СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

26 березня 2008 року

Справа № 2-22/2159-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Шунько Л.Г., довіреність № 4 від 19.03.2008,

відповідача: Баятян М.М., довіреність № 1261/05-5 від 18.03.2008,

Калюшик Л.А., довіреність № 3997/05-5 від 24.09.2007,

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 09.01.2008 по справі № 2-22/2159-2007А

за позовом           Редакції Нижньогірської районной газети "Нижньогір'є" (вул. Перемоги, 60, смт.Нижньогірський, 97100)

до           Управління Пенсійного фонду України в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим (вул. Лісна, 5, смт.Нижньогірський, 97100)

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Редакція Нижньогірської районної газети „Нижньогір'є” (далі позивач) звернулась до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати повністю рішення начальника Управління Пенсійного фонду України у Нижньогірському районі від 07.11.2006 № 398, № 400, № 399, № 401 про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій. Вимоги мотивовані тим, що відповідач невірно застосував положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, прийняв рішення в порушення вимог діючого законодавства України.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.01.2008 (суддя Яковлєв С.В.) у справі № 2-22/2159-2007А позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано повністю рішення Управління пенсійного фонду України у Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 07.11.2006 № 399 та № 400.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 07.11.2006 № 401 в частині нарахування Редакції Нижньогірської районної газети „Нижньогір'є” штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1870 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 07.11.2006 № 398 в частині нарахування Редакції Нижньогірської районної газети „Нижньогір'є” штрафних (фінансових) санкцій у сумі 118,55 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Редакції Нижньогірської районної газети „Нижньогір'є” 1,70 грн. судового збору.

В іншій частини позовних вимог у позові відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що вказані рішення не відповідають діючому законодавству, оскільки підстави для застосування штрафних санкцій згідно висновку судової експертизи не підтверджені первісними бухгалтерськими документами.

Не погодившись з вказаною постановою, Управління Пенсійного фонду України у Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду та відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовані наступним.

Сторона вважає неправильним постанову суду відносно рішень Пенсійного Фонду № 399 та 401 і згодна з постановою суду у частині визнання неправильним рішень № 398 та 400.

Відповідач вказує на те, що у зв'язку з дією розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.03.2005 № 58-Р для розрахунку сум фінансових санкцій використовувались суми донарахованих страхових внесків за період з 01.04.2005.

При перевірці позивачем було надано службову записку від 26.10.2006 з проханням вважати благодійну допомогу, видану у 2005 році, матеріальною допомогою на оздоровлення до щомісячної відпустки на загальну суму 3030,00 грн. На вказану суму не нараховані страхові внески по ставці 32,5% і не утримувались страхові внески за ставкою 1-5%. Сума матеріальної допомоги була включеною у Фонд оплати праці.

Сторона не згідна з висновком експерта, згідно якого сума 1570,00 грн. ним не підтверджена, оскільки на думку експерта вона є нецільовою благодійною допомогою.

Але вказана сума не є нецільовою благодійною допомогою, оскільки на вказану суму бухгалтер підприємства утримував страхові внески за ставкою 1-5% і не нараховані суми внесків по ставці 32,3%. Дане різночитання в первинних документах не було враховано експертом. Сторона наполягає на тому, що у ході перевірці було донараховано фонд оплати праці на суму 2066,16 грн., починаючи з 01.01.2004. Більш детальніше доводи вказані у скарзі. У додаткових вимогах сторона просить скасувати постанову суду у повному обсязі та прийняти нове рішення. Вказана правова позиція не обґрунтована.

У запереченні на скаргу позивач просить залишити постанову суду без змін.

Сторона наполягає на тому, що сума 1355,77 грн. додатково нарахованих страхових внесків є необґрунтованою, оскільки безпідставно нецільова благодійна допомога врахована як матеріальна допомога, а гонорар і послуги по перевезенню оригіналу газети в типографію як заробітна плата.

Відносно нарахуванню до фонду оплати праці суми 1870,00 грн. (1570 + 300). Сума 1570 грн. є нецільовою благодійною допомогою. Згідно редакції Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” № 889-IV від 22.05.2003 у редакції, яка діяла у 2005 році, вказана допомога сплачувалась у 2005 році особам, які не мали права на соціальні пільги без сплати страхових внесків. Посилання відповідача на службову записку від 26.10.2006 не повинно прийматись до уваги, оскільки вона складена після акту перевірці та не має відношення к цьому акту. Суд обґрунтовано виключив суму 300 грн., оскільки ця сума сплачена не штатному працівнику, а за договором –трудовою угодою.

Судове засідання було відкладеним з 19.03.2008 на 26.03.2008.

Перевіривши постанову суду першої інстанції відповідно до вимог статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила таке.

У період часу з 10.10.2006 по 17.10.2006 працівниками відповідача була проведена планова перевірка достовірності обчислення, повноти нарахування позивачем внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період часу з 25.12.2001 по 31.08.2006.

За результатами зазначеної перевірки 17.10.2006 був складений акт перевірки № 86, в якому зафіксовано донарахування фонду оплати праці на 2798,82 грн., зменшений фонд оплати праці на 2744,96 грн., донарахована сума виплат, з яких утримуються страхові внески за ставкою 1-5% на 3986,94 грн., зменшена сума виплат, з яких утримаються страхові внески за ставкою 1-2% на 10633,72 грн., донараховані страхові внески на 3366,20 грн., донараховане зобов'язання по сплаті збору у сумі 769,43 грн., зменшено зобов'язання по сплаті збору на 635,27 грн., донараховані залишки по розрахункам з пенсійним фондом станом на 01.01.2002 на 848,50 грн., встановлена недостовірність відомостей, які надані до системи персоніфікованого обліку.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 07.11.2006 прийняти такі рішення:

№ 398 про застосування фінансових санкцій за надання недостовірних відомостей у систему персоніфікованого обліку, згідно з яким відповідно до пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 до позивача застосовані фінансові санкції у розмірі 5728,91 грн.;

№ 399 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не нарахованих та несплачених страхових внесків, згідно з яким на підставі пункту 4 частини 9 статті 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 до позивача застосовані фінансові санкції у розмірі 890,12 грн.;

№ 400 відповідно до якого на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1. статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-III від 21.12.2000 до позивача застосовані фінансові санкції у розмірі 170 грн.;

№ 401 про застосування фінансових санкцій за заниження страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходів), на які нараховуються страхові внески, відповідно до якого згідно з пунктом 3 частини 9 статті 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 2066,16 грн.

Судова колегія погоджується з постановою суду першої інстанції, оскільки вона ґрунтується на експертному висновку № 407 від 05.11.2007 судово-економічної експертизи, проведеної на виконання ухвали суду від 20.03.2007, матеріалах справи.

У зазначеному документі експертами визначено, що первинними бухгалтерськими документами позивача висновки, зроблені відповідачем у акті № 86 від 17.10.2006 у частині донарахування страхових внесків у сумі 3366,20 грн., підтверджуються у сумі 190,41 грн. і не підтверджуються у сумі 3175,79 грн. З урахуванням строку , встановленого у підпункті 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-III від 21.12.2000, знайшло підтвердження донарахування страхових внесків у сумі 62,39 грн., та не підтверджується - у сумі 3303,81 грн. Донарахування суми виплат, з яких утримуються страхові внески за ставкою 1-5% на суму 3986,94 грн. підтверджуються у сумі 1653,74 грн. і не підтверджуються у сумі 2333,20 грн. З урахуванням строку, встановленого у підпункті 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-III від 21.12.2000, знайшло підтвердження донарахування суми виплат, з яких утримаються страхові внески за ставкою 1-5%, у сумі 196,16 грн. Донарахування фонду оплати праці у сумі 2798,82 грн. підтверджено у сумі 596,21 грн. та не підтверджено у сумі 2202,61 грн. З урахуванням строку , встановленого у підпункті 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-III від 21.12.2000, знайшло підтвердження донарахування фонду оплати праці у сумі 196,16 грн.

Крім того, експерти встановили порушення позивачем у період, який перевірявся, порядку подання позивачем відомостей до системи персоніфікованого обліку.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача , якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порядку, передбаченому статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, представниками відповідача не надані докази, якими спростовуються висновки судової експертизи.

Апелянт вказує, що він не згодний з постановою суду у частині вирішення питання стосовно рішення Пенсійного фонду від № 399 та № 401.

При цьому сторона вважає, що позивачем знижено суму фонду оплати праці у 2005 році на суму 2066,16 грн.

Вказану суму сторона визначає як різницю між сумою фонду оплати праці, відображеної бухгалтером при здачі звіту за 2005 рік та загальною сумою, відображеною у персоніфікованому обліку за період 2005 року.

Внаслідок цього сторона зробила самостійний висновок, що вказані суми –це суми матеріальної допомоги, які включені до персоніфікованого обліку та приховані при відображені фонду оплати праці.

Але судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки вказані висновки Пенсійного фонду спростовуються матеріалами справи.

Судом першої інстанції на підставі висновку експерта встановлено, що при наданні відомостей до системи персоніфікованого обліку бухгалтером допущено помилку. Тобто загальна сума заробітної плати, яка визначена у системі персоніфікованого обліку, є неправильною.

Тому вважати різницю між неправильною сумою, визначеною у персоніфікованому обліку та фондом оплати праці, відображеною бухгалтером за 2005 рік, як прихованість суми фонду оплати праці є помилкою.

Отже рішення № 399 про застосування штрафних санкцій у розміру 980,12 грн. є неправильним.

Доводи апеляційної скарги відносно рішення № 401 також не приймаються до уваги у зв’язку з наступним.

Вказаним рішенням застосовані штрафні санкції за приховування фонду оплати праці у розміру 2066,16 грн.

Судом першої інстанції вказане рішення визнано недійсним у сумі 1870,00 грн.

В судовому засіданні встановлено, що до цієї суми увійшли сума благодійної допомоги у розмірі 1570,00 грн. та виплата позаштатному робітнику за надані послуги 300 грн. Підставою для внесення суми 1870,00 грн. до приховування фонду оплати праці було те, що вказані суми були помилково відображеними у системі персоніфікованого обліку.

Тому, суд першої інстанції зробив правильний висновок про неправомірність рішення № 401 у сумі 1870,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що стороною було надано службову записку від 26.10.2006 з проханням вважати благодійну допомогу, видану у 2005 році, матеріальною допомогою на оздоровлення до щомісячної відпустки на загальну суму 3030,00 грн. не приймаються до уваги.

Правовою підставою для визначення правового становища сплаченої суми є наказ, а не службова записка.

Суми благодійної допомоги виплачені не за рахунок фонду оплати праці, а за рахунок прибутку підприємства.

Первісними документами підтверджено, що вказані суми були сплачені як благодійна допомога, на яку згідно діючому на той час законодавству, не нараховувались страхові внески.

Доводи апеляційної скарги відносно суми 1570,00 грн., на яку згідно первісних документів бухгалтер утримував страхові внески за ставкою 1-5% і не нараховані суми внесків по ставці 32,3% не приймаються до уваги, оскільки помилка бухгалтера у даному конкретному випадку не змінювала правового напрямку сплати вказаної суми.

Оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, вони не приймаються до уваги.

Згідно статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і прийняв судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанова суду прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, при з’ясуванні усіх обставин справи, вона скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись статтями 195, 196, 198 (пункт 1), 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.01.2008 у справі № 2-22/2159-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді