ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.08                                                                                           Справа№ 3/74А

Колегія суддів у складі :

Головуючої - судді Н.Березяк

судді А.Морозюк

судді А.Цікало

при секретарі І. Торській розглянула матеріали справи

за позовом: ПП «Діонея», смт.Краковець

до відповідача: ДПІ у Яворівському районі Львівської області

Про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

За участю представників:

Від позивача: Калита А.М., Гораєвський О.І., Гораєвська Л.В.- представники

Від відповідача:Харамбура Н.С., Борис Л.С., Кузюк А.В.,Баран Л.М. - представники

Представникам відповідача роз’яснено права та обов‘язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України.

Суть спору: ПП «Діонея»звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Яворівському районі Львівської області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 18.02.2008 року за №/0, №/0, №/0.

В судовому засіданні позивачем подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення за №/0, №/0, №/0 від 18.02.2008 року з підстав і мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позов та наданих в судовому засіданні поясненнях.

24.06.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину постанови .

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

В період з 26.12.2007 року по 29.01.2008 року ДПІ у Яворівському районі Львівської області проводилась виїзна планова документальна перевірка ПП «Діонея»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо правильності нарахування, повноти і своєчасності внесення в бюджет податків і інших обов’язкових платежів за період з 01.01.2006 року по 30.09.2007 року. За результатами перевірки складено Акт №73/23-2/32117546 від 05.02.2008 року та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 18.02.2008 року, яким ПП «Діонея»визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 1062625,00 грн. (в т. ч. основний платіж - 708416,67 грн., штрафна санкція - 354208,33 грн.);

- №/0 від 18.02.2008 року, яким ПП «Діонея»визначено податкове зобов’язання за платежем: податок на прибуток у розмірі 569500,00 грн. (в т. ч. основний платіж - 420385,00 грн., штрафна санкція - 149115,00 грн.);

- №/0 від 18.02.2008 року , яким ПП «Діонея»зменшено бюджетне відшкодування на суму 166833,33 грн.

ПП «Діонея»не погоджується з зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, що стало підставою їх оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного:

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.02.2008 року за №/0, №/0, №/0 прийняті на підставі акту перевірки №73/23-2/32117546 від 05.02.2008 року, яким встановлено порушення:

- п.п.4.1.1 та п.п.4.1.2 п. 4.1 ст.4; пп. 5.4.10 п.5.4 ст.5.; п.п.7.7.2, п.п.7.7.5, п.п.7.7.7, п.7.7 ст.7; пп.8.7.1, п.8.7 ст.8; п.п.11.2.3, п.11.2 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. за № 334/94-ВР (із внесеними змінами та доповненнями), а саме - завищення валових витрат на суму 1786977 грн., в результаті чого ПП «Діонея»донараховано податок на прибуток в сумі 447035 грн.;

- п. 1.2, ст. 1, пп. 3.1.1, п. 3., пп. 3.2.8 п. 3.2 ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-BP (із змінами та доповненнями), в результаті чого ПП «Діонея»занижено податкові зобов'язання з ПДВ у розмірі 875250 грн.

В обґрунтування своїх доводів, щодо завищення валових витрат, та відповідно заниження податкових зобов’язань , податкова інспекція посилається на неправомірне віднесення підприємством до валових витрат:

- повної суми орендної плати легкового автомобіля в розмірі 2400 грн. та 100% вартості списаних паливно-мастильних матеріалів на пробіг легкового автомобіля вартістю 2548 грн.;

- вартості послуг оренди автотранспорту, які надавались СПД Гараєвським О.І. протягом 2005 року на суму 106600 грн.;

- вартості перерахованих коштів в сумі 1452073 грн., як інвестиційного внеску в зв’язку з будівництвом виробничої бази ТзОВ «Дебора»;

- 100% вартості ремонту орендованих транспортних засобів на суму 225830 грн.

Доводи податкової інспекції, щодо неправомірного включення ПП «Діонея» до складу валових витрат суми 1786977 грн. обґрунтовані і заслуговують на увагу суду.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.1997 року № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями) "до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва , продажем продукції (робіт, послуг)" . Згідно пп..11.2.3 п.11.2 статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.1997 року №283/97-ВР (із змінами та доповненнями) датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є резидентами, і сплачують цей податок за ставкою нижчою, ніж зазначена у ст. 10 цього Закону, або сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого податку чи є звільненими від сплати цього податку або не є його суб’єктами згідно із законодавством є дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати ( у тому числі часткової або авансової).

Виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. №996-XIY обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 статті даного Закону передбачено, що "підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення."

Згідно пункту 5 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.99р. №996-XIY "господарські операції           повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені".

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП „Діонея” та СПД Гораєвським О.І. (приватний підприємець - платник єдиного податку) було укладено договори оренди автотранспорту від 25.06.2003р.; № 3 від 05.09.2003р. та № 4 від 20.06.2004 року та додаток №1 до вищевказаних договорів від 31.12.2004р. і від 31.12.2005р., якими продовжувався термін дії договорів.

Відповідно до укладених договорів СПД Гораєвський О.І. зобов'язувався надати Замовнику (ПП " Діонея") в оренду вантажні автомобілі. Розмір орендної плати згідно укладених договорів встановлювався по домовленості сторін і повинен був оплачуватися в кінці поточного місяця згідно виставленого орендодавцем рахунку.

Згідно Додатку №1 від 31.12.2004р. до договорів оренди орендна плата розраховується з розрахунку 1,00 грн. за 1 км використання вантажних авто. За умовами договорів орендатор в кінці кожного місяця пред'являє орендодавцю звіт про кілометраж при експлуатації автомобілів, виходячи із звіту орендатора.

Надання вищевказаних послуг за 2005р. підтверджено Звітами ПП "Діонея " про експлуатацію вантажних автомобілів. Акт № 1/05 приймання виконаних робіт (наданих послуг) по вищезазначених звітах складено Орендодавцем СПД Гораєвським О.І. та підписано заступником директора ПП „ Діонея” 02 січня 2006р. По даних податкового обліку вартість наданих послуг в сумі 106600 грн. віднесено позивачем до валових витрат у І кв. 2006р.

Враховуючи ту обставину, що датою фактичного отримання послуг від резидента суб’єкта підприємницької діяльності, який являється платником єдиного податку є дата фактичного надання послуг у відповідності до звітів орендодавця, отже у податковому обліку ПП „Діонея” послуги, отримані від резидента СПД Гораєвського О.І., який являється платником єдиного податку, а також являється засновником ПП „Діонея” слід було віднести до валових витрат у звітних періодах на які припадають дати складання звітів про експлуатацію вантажних автомобілів.

Крім того, підприємством віднесено в повному розмірі (l00 %) до валових витрат підприємства витрати на ремонт орендованих транспортних засобів, що призвело до завищення валових витрат на 225830,00 грн. в т.ч. 2006р.- 119432,00 грн., 2007р.- 06398грн.

Залишкова вартість основних фондів, що числяться на балансі підприємства станом на 01.01.2006р. складає 82179грн . Отже підприємство протягом 2006р. може віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів , у сумі, що не перевищує 10% сукупної балансової вартості груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду, а саме в сумі 8218грн.           Залишкова вартість основних фондів, що числяться на балансі підприємства станом на 01.01.2007р. складає 61649грн.. Таким чином підприємство протягом 2007р. могло віднести до валових витрат будь-які витрати пов'язані з поліпшенням основних фондів в сумі, що не перевищує 6165грн. Однак підприємством віднесено в гр. 04.13 Декларації з податку на прибуток підприємства витрати на поліпшення орендованих основних засобів в сумі 86182грн. Крім цього на технічне обслуговування (ремонт орендованих транспортних засобів) підприємством списано 154031грн. З врахуванням наведеного, підприємством протягом перевіреного періоду віднесено до складу валових витрат витрати на ремонт орендованих основних засобів в сумі 240213грн., що на 225830грн. більше ніж передбачено нормами чинного законодавства. Таким чином, підприємством порушено п.п.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №283/97-ВР від 22.05.1997р. із змінами і доповненнями згідно якого "платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів , у сумі, що не перевищує 10% сукупної балансової вартості груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду".

Що стосується віднесення позивачем до валових витрат підприємства суми перерахованих коштів до Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради у зв’язку з будівництвом виробничої бази по вул. Крайній, І-Б у Деснянському районі м.Києва, замовником якого являється ТзОВ "Дебора", то слід зазначити наступне:

як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2004 р. між ТзОВ «Дебора» та ПП «Діонея»було укладено Договір про спільну діяльність за № l-СД. Відповідно до розділу 1 зазначеного договору - сторони за договором зобов'язуються шляхом об'єднання зусиль спільно діяти для досягнення спільних господарських цілей. Згідно із укладеним 29.10.2004 року договором про внесення змін до Договору № l-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року розділ 1 викладено у новій редакції. Як наслідок, предметом і цілями Договору є зобов'язання сторін шляхом об’єднання зусиль спільно діяти для досягнення спільних господарських цілей, зокрема, будівництва та введення в експлуатацію виробничої бази за адресою: м. Київ, вул. Крайня, І-Б.

Згідно із пунктом 2.2. Договору № l-СД спільна діяльність сторін буде здійснюватися у відповідності до «Програми робіт», в якій сторони визначають порядок, термін, етапи та інші умови сумісної діяльності.

Програмою робіт, зокрема, також визначено, що так як основною діяльністю обох Сторін є оптова торгівля квітковою продукцією, домовились про спільне будівництво спеціалізованої виробничо-складської бази, по вул. Крайній, І-Б у Деснянському районі м. Києва. Пайовий внесок у створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва здійснюється Стороною - 2 (ПП «Діонея»).

Пунктом 5.1. Договору № l-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року у редакції договору від 29.10.2004 року про внесення змін до Договору № l-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року встановлено, що ведення спільних справ за договором здійснюється Сторонами за їх спільною згодою. За домовленістю сторін, у відносинах з третіми особами з питань отримання узгоджень, рішень уповноважених державних органів на будівництво виробничої бази за адресою: м. Київ, вул.. Крайня, І-Б, представником та замовником є ТзОВ «Дебора», у відносинах з підрядними організаціями та з постачальниками стосовно будівництва виробничої бази представником та замовником є Сторона-2.

Крім того, як зазначено у розділі 5 договору, керівництво спільною діяльністю, а також ведення спільних справ доручається Стороні -2 та всі фінансові операції по спільній діяльності Сторін здійснюються через розрахунковий рахунок Сторони-2.

У відповідності до розділу 6 Договору № l-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року внеском Сторони-2 (ПП «Діонея») у спільну діяльність є грошові кошти, надані Стороні -1 в період дії договору на цілі спільної діяльності. Внеском Сторони -2 є особиста трудова участь.

Також, перевіркою встановлено, що 30.10.2004 року сторонами підписано узгодження до Договору № l-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року. У відповідності до узгодження до Договору № l-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року сплачені Сторонами необхідні платежі по договору № l-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року обліковуватимуться окремо на балансі кожної із сторін. Проте, як визначено пунктом 8.2 Договору № 1-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року підбиття підсумків спільної-діяльності здійснюється на підставі окремого балансу, який складає Сторона -1 (ТзОВ «Дебора»), який повинен подаватися Стороні -2 не пізніше 30 - го числа кожного кварталу. Також, як встановлено п. 9.4 вищевказаного договору - фактичний обсяг спільної діяльності з його розподілом за видами затрат між Сторонами визначається в балансі, що складається Стороною -1 (ТзОВ «Дебора»).

На виконання та в межах дії договору № l-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року у зв'язку із будівництвом виробничої бази на вул. Крайній, І-Б між Головним управлінням економіки та інвестицій Київської міської ради, ТОВ „Дебора” (замовник) та ПП «Діонея»(платник) укладено договір № 635 від 18.07.2006 р. по сплаті платником ПП «Діонея»пайової участі (внесків) на створення інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва. На виконання умов договору № 635 від 18.07.2006 р. ПП "Діонея" оплачено у 2007 році пайові внески на створення інженерно - транспортної інфраструктури м. Києва у розмірі 1519,318 тис. грн., які віднесені підприємством до складу валових витрат.

Аналіз положень зазначеного вище договору про спільну діяльність показав, що зазначений договір не можна назвати договором про спільну діяльність без об’єднання вкладів, оскільки його положення суперечать змісту самого договору, його цілям та нормам чинного законодавства. Зокрема, як вже зазначалося раніше (розділ 5 договору), керівництво спільною діяльністю, а також ведення спільних справ та всі фінансові операції по спільній діяльності Сторін здійснюються через розрахунковий рахунок ПП «Діонея». В той же час, пунктом 8.2 Договору № 1-СД про спільну діяльність від 01.10.2004 року передбачено, що підбиття підсумків спільної-діяльності здійснюється на підставі окремого балансу, який складає Сторона -1 (ТзОВ «Дебора»). Також, як встановлено п. 9.4 вищевказаного договору - фактичний обсяг спільної діяльності з його розподілом за видами затрат між Сторонами визначається в балансі, що складається Стороною -1 (ТзОВ «Дебора»). Таким чином, як вбачається з тексту договору про спільну діяльність, всі фінансові операції здійснюються через рахунки ПП «Діонея», а обліковуватися повинні на балансі ТзОВ «Дебора», що фактично є неможливим з точки зору бухгалтерського обліку.

Крім того, слід звернути увагу на ту обставину, що ні сам договір про спільну діяльність № 1-СД від 01.10.2004 року ні додатки до зазначеного договору не зареєстровані в податкових органах, що є підтвердженням недотримання порядку ведення податкового обліку та звітності , встановленого податковим органом на виконання п.п.7.7.7 п.7.7 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп. 7.7.7 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.94 р. № 334/94-ВР (зі змінами та доповненнями) порядок податкового обліку та звітності результатів спільної діяльності встановлюється центральним податковим органом.

Облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку (пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 334/94-ВР).

Відповідно до п. 3 Порядку ведення податкового обліку результатів спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, затвердженого наказом ДПА України від 30.09.2004 р. № 571 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.10.2004 року за №1389/9988), облік результатів спільної діяльності ведеться уповноваженим платником окремо від обліку результатів іншої господарської діяльності такого платника.

Доводи позивача про правомірність віднесення ним до валових витрат вартість перерахованих коштів в сумі 1452073 грн., як інвестиційного внеску в зв’язку з будівництвом виробничої бази ТзОВ «Дебора»є необґрунтованими і не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про планування і забудову територій" від 20.04.2000 р. № 1699 (далі - Закон № 1699) будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

При цьому державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти з питань планування і забудови територій є обов'язковими для суб'єктів містобудування (стаття 20 Закону № 1699).

Згідно із статтею 22 Закону № 1699 місцевими правилами забудови, які розробляються для міст Києва та Севастополя, міст обласного значення, республіканського значення Автономної Республіки Крим, встановлюється порядок вирішення питань розташування, надання дозволу на будівництво об'єктів містобудування, надання дозволу на виконання будівельних робіт

Статтею 24 Закону № 1699 визначено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об'єкта. Такий дозвіл дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Вихідними даними можуть визначатися також вимоги до пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів. Граничний розмір коштів на розвиток відповідної інфраструктури та порядок його визначення встановлюються Кабінетом Міністрів України (стаття 27 Закону № 1699).

Таким чином, якщо відповідно до місцевих правил забудови отримання дозволу на будівництво передбачає сплату забудовником пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів (згідно із відповідним рішенням сільської, селищної чи міської ради), така сплата є необхідною умовою для будівництва.

Відповідно до підпункту 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Відповідно до підпункту 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону під терміном "основні фонди" слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою (пункт 1.32 ст. 1 Закону).

Підпунктом 8.4.2 п. 8.4 ст. 8 Закону встановлено, що у разі здійснення витрат на самостійне виготовлення основних фондів платником податку для власних виробничих потреб балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму всіх виробничих витрат, понесених платником податку, що пов'язані з їх виготовленням та введенням в експлуатацію, а також витрат на виготовлення таких основних фондів, що мають інші джерела фінансування, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається, що витрати ПП „Діонея”, пов'язані із сплатою пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, обов'язковість якої передбачено місцевими правилами забудови відповідно Закону № 1699, належать до витрат, пов'язаних із створенням цих об'єктів та господарською діяльністю платника.

Однак, слід зазначити, що зазначені вище положення Законів дозволяють відносити до валових витрат сплату пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, обов'язковість якої передбачено місцевими правилами забудови відповідно Закону № 1699 саме забудовнику ( замовнику) об’єкту містобудування. Однак, як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується договором № 635 від 18.07.2006 року, іпотечним договором, земельна ділянка надана ТзОВ „Дебора” на правах оренди (згідно договору від 06.11.2003 року) для будівництва виробничої бази, дозвіл на будівництво виробничої бази за адресою : вул..Крайня,1-б у Деснянському районі м.Києва наданий ТзОВ „Дебора”. Таким чином, Забудовником (Замовником) виступає ТзОВ „Дебора” , а не ПП „Діонея”. Крім того, положеннями п.8.2 Договору про спільну діяльність передбачено, що підсумки спільної діяльності обліковуються на окремому балансі, який складає ТзОВ „Дебора”, яка не пізніше 30-го числа кожного кварталу подає зазначений баланс ПП „Діонея”.

Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті внеску в зв’язку з будівництвом виробничої бази, забудовником якої є ТзОВ «Дебора»не пов’язані з господарською діяльністю ПП «Діонея»і не можуть бути віднесені ним до валових витрат в порядку, передбаченому підпунктом 8.4.2 п. 8.4 ст. 8 Закону .

Що стосується віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в зв’язку з будівництвом виробничої бази для ТзОВ «Дебора», то слід зазначити наступне:

пунктом 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при Їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Як вбачається з акту перевірки, на виконання укладеного 11.10.2004 року між ПП „Діонея” та ТзОВ „Сучасні технології будівництва” договору підряду №1011-02 на будівництво виробничо-складської бази ТзОВ „Дебора”, протягом 2006-2007 року ТзОВ „Сучасні технології будівництва” виконало будівельно-монтажні роботи виробничо-складської бази ТзОВ „Дебора” на суму 7118161,2 грн. в т.ч. ПДВ 1423632,24 грн. На підставі оплати та отриманих податкових накладних ПП „Діонея” частково відобразило в складі податкового кредиту ПДВ із вартості отриманих та оплачених будівельних робіт на суму податку на додану вартість 875250,00 грн.

Однак, слід звернути увагу на той факт, про що вже зазначалося раніше, як забудовником виробничо-складської бази, так і орендарем земельної ділянки для будівництва бази виступає ТзОВ „Дебора”. Крім того, до зазначеного вище договору підряду від 11.10.2004 року за №1011-02 на будівництво виробничо-складської бази ТзОВ „Дебора” 27.10.2004 року між сторонами було підписано додаткову угоду №1 , якою внесено зміни в деякі пункти договору підряду, а саме: доповнено її п.3.5 яким передбачено, що оплата виконаних робіт також може проводитись ТзОВ „Дебора”. Таким чином, ПП „Діонея” віднесено до складу податкового кредиту ПДВ з вартості товарів (обіт,послуг), що не пов'язані з господарською діяльністю підприємства, чим порушено п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: завищено податковий кредит з податку на додану вартість. З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення №/0 від 18.02.2008 року яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування обґрунтоване і підстави для його скасування відсутні.

Необґрунтованими є нарахування податковим органом податкових зобов’язань з ПДВ в сумі 875250,00 грн. в зв’язку з передачею робіт (послуг) від ПП „Діонея” до спільної діяльності, як внеску у таку спільну діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2004 року між ПП „Діонея” та ТзОВ „Сучасні технології будівництва” було укладено договір підряду №1011-02 на будівництво виробничо-складської бази ТзОВ „Дебора”. Протягом 2006-2007 року ТзОВ „Сучасні технології будівництва” виконало будівельно-монтажні роботи виробничо-складської бази ТзОВ „Дебора” на суму 7118161,2 грн. в т.ч. ПДВ 1423632,24 грн. На підставі оплати та отриманих податкових накладних ПП „Діонея” частково відображено в складі податкового кредиту ПДВ із вартості отриманих та оплачених будівельних робіт на суму податку на додану вартість 875250,00 грн.

З посиланням на п.1.2 п.1 ст.1 та пп..3.1.1 п.3.1, пп..3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість” в акті перевірки податкова інспекція зазначила, що при здійсненні фінансування витрат по будівництву виробничо-складської бази ТзОВ „Дебора” в межах договору про спільну діяльність без створення юридичної особи №1-СД від 01.10.2004 року фактично відбулася передача робіт (послуг) від ПП „Діонея” до спільної діяльності, як внеску у таку спільну діяльність, внаслідок чого, на думку податкової інспекції, у ПП „Діонея” виникли податкові зобов’язання з ПДВ у розмірі 875250 грн.

Відповідно пп..3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість” об’єктом оподаткування є поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю). Згідно положень п.3.2.8 п.3.2 ст. 3 зазначеного Закону при здійсненні спільної (сумісної діяльності) передача товарів (робіт, послуг) на баланс платника податку, уповноваженого договором вести облік результатів такої спільної діяльності, вважається поставкою таких товарів (робіт, послуг).

Таким чином, податкова інспекція вважає, що позивачем було передано на баланс ТзОВ „Дебора” роботи (послуги) при здійсненні спільної діяльності, які не були оподатковані, в зв’язку з чим прийнято оскаржуване податкове повідомлення –рішення №/0 від 18.02.2008 року . Такі доводи відповідача необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду, оскільки станом на час проведення перевірки ніякої передачі будівельних робіт з будівництва виробничої бази за адресою: м. Київ, вул. Крайня, І-Б від ПП „Діонея” до ТзОВ „Дебора” не було.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні. Зокрема, в Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого Наказом ДПА України від 29.03.2003р. №143, зазначено, що дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку. Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи".

Згідно із п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до правил бухгалтерського обліку факт передачі будівлі або надання будь-яких послуг підтверджується актом прийому-передачі. Відсутність первинних бухгалтерських документів щодо здійснення господарських операцій з передачі ПП „Діонея” результатів будівельних робіт, вказує на необґрунтованість нарахування податковою інспекцією податкових зобов’язань з ПДВ в сумі 708416,67 грн. та застосування штрафних санкцій.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми відповідач не надав суду жодних доказів правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення №/0 від 18.02.2008 року, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7-9, 14, 17, 69-71, 160-163, 167 п.3,6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Яворівському районі Львівської області за №/0 від 18.02.2008 року.

3.          В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

4. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 04.07.2008 р.

Суддя