ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2008 р. Справа № 57/180-08

вх. № 6728/4-57

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - І.О. Мар*їна, довір. № 62/10 від 08.05.2008 року відповідача - Д.О. Зубрич, довір. № 06/17 від 03.01.2008 року

розглянувши справу за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" м. Харків

про стягнення 99616,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача - Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз", м. Харків, 76804,56 грн. основного боргу, 7946,02 грн. пені, 12866,43 грн. інфляційних витрат, 1999,94 грн. - 3% річних, всього - 99616,95 грн. та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач в порушення умов договору № 51/4-17/06-729 оренди індивідуально визначеного майна (крім нерухомого) від 01 листопада 2006 року неналежним чином виконав свої зобов’язання щодо повної та своєчасної сплати орендної плати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 вересня 2008 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 29 вересня 2008 року о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 вересня 2008 року, розгляд справи відкладено на 03 листопада 2008 року, у зв’язку з неявкою представника відповідача у судове засідання та невиконання умов ухвали від 11 вересня 2008 року щодо подання витребуваних судом документів.

У судовому засіданні 03 листопада 2008 року оголошено перерву до 07 листопада 2008 року о 09:40 год.

07 листопада 2008 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що суму заборгованості у розмірі 99616, 95 грн. визнає у повному обсязі.

У призначеному 07 листопада 2008 року судовому засіданні представник позивача позов підтримував та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача суму заборгованості у розмірі 99616,95 грн. визнавав у повному обсязі.

Представники сторін звернулись до суду з заявою про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Ця заява розглянута судом та задоволена як така, що не суперечить чинному законодавству.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2006 року між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - позивач) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз» (далі - відповідач) був укладений договір № 51/4-17/06-729 оренди індивідуально визначеного майна (крім нерухомого) (далі - договір), у відповідності до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування індивідуально визначене майно згідно з Додатком №1 до договору, що знаходиться на балансі позивача, залишкова вартість якого станом на 30.09.2006 року згідно бухгалтерського обліку становить 120876,79 грн. та відображається у акті прийому-передачі майна.

Факт передачі майна ДК «Газ України» (позивача) в оренду ВАТ «Харківміськгаз» (відповідачу) підтверджується актом приймання-передачі, підписаним сторонами договору 01 листопада 2006 року.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі бухгалтерських даних щодо вартості Майна і становить за базовий місяць 3021,92 грн. (додаток № 2 до договору), нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством України та становить за базовий місяць оренди 604,38 грн., загальна сума орендної плати за базовий місяць оренди визначена у розмірі 3626,30 грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за цей місяць.

Відповідно до п. 3.3 договору, орендна плата перераховується Орендодавцю (позивачу) щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним на підставі виставленого рахунку – фактуру Орендодавця (позивачу), рахунки по договору можуть проводиться в іншій формі, ніж грошовій в порядку, визначеному чинним законодавством України, про що сторонами укладається додаткова угода до договору.

Пунктами 10.1, 10.6 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками та скріплення печатками сторін та діє протягом 2 (двох) календарних місяців, тобто до 31.12.2006 року, закінчення строку дії або розірвання договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов’язань, які виникли під час його дії, взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутністю заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, якій був раніше встановлений договором.

Отже, станом на момент розгляду справи, договір є діючим.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у відповідності до п. 3.3 договору виставляв відповідачу рахунки за надані послуги - № 0051-11 від 30 листопада 2006 року у сумі 3787,55 грн., № 0026-12 від 31грудня 2006 року у сумі 3821,63 грн., № 0060-01 від 31 січня 2007 року у сумі 3840,73 грн., № 0028-02 від 28 лютого 2008 року у сумі 3863,77 грн., № 0049-03 від 28 березня 2007 року у сумі 3871,50 грн., № 0015-04 від 30 квітня 2007 року у сумі 3871,50 грн., № 0015-05 від 31 травня 2007 року у сумі 3894,73 грн. , № 0013-06 від 30 червня 2007 року у сумі 3980,41 грн., № 0018-07 від 31 липня 2007 року у сумі 4036,14 грн., № 0032-08 від 31 серпня 2007 року у сумі 4060,36 грн., № 023-09 від 30 вересня 2007 року у сумі 4149,68 грн., № 25-10 від 31 жовтня 2007 року у сумі 4270,02 грн., № 24-11 від 30 листопада 2007 року у сумі 4363,96 грн., № 24-12 від 31 грудня 2007 року у сумі 4455,60 грн., № 24-01 від 31 січня 2008 року у сумі 4584,81 грн., № 70-02 від 29 лютого 2008 року у сумі 4708,60 грн., № 118-03 від 31 березня 2008 року у сумі 4887,53 грн., № 162-04 від 30 квітня 2008 року у сумі 5039,04 грн., № 204-05 від 31 травня 2008 року у сумі 5104,55 грн., всього на загальну суму 80952,11 грн. Проте виставлені позивачем рахунки за надані послуги відповідачем були сплачені частково у сумі 3787,55 грн., залишок боргу становить 76804,56 грн., які позивач просить стягнути з боржника.

Належне виконання позивачем умов згаданого договору, відсутність будь - яких недоліків чи претензій з боку відповідача щодо якості, об’єму виконаних робіт, строку виконання робіт, тощо, підтверджується фактом підписання двосторонніх актів здачі-прийому виконаних робіт № 51-11 від 30 листопада 2006 року у сумі 3787,55 грн., № 26-12 від 31 грудня 2006 року у сумі 3821,63 грн., № 60-01 від 31 січня 2007 року у сумі 3840,73 грн., № 28-02 від 28 лютого 2007 року у сумі 3863,77 грн., № 48-03 від 31 березня 2007 року у сумі 3871,50 грн., № 15-04 від 30 квітня 2007 року у сумі 3871,50 грн., № 15-05 від 31 травня 2007 року у сумі 3894,73 грн., № 13-06 від 30 червня 2007 року у сумі 3980,41 грн., № 16-07 від 31 липня 2007 року у сумі 4036,14 грн., № 32-08 від 31 серпня 2007 року у сумі 4060,36 грн., № 023-09 від 30 вересня 2007 року у сумі 4149,68 грн., № 25-10 від 31 жовтня 2007 року у сумі 4270,02 грн., № 24-11 від 30 листопада 2007 року у сумі 4363,96 грн., № 24-12 від 31 грудня 2007 року у сумі 4455,60 грн., № 70-02 від 29 лютого 2008 року у сумі 4708,60 грн., № 118-03 від 31 березня 2008 року у сумі 4887,53 грн., № 162-04 від 30 квітня 2008 року у сумі 5039,04 грн., у відповідності з яким відповідач прийняв виконані роботи та затвердив їх всього у сумі 80952,11 грн. Крім того, факт належного виконання робіт підтверджується відомостями, викладеними у відзиві на позов, поясненнями представника відповідача, що були надані ним у судовому засіданні, а також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 11 червня 2008 року.

Таким чином, відповідач не виконав свої зобов’язання щодо своєчасного внесення орендної плати до балансоутримувача (позивача), внаслідок чого виникла заборгованість відповідача з орендної плати перед позивачем (балансоутримувачем) у сумі 76084,56 грн., що і стало підставою позивачу для звернення до господарського суду з відповідним позовом.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов’язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб’єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконати її обов’язку.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського суду України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов’язку в натурі (присудження до виконання обов’язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов’язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата – це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлені частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України.

Станом на момент розгляду справи, відповідач 76804,56 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов’язання з оплати орендної плати за договором № 51/4-17/06-729 індивідуально визначеного майна (крім нерухомого), який був укладений між сторонами по справі 01 листопада 2006 року.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджували сплату заборгованості по договору № 51/4-17/06-729 оренди індивідуально визначеного майна (крім нерухомого) від 01 листопада 2006 року у сумі 76804,56 грн., документів, що спростовували викладене у позові, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 76804,56 грн. заборгованості з орендної плати, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов’язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

Ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення.

У відповідності до п. 9.2 по договору № 51/4-17/06-729 оренди індивідуально визначеного майна (крім нерухомого) від 01 листопада 2006 року сторонами цього договору була встановлена відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

За прострочення внесення орендної плати позивач нарахував відповідачу пеню за період з 28 лютого 2008 року по 28 серпня 2008 року у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 7946, 02 грн.

Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачам пеню на всю суму заборгованості за період з 28 лютого 2008 року по 28 серпня 2008 року (за 182 днів прострочення) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 7946,02 грн., розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов’язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у сумі 7946,02 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1999,94 грн. та 12866,43 грн. інфляційних витрат, нарахованих вірно згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов’язання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита пропорційно задоволених вимог та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 11,15, 16, 258, 509, 525, 526, 530, 546, 548, 549, 598, 610, 611, 612, 629, 764 Цивільного кодексу України, статтями 20, 173, 174, 179, 193, 198, 232, 283, 284, 285, 286, 343 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз» ( 61001, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 57/59, р/р № 260263534 в Першому інвестиційному банку, м. Київ, МФО 300506, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, р/р № 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, ) 76804,56 грн. боргу, 7946,02 грн. пені, 12866,43 грн. – інфляційних витрат, 1999,94 грн. - 3% річних, 996,16 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст Рішення підписано 11 листопада 2008 року.

Суддя