ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.01.08 Справа № 3/389 (1/1091-13/328)

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

За позовом: ТзОВ „КВІК”, м. Львів

До відповідача 1: ТзОВ „Укрзахідбуд - гарант”, м. Львів

До відповідача 2: ТзОВ „Ротан Р”, м.Львів

Про визнання угоди ВСВ №443957 від 15.04.2005 р. недійсною та зобов’язання повернути приміщення

За участю представників:

Від позивача: Опришко О., Корчик В.Я.- представники

Від відповідача-1: Бойко О.М. - представник

Від відповідача-2: Бойчук Т.В.- представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: ТзОВ „КВІК” подано позов про визнання недійсним договору ВСВ №443957 від 15.04.2005 р. купівлі-продажу приміщень по вул..Дорошенка,27 у м.Львові, позначених літерами 9-1,9.2, 9.3, площею 148,8 кв.м , укладеного між ТзОВ „Укрзахідбуд - гарант” та ТзОВ „Ротан Р”.

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.12.2006 року у справі №1/1091-13/328А позов задоволено повністю. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 р. зазначене рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2007 року скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 року та рішення господарського суду Львівської області від 05.12.2006 року, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.12.2007 року прийнято справу до провадження, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 15.01.2008 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні. Позовні вимоги мотивовані тим, що укладена угода суперечить моральним засадам суспільства, вказане приміщення могло б увійти до високоліквідних активів ТОВ „Квік” та сприяло б відновленню платоспроможності останнього. Як вбачається із поданого 15.01.2008 року пояснення, спірний договір, укладений на підставі нікчемного правочину –договору укладеного між ТОВ „КВІК” та ТОВ „Укрзахідбуд –Гарант” 24.06.2003 р., визнаного судом недійсним, також підлягає визнанню недійсним, оскільки ТОВ „Укрзахідбуд –Гарант” не набув прав власника спірного приміщення і відповідно , на думку позивача, не мав права відчужувати нежитлове приміщення.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечують, вважають їх необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

ТОВ „Укрзахідбуд –Гарант” та ТзОВ „Ротан Р” вважають, що позивачем не доведено жодної обставини на підставі якої можна було б визнати спірний договір недійсним, оскільки майно було набуте ТзОВ „Укрзахідбуд - гарант” законно і жодного обмеження щодо володіння, користування чи розпорядження цим майном не існувало на момент його відчуження.

15.01.2008 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.01.2008 року.

В судовому засіданні 23.01.2008 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

24.06.2003 р. між ТзОВ „КВІК” та ТзОВ „Укрзахідбуд - гарант” було укладено договір купівлі –продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка, 27.

15.04.2005 року між ТзОВ „Укрзахідбуд - гарант” та ТзОВ „Ротан Р” було укладено договір купівлі –продажу зазначеного вище нежитлового приміщення, зазначеного цифрами 9-1,9-2,9-3 загальною площею 148,8 кв.м.

Керуючим санацією ТзОВ „КВІК” заявлено позов про визнання недійсним договору ВСВ №443957 купівлі –продажу нежитлового приміщення, укладеного між ТзОВ „Укрзахідбуд - гарант” та ТзОВ „Ротан Р” на підставі ст.ст.203,215 ЦК України.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного :

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. До таких умов відносяться: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

ТзОВ „КВІК” звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу, стороною якого він не є. В своїх позовних вимогах позивач посилається на ту обставину, що укладена угода суперечить моральним засадам суспільства, вказане приміщення могло б увійти до високоліквідних активів ТзОВ „Квік” та сприяло б відновленню платоспроможності останнього. Позивач стверджує, що спірна угода, укладена на підставі нікчемного правочину –договору від 24.06.2003 р., укладеного між ТзОВ „КВІК” та ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант”, який визнано господарським судом недійсним.

Як на підставу визнання оспорюваного договору недійсним, позивач посилається на ст..215 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року. Нормами ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

В обґрунтування своїх вимог, щодо недійсності оскаржуваного правочину, позивач посилається на ту обставину, що продавець за договором - ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант” не був власником нерухомого майна, а отже не мав права на його реалізацію.

Доводи відповідача необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Як вбачається з матеріалів справи, і як зазначено самим позивачем в позовній заяві, ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант” придбало нежитлове приміщення, позначене цифрами 9-1, 9-2, 9-3 загальною площею 148,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка, 27 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом за реєстровим № 663 від 24.06.2003 року, зареєстрованого в Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експортної оцінки у реєстровій книзі № 20 за номером запису 7152. Право власності ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант” на нерухоме майно було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 15236140, що підтверджується договором купівлі-продажу і не спростовується позивачем. (а.с.4).

Положеннями ч.3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

15.04.2005 року між ТзОВ „Укрзахідбуд - гарант” та ТзОВ „Ротан Р” було укладено договір купівлі –продажу зазначеного вище нежитлового приміщення, позначеного цифрами 9-1,9-2,9-3 загальною площею 148,8 кв.м. На момент укладення договору купівлі-продажу ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант” був повноправним власником об’єкту нерухомості , його право власності було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 1536140. На час укладення зазначеного договору, право власності на спірний об’єкт нерухомості ніким не оспорювалося, жодних застережень чи заборон щодо вільного розпорядження зазначеним вище об’єктом права власності ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант” не існувало.

Відповідно до положень ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу ВСВ №443957 від 15.04.2005 року був укладений між ТзОВ „Ротан Р” та ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант”, яке станом на час укладення договору було власником зазначеного об’єкту нерухомості. Договір укладений в письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Холявкою Володимиром Ярославовичем та зареєстрований в державному реєстрі. Таким чином, сторонами оспорюваного договору було дотримано всіх необхідних умов, встановлених положеннями чинного законодавства щодо форми, змісту та волі сторін договору купівлі продажу.

З огляду на викладене, жодних правових підстав визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу немає.

Що стосується доводів позивача про те, що укладений між ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант” та ТзОВ „Ротан Р” договору купівлі-продажу ВСВ №443957 від 15.04.2005 року, стороною якого він не був, порушує його права, то слід зазначити наступне:

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи ( у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на рішення господарського суду, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 24.06.2003 року між ТзОВ „Квік” та ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант”. Однак слід звернути увагу на той факт, що зазначеним рішенням суду було задоволено позов ТзОВ „Квік” - визнано недійсним зазначений вище договір і застосовано двосторонню реституцію. Таким чином, в іншій судовій справі, позивач вже скористався своїм правом захисту порушеного права, встановленого ст. 16 ЦК України.

Як вже зазначалося раніше, на момент укладення між ТзОВ „Укрзахідбуд –гарант” та ТзОВ „Ротан Р” оспорюваного договору купівлі-продажу ВСВ №443957 від 15.04.2005 року, стороною якого ТзОВ „Квік” не був, жодним чином не порушило його прав.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі, відповідно статті 32 ГПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, при цьому, як передбачено статтею 34 цього Кодексу, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В обґрунтування своїх вимог позивач не довів, яким саме статтям ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства суперечить укладення спірного договору.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 33,34, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Суддя                                                                                           Березяк Н.Є.