ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.11.08 р.                     Справа № 44/207пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Форт Нокс” (представник Деркач О.О., довіреність від 27.09.07 року), до виконавчого комітету Донецької міської ради (представник Снегірьов О.М., довіреність 01/15-6725 від 12.12.05 року), про визнання права власності товариства з обмеженою відповідальністю „Форт Нокс” на нежитлове приміщення загальною площею 195,4 м2, розташоване в місті Донецьку по вулиці Постишева будинок № 85, -

ВСТАНОВИВ:

Резидент республіки Болгарія товариство з обмеженою відповідальністю „Форт Нокс” – дружество с ограничена отговорност „ФОРТ НОКС” (далі – Підприємство) звернулося до суду з позовом до виконавчого комітету Донецької міської ради (далі – Комітет) про визнання права власності Підприємства на нежитлове приміщення загальною площею 195,4 м2, розташоване в місті Донецьку по вулиці Постишева будинок № 85 (далі – Приміщення). Позовні вимоги Підприємства ґрунтуються на неузгодженні Комітетом питання про перепланування та переведення у нежитловий фонд спірного Приміщення, не зважаючи на те, що Приміщення не є придатним для проживання, а його реконструкція, здійснена Підприємством для використання спірної нерухомості у комерційних цілях, є такою, що відповідає встановленим будівельним правилам та нормам. Означена бездіяльність відповідачів, на думку позивача, порушує речові права позивача на Приміщення, оскільки Підприємство не в змозі використовувати Приміщення у власній підприємницькій діяльності, тобто обмежується право користування Приміщенням, як складова частина права власності.

Представник Підприємства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Комітету заперечив проти позову, зазначивши, що дозволу на реконструкцію Приміщення – не надано, оскільки вказана нерухомість реконструйована самовільно, крім того, в матеріалах справи відсутні дані про оспорювання Комітетом права власності Підприємства, через що позивач був не вправі подавати поточний позов.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В порядку, передбаченому статтями 655-697 та 717-730 ЦК України, 18.04.04 року між продавцями громадянами Кукуй В.А. і Черніковим І.С., а також покупцем Підприємством укладено договори №№ 1719-1720 щодо купівлі-продажу квартири 1 площею 127,1 м2 та квартири 2 площею 78,1 м2 в будинку 85 по вулиці Постишева у Ворошиловському районі міста Донецька (далі – Об’єкти). Означені договори згідно статей 657 та 719 ЦК України укладено у письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом.

В порядку статей 209-210 ЦК України та згідно вищезазначених договорів, право власності Підприємства на Об’єкти виникло з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів купівлі-продажу – з 25.05.04 року, про що свідчать витяги з Єдиного реєстру прав на нерухоме майно №№ 3669146 та 3669232.

Таким чином, виходячи зі змісту норм статей 316-317, 328 ЦК України – Підприємство є добросовісним набувачем та власником Об’єктів, отриманих на підставах, що передбачені договором та не заборонені законом.

Позивач самочинно здійснив перебудову існуючих Об’єктів внаслідок чого утворилося Приміщення, яке перестало бути житловим, про що свідчить технічні паспорти комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації міста Донецька” (далі – Бюро) № 66849/94д-139 та 66849/94д-140 і висновок Донецького обласного бюро експертиз № 222/1 від 20.11.08 року, згідно якого Приміщення перебуває у хорошому технічному стані, не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 „Житлові будівлі” і має експлуатуватися лише як нежитлове приміщення.

Виходячи з норм частини 2 статті 7 Житлового кодексу Української РСР, непридатні для проживання жилі приміщення, у тому числі Об’єкти, переобладнуються для використання в інших цілях. З огляду на наведене, Підприємство, з метою реалізації власних прав на користування Об’єктами, проживання у яких на теперішній час є неможливим, а також в порядку реалізації права на свободу підприємницької діяльності, передбаченого статтями 41-42 Конституції України і статтями 317-319 ЦК України, здійснило переобладнання Об’єктів у Приміщення. Зокрема, позивачем самочинно переобладнано вже існуючу нерухомість. Ідентифікація цього нового об’єкту нерухомості Приміщення, а також відповідність Приміщення існуючим санітарним, вогнетривким та будівельним нормам та правилам, факт доброго стану Приміщення, та факт непогіршення стану несучих конструкцій будинку внаслідок перебудови – визначені низкою документів, у тому числі висновком Донецького обласного бюро експертиз № 222/1 від 20.11.08 року та технічними паспортами Бюро з інвентаризаційної справи № 66849/94д-139 та 66849/94д-140.

З огляду на наведене, означене право власності Підприємства на Приміщення виникло на законних підставах, тому суд вважає безсумнівною наявність у позивача права власності на спірну нерухомість. Статус нерухомого майна, що визначений статтями 181 та 331 ЦК України, за висновком суду є властивим Приміщенню, оскільки за матеріалами справи Приміщення розташоване на земельній ділянці, а його переміщення є неможливим без знецінення та зміни призначення. Технічні паспорти на Приміщення № 66849/94д-139 та 66849/94д-140, виданий органами державної реєстрації в порядку Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об’єктів нерухомого майна, означає, що Бюро здійснено технічну інвентаризацію саме нерухомого майна (Приміщення).

Статус спірної нерухомості як нежитлового приміщення, витікає з висновку Донецького обласного бюро експертиз № 222/1 від 20.11.08 року та технічних паспортів Бюро з інвентаризаційної справи № 66849/94д-139 та 66849/94д-140, за змістом яких цільовим призначенням Приміщення не може бути проживання громадян. Вказане в порядку частини 4 статті 4 Житлового кодексу Української РСР означає, що Приміщення у будь-якому разі не відноситься до житлового фонду і за висновком суду є нежитловим.

У відповідності до статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Підприємство може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності.

Оскільки згідно змісту позовних вимог та наданих матеріалів, Комітет вважає Приміщення самовільно реконструйованим згідно норм статті 376 ЦК України, що унеможливлює прийняття його в експлуатацію, суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності, оскільки порушується право Підприємства щодо використання Приміщення у підприємницькій діяльності, як елемент речового права власності.

Жодних доказів порушення в процедурі переобладнання Об’єктів у Приміщення чиїхось законних прав та охоронюваних законом інтересів або будівельно-санітарних норм – суду не надано. Навпаки, відповідно до акту обстеження від 13.02.06 року, мешканці будинку № 85 по вулиці Постишева не заперечують проти реконструкції Об’єктів у Приміщення та переведення Приміщення у нежитловий фонд.

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є невизнання відповідачами права власності та права на користування нежитловим Приміщенням, а також порушення Комітетом норм Конституції України, ЦК України, ГК України та інших норм, які регулюють режим права власності.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача, оскільки первинним підґрунтям спору є вина позивача у непроведенні дій щодо отримання відповідних дозволів на будівництво та переобладнання Приміщення.

На підставі ст.41-42 Конституції України, ст.ст.181, 202, 316-317, 328, 331, 376, 383, 392, 655-697, 717-730 ЦК України, ст.ст.4, 7 ЖК УРСР, ст.ст.1, 2, 22, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Форт Нокс” до виконавчого комітету Донецької міської ради про визнання права власності товариства з обмеженою відповідальністю „Форт Нокс” на нежитлове приміщення загальною площею 195,4 м2, розташоване в місті Донецьку по вулиці Постишева будинок № 85.

Визнати право власності товариства з обмеженою відповідальністю „Форт Нокс” на нежитлове приміщення загальною площею 195,4 м2, розташоване в місті Донецьку по вулиці Постишева будинок № 85.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області