ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 12/1071

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

Приліпа М.М. –дов. від 17.03.2008 року

відповідача

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Симедіка УА"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 28.07.2008 року

у справі

№ 12/1071 господарського суду Черкаської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Симедіка УА"

до

Відкритого акціонерного товариства "Чорнобай-птиця"

про

стягнення 2920,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Симедіка УА" звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Чорнобай-птиця" про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 1943,28 грн., інфляційних - 748,65 грн., 3% річних - 150,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що на підставі накладних від 15.07.2005 року та від 22.07.2005 року позивач продав відповідачу ветеринарні препарати на загальну суму 1943,28 грн., однак, відповідач за отриманий товар не розрахувався, а тому позивач з посиланнями на статті 253, 692 Цивільного кодексу України просить стягнути борг. Зокрема, позивачем зазначено, що оскільки відповідач прострочив виконання зобов’язання, то відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України має сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції.

Позивач у відповідності до вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України звернувся до суду з заявою про уточнення підстав позову та збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 821,33 грн. інфляційних, 155,47 грн. –3% річних.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.04.2008 року (суддя: Грачов В.М.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 28.07.2008 року (судді: Шевченко В.Ю. –головуючий, Шкурдова Л.М., Ільєнок Т.В.) по справі № 12/1071 господарського суду Черкаської області в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи судові рішення, господарські суди з посиланням на статтю 193 Господарського кодексу України, статті 205, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зазначають, що позивач вимогу відповідачу про виконання спірного зобов’язання не пред’являв, а відтак у відповідача не виник обов’язок виконати цю вимогу.

Не погоджуючись з постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Симедіка УА" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 28.07.2008 року по справі № 12/1071 господарського суду Черкаської області, в якій просить рішення та постанову скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача борг - 1943,28 грн., інфляційних –821,33 грн., 3% річних –155,47 грн., мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 253, 530, 692 Цивільного кодексу України та статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Відзив на касаційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу у розмірі 1943,28 грн., інфляційних 748,65 грн., 3% річних 150,36 грн.

Також судами встановлено, що позивач звернувся до суду з заявою про уточнення підстав позову та збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 821,33 грн. інфляційних та 155,47 грн. – 3% річних.

Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на статті 253, 692 Цивільного кодексу України обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов’язань за усною угодою купівлі-продажу в частині розрахунків за поставлений товар.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, з позовної заяви та доданих матеріалів вбачається, що в видаткових накладних, на підставі яких передавалися ветеринарні препарати, зазначено, що товар отриманий Богословським В.С. за дорученням відповідача, на підставі довіреностей № 444671 від 08.07.2005 року та № 444697 від 21.07.2005 року. Однак, як відзначено апеляційним господарським судом, копії зазначених довіреностей позивачем не надані ні місцевому, ні апеляційному суду.

Апеляційним господарським судом звернуто увагу на те, що на виконання ухвали апеляційної інстанції від 18.06.2008 року позивачем надана довіреність № 444697 від 22.07.2005 року, на якій не визначений перелік цінностей, що мали по ній одержуватись, відсутній також підпис керівника підприємства, тобто особи уповноваженої доручити представнику здійснити відповідні дії від імені відповідача.

Оскільки позивачем не надані належні докази наявності у особи, підпис якої зазначений в якості одержувача ветприпаратів, повноважень діяти від імені Відкритого акціонерного товариства "Чорнобай-птиця", апеляційний господарський суд відзначив, що наявність видаткових накладних №СМ-0000990 від 15.07.2005 року та № СМ-0001036 від 22.07.2005 року не є достатнім доказом передачі товару саме відповідачу.

Відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 245 зазначеного вище кодексу форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи (стаття 246 Цивільного кодексу України).

Крім того, судом апеляційної інстанції відзначено, що видаткові накладні визначають умовою продажу попередню оплату, однак, попередня оплата не здійснювалася, тобто позивач відпустив товар без її отримання, на власний ризик і всупереч визначеній ним особисто умові виконання зобов’язання.

Судом апеляційної інстанції також відзначено, що надані позивачем рахунки-фактури № СМ-0001008 від 15.07.2005 року та № СМ-0001052 від 22.07.2005 року, на підставі яких мала здійснюватись оплата товару, не є належним доказом, оскільки позивачем не надано жодного доказу направлення (вручення) їх відповідачу для оплати.

Згідно положень статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом правомірно відзначено, що посилання позивача на частину 1 статті 692 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, є безпідставним, оскільки згадана норма встановлює загальне правило, за яким покупець зобов'язаний оплатити товар безпосередньо після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно із статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судами першої та апеляційної інстанції, відзначено, що позивач вимоги про оплату переданого товару не надсилав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що попередні судові інстанції дійшли правомірного висновку, що обов’язок виконати зобов’язання у відповідача не настав, а відтак правомірно відмовили в задоволенні позову, щодо стягнення боргу в розмірі 1943,28 грн.

Судами правомірно відмовлено і в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки дані вимоги є похідними від вимоги про стягнення боргу за поставлений товар.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що судами правомірно відмовлено в задоволенні позову.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова у справі прийнята у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Симедіка УА" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 28.07.2008 року по справі № 12/1071 господарського суду Черкаської області залишити без змін.

Головуючий О. Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова