ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

01.07.2008р.
Справа №16/122

за позовом
Управління культури і туризму Полтавської обласної державної
адміністрації, вул. Жовтнева, 45,Полтава,Полтавська область,36000

до
Головне управління з питань житлово-комунального обслуговування
населення Полтавського міськвиконкому, вул. Комсомольська,
19,Полтава,Полтавська область,36020

про
скасування свідоцтва про право власності

Суддя  Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача:
не з'явились

від відповідача:  не з'явились

СУТЬ СПОРУ:  розглядається позовна заява про скасування як
неправдивого та незаконного Свідоцтва № 519 від 29.10.2001 року про право
власності на  житловий будинок № 5 по
вул. Гагаріна в м. Полтава, видане
Полтавським  Управлінням
житлово-комунального господарства міськвиконкому.

Відповідач відзив на позов не надав, його представник в судове засідання
не з'явився. Відповідач належним чином повідомлений про час і дату проведення
судового засідання (поштове повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду в
мат.справи).

Представники позивача також в судове засідання не з'явились, причин
неявки не повідомили, хоча позивач належним чином повідомлений про час і дату
проведення судового засідання (поштове повідомлення про вручення позивачу
ухвали суду в мат.справи).

Справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи, що
діють  у  межах
повноважень,  наданих  їм
законодавством  та установчими документами,
через свого представника.     Керівники
підприємств    та    організацій,    інші
особи, повноваження  яких  визначені
законодавством   або   установчими документами, подають
господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.   Представниками юридичних  осіб
можуть бути також інші особи, повноваження   яких
підтверджуються   довіреністю   від
імені підприємства,   організації.  Довіреність
видається  за  підписом керівника або  іншої
уповноваженої  ним  особи
та  посвідчується печаткою
підприємства, організації. Таким чином, відповідач не обмежений у  праві
вибору  іншого представника у
випадку відсутності особи, що його представляє.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський
суд  повідомляв належним чином сторони
про дату, час і місце судового розгляду, а неявка представників сторін не
перешкоджає розгляду справи по суті, то
справа розглядається  за наявними
в ній матеріалами  на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

29.10.2001р. Полтавське управління
житлово-комунального господарства міськвиконко му, правонаступником якого є
Головне управління з питань житлово-комунального обслуго вування населення
Полтавського міськвиконкому (надалі - Відповідач) видало Свідоцтво № 519
(надалі - Свідоцтво) про те, що 19 квартир та вбудовані нежитлові приміщення,
зага льною площею 547,1 кв. м, які розташовані в м. Полтаві по вул. Гагаріна,
5, належать Полтав ському обласному міжгосподарському виробничому об'єднанню по
агропромисловому будів ництву "Полтавоблагробуд" (надалі -
Об'єднання) на праві колективної власності.

Свідоцтво видане на підставі рішення Полтавської міської ради № 682 від
30.11.1973р. замість реєстраційного посвідчення, виданого 27.05.1992р.   Свідоцтво зареєстроване в Колективному
підприємстві Полтавському бюро технічної ін вентаризації
"Інвентаризатор" 21.02.2002р. в реєстрову книгу № 3 за № 486.

Позивач просить суд скасувати як неправдиве та незаконне Свідоцтва № 519
від 29.10.2001 року про право власності на
житловий будинок № 5 по вул. Гагаріна в м. Полтава, видане  Полтавським
Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на наступне.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Полтавської обласної Ради народних депу татів № 46 від 23.01.1962р.,
була створена Полтавська обласна рада міжколгоспних будівель них управлінь
(Облміжколгоспбуд) Міністерства виробництва та заготівель сільськогосподар
ських продуктів УРСР. Вказана юридична особа, правонаступником якої є
Об'єднання, засно вана органом місцевого самоврядування на основі державної
власності та керувалась у своїй діяльності "Положенням про соціалістичне
державне підприємство", затвердженим Постано вою Ради Міністрів СРСР № 731
від 04.10.196 р., була структурним підрозділом центрального органу управління
агропромислового комплексу УРСР, який здійснював свою діяльність під
керівництвом Ради Міністрів УРСР і фінансувався за рахунок коштів державного
бюджету.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.07.1967р. № 643 було затверджено
"Порядок планування централізованих капітальних вкладень і затвердження
титульних списків будів ництв", яким встановлено, що централізовані
капітальні вкладення на житлове, комунальне, культурно-побутове будівництво і
будівництво об'єктів просвіти і охорони здоров'я в народногосподарських планах
передбачені Радами Міністрів союзних республік. Титульні спис ки на вищевказані
види будівництв затверджуються в порядку, що встановлюють міністерства і
відомства, і ради міністрів союзних республік, яким виділено капіталовкладення
з держа вного бюджету7 на таке будівництво незалежно від кошторисної
вартості.

Порядок фінансування капітального будівництва, в т. ч. житлового
будівництва, встано влений "Правилами фінансування будівництва",
затвердженими Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.10.1965р., якими визначено,
що фінансування проектно-кошторисної документа ції і будівництва об'єктів
невиробничого призначення, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст. 21 Основ цивільного законодавства Союзу РСР і союзних
республік, затверджених Законом СРСР від 08.12.1961р. держава є єдиним
власником всього держав ного майна. Державне майно, закріплене за державними
установами, знаходиться в операти вному управлінні цих установ, які здійснюють
в межах, встановлених законом, у відповіднос ті з цілями їх діяльності,
плановими завданнями і призначенням майна, права володіння, ко ристування і розпорядження
майном.

У володінні держави знаходяться, в т. ч. основний житловий фонд в містах
і посе леннях міського типу.

Відповідно до п. 52 "Положення
по бухгалтерському обліку основних засобів (фондів) державних, кооперативних
(крім колгоспів) і громадських підприємств і організацій (додаток до листа
Міністерства фінансів СРСР від 07.05.1976р.) до статутного фонду Об'єднання, як
державного підприємства не могли зараховуватись невиробничі основні фонди, яким
є 5-поверховий 40-квартирний житловий будинок по вул. Гагаріна, 5 в м. Полтава.

Всі вищевказані обставини, як
стверджує позивач, є достовірними, належними і допустимими доказами, в
розумінні статей 32-34 ГПК України і беззаперечно підтверджують, що на момент
будів ництва 40-квартирного будинку по вул. Гагаріна, 5 в м. Полтаві з
вбудованим нежитловим приміщенням бібліотеки, капітальні інвестиції в його
будівництво здійснювалось за рахунок коштів держави, яка була єдиним власником
державного майна, в т. ч. цього будинку.

Як зазначає у позові позивач, ніяких законних підстав набуття права
власності на будинок № 5 по вул. Гагаріна в м. Полтаві у Об'єднання ніколи не
було. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про власність", який був чинним на
момент видачі Свідоцтва, національне багатство, в т. ч. в житловий фонд, є
власністю народу України.

Відповідач 21.10.2001 р. видав Об'єднанню Свідоц тво про право власності
на житловий будинок по вул. Гагаріна, 5 в м. Полтаві. При оформлен ні та видачі
Свідоцтва не було надано всі необхідні документи, зміст цього правочину супере
чить вимогам чинного законодавства.

Підпунктом "б" пункту
4.2. "Інструкції про порядок державної реєстрації права власнос ті на
об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних
осіб" затвердженої Державним комітетом будівництва, архітектури та
житлової політики України 09.06.1998р. № 121 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 26.06.1998р. за № 399/2839) (надалі - Інструкція) передбачено,
що оформлення права власності прово диться також державними органами приватизації,
якими є, зокрема, управління житло во-комунального господарства. Але ці органи
приватизації оформляють свідоцтва про право власності тільки наймачам квартир і
тільки у державному житловому фонді.

Як вказано в оскаржуваному Свідоцтві, воно видане взамін реєстраційного
посвідчення, виданого 27.05.1992р. На бланку цього реєстраційного посвідчення
зазначено, що в цілому домоволодіння № 5 по вул. Гагаріна в м. Полтаві
зареєстровано за ЖКК Полтавоблагробуд на підставі акту державного приймання
будинку, затвердженого рішенням Полтавської міської Ради депутатів трудящих від
30.11.1973р. № 682. В реєстраційному посвідченні від 27.05.1992р. не вказано
невід'ємною частиною якого правовстановлювального докумен ту воно є.

У постанові Вищого господарського
суду України від 14.02.2008 р. по справі № 15/55-19/186 за позовом Полтавської
обласної бібліотеки для дітей ім. Панаса Мирного до Об'єднання та ВАТ
"Полтавагаз" про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 4-2435
від 07.11.2002 р., укладеного між відповідачами на підставі ст. 48 ЦК УРСР
(1963 р.) вказано, що "в ході розгляду справи в господарському суді першої
інстанції та апе ляційної інстанції, не був повно та всебічно з'ясований
правовий статус майна, а саме нежитлового приміщення за адресою: м. Полтава,
вул. Гагаріна, 5, до передачі його у власність Пол тавському обласному
міжгосподарському об'єднанню по агропромисловому будівництву
"Полтаваоблагробуд", не досліджено порядок набуття останнім права на
зазначене нерухоме майно, що призвело до неповноти встановлення господарськими
судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, і відповідно до їх
неналежної юридичної оцінки.

Ч. 4 ст. 7 ЗУ "Про
приватизацію державного майна" передбачено, що посадові особи державних
органів приватизації несуть кримінальну, адміністративну, матеріальну та дисцип
лінарну відповідальність за неправомірні дії щодо майна, яке приватизується, у
порядку вста новленому законодавством.

Державна реєстрація неправдивого
правовстановлювального документа протирічить ви могам законодавства України, є
протиправною і підлягає скасуванню.

Повноваження Відповідача, щодо
видачі Свідоцтва є сумнівними, підстави ви дачі Свідоцтва не відповідають
вимогам законодавства, що на думку позивача доводить недійсність Свідоцтва, є
підставою для скасування його видачі та реєстрації.

Суд, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і
задоволенні бути не можуть, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України  визначені способи захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання.

Так, предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на
належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та
правове обґрунтування необхідності його захисту.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає
способам, встановленим чинним законодавством, не відновлює його порушеного
права.

Як вбачається із матеріалів справи між позивачем та Полтав ським
обласним міжгосподарським виробничим об'єднанням по агропромисловому будів
ництву "Полтавоблагробуд"  ( а
не відповідачем у даній справ) існує спір щодо права власності на майно.

Самі лише
свідоцтва  про  право
власності  на певний об'єкт майна
не  є
правовстановлювальними
документами,  хоча  й
можуть оцінюватися господарськими
судами у вирішенні спорів  в
сукупності з іншими  доказами  у справі.
Зазначені свідоцтва не можуть виступати
і  предметом  спору: таким
може бути лише правовстановлювальний документ,  на підставі якого видано свідоцтво,  а у відповідних випадках - також акт  про державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомого майна.

Підставою для визнання права власності є наявність право встановлювальних
документів у відповідності до
додатку   №   1
до   Тимчасового   положення
“Перелік   правовстановлювальних
документів,   на  підставі
яких  проводиться  реєстрація
прав   власності  на
об'єкти нерухомого  майна”.

Тимчасовим  положенням про порядок  реєстрації прав власності на нерухоме майно
(надалі - Положення), затвердженим наказом Міністерства юстиції України  № 7/5 від 07.02.2002 року, встановлено, що
для  реєстрації  виникнення, існування, припинення прав
власності  на  нерухоме
майно  та  оформлення
прав  власності на нерухоме  майно
до  БТІ  разом
із  заявою  про
реєстрацію  прав власності подаються
правовстановлювальні документи (додаток 1 до Положення), їх копії   (нотаріально
засвідчені),  а  також
інші  документи,  що визначені цим Положенням.     Відповідальність  за
достовірність  та  повноту інформації у документах несе власник
(власники) нерухомого майна.
Правовстановлювальні
документи,  які  відповідно
до  закону підлягають обов'язковій
державній реєстрації, приймаються за умови проведення  їх державної реєстрації ( п.2.1 Положення).

Документи,  що
підтверджують  виникнення,  існування, припинення  прав
власності  на  нерухоме
майно  і  подаються для реєстрації  прав,
повинні  відповідати  вимогам, установленим цим Положенням та іншими
актами чинного законодавства України ( п.2.7 Положення).

Пункт 3.1
Положення встановлює, що    з
моменту  прийняття  заяви
розпочинається  розгляд реєстратором
заяви та доданих до неї документів.    Реєстратор
установлює  відповідність
заявлених прав і поданих документів вимогам
законодавства,  а  також
відсутність  суперечностей  між заявленими  та  вже
зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в
реєстрації прав;    перевіряє  угоди,
які  відповідно  до
чинного законодавства України не були нотаріально посвідчені;      приймає  рішення про реєстрацію прав власності чи про
відмову в реєстрації прав власності;
видає  витяги  з
Реєстру  прав або відмовляє у наданні
таких витягів.     У   своїх
діях   реєстратор   керується
виключно   чинним законодавством
України.

При цьому, відмова у реєстрації права
власності викладається письмово у вигляді рішення, яке згідно з п. 1.12.
Положення, може бути оскаржене у порядку відповідно до чинного законодавства.
Згідно з п. 3.9 Тимчасового положення, у разі переходу права власності на
нерухоме майно, яке вже зареєстроване в Реєстрі прав, реєстратор при реєстрації
прав на це майно одночасно скасовує попередній запис щодо права власності
на це майно. При цьому, реєстратор перевіряє відповідність вимогам
законодавства поданих документів, які підтверджують перехід права власності.

Тобто, реєстратор у разі наявності
підстав для реєстрації права власності (подання правовстановлюючих
документів, які підтверджують право власності) самостійно скасовує попередню
реєстрацію. У разі ухилення від виконання своїх обов'язків, визначених п. 3.9
Тимчасового положення, зацікавлена сторона не позбавлена права звернення до
суду з позовом про оскарження дій реєстратора.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи викладене, матеріали
справи та керуючись ст.ст 33,43,75,82-85
ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог про скасування як неправдивого та незаконного Свідоцтва № 519 від
29.10.2001 року про право власності на
житловий будинок № 5 по вул. Гагаріна в м. Полтава, видане  Полтавським
Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому повністю.

СУДДЯ
Тимощенко О.М.