є законом, це нормативний акт нижчого порядку.

Позивач посилається на ст. 153 ЦК України, яка зазначає, що договір є укладеним, коли між сторонами в необхідній формі досягнута згода за усіма суттєвими умовами договору та крім того, просить визнати правочин недійсним, тобто заявляє вимоги, які протиречать одна другій - або існує правочин, який може бути визнаний недійсним, або правочину немає (тобто договір є неукладеним).

Позивач в позовній заяві стверджує, що у відповідності із ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата є одним із суттєвих умов договору, Відповідачем був проведений розрахунок орендної плати із порушенням вимог чинного законодавства, та робить висновок про те, що у зв’язку з цим сторони не досягли згоди за усіма суттєвими умовами договору. В даному випадку договір оренди нерухомого майна, підписаний уповноваженими представниками сторін, свідчить про те, що сторони досягли згоди за усіма умовами договору, тому подібне твердження Позивача є необґрунтованим.

Позивач зазначає в позовній заяві позовні вимоги стосовно визнання договору недійсним, однак не вказує, з якого моменту договір повинний бути визнаний судом недійсним. Згідно Постанови Верховного суду України від 13.01.2004р. по справі № 7/85/4/68-81 «…фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює, в разі його недійсності, проведення між сторонами реституції, поза як використання майна - "річ" безповоротна і відновити сторони в первісне положення практично неможливо. Тому такий договір повинен визнаватися недійсним і припинятися на майбутнє».

Згідно з п. 1 Роз’яснень ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” при вирішенні спору про визнання угод недійсними господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними - відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони. Позивач не надав суду жодного доказу, який б підтверджував наявність обставин, з якими закон пов’язує недійсність угоди.

Оспорюваний правочин не суперечить актам цивільного законодавства або моральним засадам суспільства, особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин вчинено в формі, встановленої законом (в даному випадку –письмовій), правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Усі вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, необхідні для чинності правочину, додержані при його укладенні.

Необхідно зазначити, що на протязі строку дії оспорюваного договору - понад 3 років, обидві сторони виконували його, будь-яких зауважень та заперечень щодо виконання, змісту договору чи його окремих умов, не виникало, Позивач сплачував Відповідачу орендну плату. Будь-яких зауважень з боку органу, уповноваженого управляти комунальною власністю відносно невідповідності умов договору діючому законодавству, не надходило.

Посилання Позивача на п. 5 ст. 180 ГК України –«ціна в господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів..». На час укладення договору (липень 2000р.) Господарський Кодекс України не діяв, тому не міг встановлювати порядок встановлення ціни в договорі.

Посилання Позивача на звіт КРУ, як доказ невідповідності розрахунку орендної плати діючому законодавству, є необґрунтованим. Частина 3 ст. 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в України” визначає, що державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудиту та інспектування. Державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю. Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті. Акт перевірки не має визначального значення для суду та повинен оцінюватися з точки зору його відповідності діючому законодавству. Так само, можливо припустити, що тлумачення законодавства, викладене службовими особами КРУ в акті, є помилковим.

Як з'ясовано у судових засіданнях, відповідач виконав розрахунок орендної плати у відповідності із порядком, встановленим Запорізькою обласною радою.

При розгляді даної справи судом встановлено: що умови договору оренди нерухомого майна є цілком відповідними приписам Закону України «Про оренду державного та комунального майна», узгодженими з усіх істотних умов та такими, що підлягають виконанню.

Посилання КП «Водоканал»на те, що відповідачем не врахований індекс інфляції при застосуванні розрахунку розмірів щорічної та щомісячної орендної плати, не встановлюють підстав для визначення договору недійсним.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 13.01.2004р. по справі № 7/85/4/68-81 "фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює, в разі його недійсності, проведення між сторонами реституції, поза як використання майна -"річ" безповоротна і відновити сторони в первісне положення практично неможливо. Тому такий договір повинен визнаватися недійсним і припиняється на майбутнє".

Згідно з п.1 роз'яснень ВАС України № 02-5/111 від 12.03.1999р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" при вирішенні спору про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними - відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність обставин, з якими чинне законодавство України пов’язує недійсність угоди.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України - правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам громадського суспільства.

Правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину. Відповідно до п. 1 Роз'яснення ВГСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" № 02-5/111 від 12.03.1999 року загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені статтею 48 Цивільного кодексу України, за якою недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам закону. Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватися у всіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію Інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод.

Позивач не довів суду, саме з яких підстав договір необхідно вважати недійсним. Так само згідно з п.2 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/111 від 12.09.1999р. „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" сторони мали право навіть в процесі спору внести зміни до оспорюваного договору.

Суд не вбачає порушень норм чинного законодавства, про які зазначено позивачем у позові, у спірних відносинах сторін за договором , укладеним 01.10.2003 р.. та внаслідок яких договір може бути визнано недійсним.

Судом розглянуто спір з предмету та підстав, заявлених позивачем до розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Стаття 193 ГК України передбачає, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин, повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах, звичайно ставляться.

Рішенням Запорізької обласної ради № 9 від 30.01.2001р. було затверджено Методику розрахунку та порядку використання оплати за оренду майна суспільної власності територіальних громад, селищ, місць Запорізької області.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст.4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб та порядок, встановлений договором або законом. Одним із способів захисту є примусове виконання обов'язку в натурі.

Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтями 11,509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення зобов'язань (цивільних прав та обов'язків) є, зокрема, договір. Таким чином, у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 49, 69, 82, 84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Продовжити строк розгляду справи.

У задоволенні за позовом Комунального підприємства "Водоканал", м. Запоріжжя до відповідача Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя про визнання договору оренди нерухомого майна від 01.10.2003 р. недійсним - відмовити.

Суддя Алейникова Т.Г.

Рішення підписане 11.11.08