СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

14 квітня 2008 року

Справа № 2-24/13203-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Гонтаря В.І.,

секретар судового засідання                                        Яресько О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Івушка" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 04.12.2007 у справі № 2-24/13203-2007А

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Івушка" (вул. Достоєвського, 11/2, оф. 1,Ялта,98600)

до           Алуштинської санітарно-епідеміологічної станції (вул. 60 років СРСР, 3а,Алушта,98500)

про скасування постави

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Івушка” звернулось до господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до Алуштинської санітарно-епідеміологічної станції про скасування постанови в.о. головного державного санітарного лікаря м. Алушти № 320 від 15.06.2007 року про застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Алуштинською санітарно-епідеміологічною станцією було проведено перевірку рівня шуму на дискотеці при розважальному комплексі „Робінзон”, що належить ТОВ „Івушка” та встановлено факт перевищення максимально допустимих показань. Однак позивач зазначає, що виміри шуму проводились без участі представника ТОВ „Івушка” та без участі понятих, в самій постанові про застосування адміністративно-запобіжних заходів не вказано яким прибором зроблені виміри та які були при цьому показники. Тому, позивач вважає, що висновок про перевищення допустимого рівня шуму є безпідставним. Крім того, позивач вважає що Алуштинською санітарно-епідеміологічною станцією перевищено власні повноваження, оскільки, виходячи із змісту Кодексу України про адміністративні правопорушення, санітарно-епідеміологічна станція, на думку позивача, може лише фіксувати факт порушення, а висновок у такій справі виносить адміністративна комісія при виконавчому комітеті міської ради.

Постановою господарського суду АР Крим від 04.12.2007 року у справі № 2-24/13203-2007А у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Івушка" відмовлено.

При прийнятті постанови суд першої інстанції встановив, що Алуштинська санітарно-епідеміологічна станції, відповідно до положень Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” та Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1109 від 22.06.1999 року має повноваження на складання актів і протоколів про порушення санітарного законодавства, а також на видачу постанов про обмеження, тимчасову заборону чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів будь-якого призначення. Господарським судом АР Крим також встановлено додержання санітарно-епідеміологічною станцією порядку складання оскаржуваного протоколу.

Не погодившись з цим судовим актом, товариство з обмеженою відповідальністю "Івушка" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Доводи позивача в апеляційній скарзі полягають у неповному дослідженні судом першої інстанції фактичних обставин справи та невірному висновку суду про наявність у позивача повноважень на застосування санкцій за виявлене порушення. Апелянт наполягає на застосуванні статті 218 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якої правопорушення, передбачене статтею 182 КоаП - розглядає адміністративна комісія при виконавчому комітеті міської ради.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, причину неявки відповідач не повідомив, хоча про час та місце слухання справи сповіщався належним чином ухвалами та повістками від 02.04.2008 року. Факт належного сповіщення відповідача підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень.

До початку розгляду справи від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника. Однак, будь яких доказів в обґрунтування поважності причин заявленого клопотання суду не надав.

Враховуючи, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної справи, а також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся представників сторін.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції виходячи з наступного.

15.06.2007 року Алуштинською міською санітарно-епідеміологічною станцією було винесено постанову № 320, якою товариству з обмеженою відповідальністю „Івушка” було заборонено функціонування дискотеки при розважальному комплексі „Робінзон” на Центральній набережній м. Алушта з 15.06.2007 року до усунення порушень (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2007 року Алуштинською міською санітарно-епідеміологічною станцією була проведена перевірка виконання товариством з обмеженою відповідальністю „Івушка” вимог винесеної раніше постанови Алуштинської СЕС № 262 від 30.05.2007 року, за результатами якої складено акт санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта (а.с.27-28).

Із змісту вказаного акту вбачається його підписання виконавчим директором ТОВ „Івушка” Кузнєцовим О.Д. із зазначенням про непогодженість з даним актом, а також отримання вказаною особою примірнику акту, про що свідчить відповідна відмітка. В акті також вказано, що виконавчий директор ТОВ „Івушка” запрошується до Алуштинської СЕС 14.06.2007 року о 14 годині.

Судовою колегією також встановлено, що за наслідками перевірки рівня шуму складено протокол № 58-59 проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку о 23 годині 10 хвилин 13.06.2007 року, в якому вказані показники прибору (а.с.29-30). Судом першої інстанції вірно встановлено, що вимірювання були здійснені акустичним комплектом СМ 102 № 7899, який перевірений належним чином, про що в матеріалах справи є свідоцтво.

Крім того, висновки Алуштинської СЕС щодо перевищення уроню шуму зроблені на підставі ГОСТ № 23337-78, СанПиН № 42-128-4396-87 та СН 207784.

Надаючи правову оцінку діям Алуштинської СЕС судова колегія виходить з наступного.

Згідно з Преамбулою Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”, цей Закон регулює суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов'язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні.

Так, відповідно до статті 24 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров'я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов'язані:

- здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами;

- забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не (перевищують рівнів, установлених санітарними нормами;

- вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені об'єкти) розташованих у межах населених пунктів закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу;

Шум на захищених об'єктах при здійсненні будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби.

Статтею 41 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” встановлено, що головним державним санітарним лікарям республіки Крим, областей, міст, районів та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям на транспорті та їх заступникам, а також головним державним санітарним лікарям об'єктів з особливим режимом роботи у межах відповідних територій (об'єктів) надаються повноваження:

- державного санітарно-епідеміологічного нагляду за дотриманням органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами санітарного законодавства;

- застосовування передбачених цим Законом заходів для припинення порушення санітарного законодавства.

При цьому, статтею 42 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” прямо передбачено, що головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства, як обмеження, тимчасова заборона чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, об'єктів будь-якого призначення.

Судом першої інстанції вірно прийнято до уваги Положення „Про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні”, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 1109 від 22.06.1999 року, згідно з яким державний санітарно-епідеміологічний нагляд здійснюється головними державними санітарними лікарями, їх заступниками, іншими посадовими особами, а також установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби у порядку запобіжного та поточного нагляду. Посадові особи державної санітарно-епідеміологічної служби МОЗ здійснюють нагляд у межах відповідних адміністративних територій.

Поточний державний санітарно-епідеміологічний нагляд включає контроль за дотриманням юридичними і фізичними особами передбачених санітарним законодавством, санітарними та протиепідемічними (профілактичними) заходами, приписами, постановами, висновками, дозволами та реєстраційними свідоцтвами, умовами державної реєстрації вимог безпеки.

Результати обстеження та перевірки оформлюються актом, форма і порядок складання якого визначаються головним державним санітарним лікарем України.

Головні державні санітарні лікарі Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та М.Севастополя, міст, районів та їх заступники мають право:

- складати акти і протоколи про порушення санітарного законодавства;

- видавати постанови про обмеження, тимчасову заборону чи припинення діяльності підприємств, установ і організацій, об'єктів будь-якого призначення.

При цьому, правовим обґрунтуванням дій санітарно-епідеміологічних станції є також норми статей 42, 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які передбачають відповідальність осіб за порушення санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм, а також за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях..

Таким чином, нормами чинного законодавства прямо передбачено повноваження санітарно-епідеміологічної станції на виявлення правопорушень із зазначених вище питань та повноваження на складення відповідних актів та застосування санкцій за виявлені порушення санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил.

При цьому, судом першої інстанції надано вірну оцінку посиланням позивача на Закон України № 1745-ІУ від 03.06.2004 року „Про внесення змін у деякі законодавчі акти України відносно захисту населення від впливу шуму”, яким, на думку позивача, повноваження по розгляду правопорушень, передбачених статтею 182 КоаП, віднесено до адміністративних комісій при виконавчих комітетах міських рад.

Так, дійсно стаття 218 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою статтею 182 цього Кодексу.

У зв’язку з цим, судова колегія зазначає, що стаття 218 Кодексу України про адміністративні правопорушення являється загальною нормою та застосовується у випадку виявлення правопорушення іншими органами (крім СЕС), які мають відповідні повноваження на фіксацію правопорушення передбаченого статтею 182 КоаП, зокрема, міліція у порядку статті 10 Закону України „Про міліцію”.

У даному випадку Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” є спеціальним нормативним актом та прямо передбачає повноваження санітарно-епідеміологічної станції на складання актів про виявлення порушень у сфері санітарного законодавства та застосовування відповідних адміністративно-запобіжних заходів.

Тому, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскаржувана постанова Алуштинської СЕС № 320 від 15.06.2007 року винесена за наявності належних повноважень, у зв’язку з чим, позовні вимоги про скасування такої постанови є безпідставним, а відмова господарського суду АР Крим у задоволенні позову є правомірною.

Статтею 200 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова суду першої інстанції у даній справі відповідає вимогам статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, підстави для її скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Івушка” залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 грудня 2007 року у справі № 2-24/13203-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      Ю.В. Борисова

В.І. Гонтар