КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2008                                                                                           № 9/291

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Вітюк В.В. (дов. від 10.01.2008р.), Горщарук В.В. (дов. від 10.01.2008р.);

від відповідача - Жмайло О.В. (дов. від 05.02.2008р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

на рішення Господарського суду м.Києва від 01.11.2007

у справі № 9/291

за позовом                               Приватне підприємство "Лойд-Транс"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

про                                                  стягнення 127925,73 грн.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України 26.02.2008р. в судовому засіданні оголошувалась перерва.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2007р. первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ “Київський республіканський автоцентр” на користь Приватного підприємства “Лойд Транс” суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 110039,91 грн., 17885,82 грн. пені, 950,96 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не з’ясовано обставини щодо поставки позивачем неякісної продукції. Крім того, на думку апелянта, судом безпідставно зроблено висновок про виконання позивачем усіх умов договору поставки обладнання.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, зазначивши, що якість поставленої продукції підтверджена висновками судової експертизи, проведеної у даній справі.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

03.09.2004 р. між ПП “Лойд Транс” (постачальник) та ТОВ “Київський республіканський автоцентр” (покупець) укладений договір № 35 (далі – Договір поставки), за умовами якого постачальник зобов’язався поставити та передати у власність покупця, змонтувати та налагодити обладнання, комплектуючі та інструмент (товар), а покупець зобов’язався прийняти змонтований товар та оплатити його.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки загальна сума договору складає 190191,46 грн.

Пунктом 3.1. Договору поставки передбачено, що покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% від загальної суми договору, що складає 95095,73 грн., яка має бути перерахована позивачеві протягом трьох банківських днів після підписання договору.

Остаточний розрахунок за товар в розмірі 95095,73 грн. здійснюється після монтажу та наладки товару (п. 3.2. договору).

Відповідач, на виконання умов договору поставки здійснив попередню оплату товару у розмірі 95095,73 грн., що не заперечується позивачем.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка товару здійснюється протягом 40 робочих днів з моменту надходження попередньої оплати на рахунок позивача.

Пунктом 7.2 Договору поставки встановлено, що передача (приймання-здача) товару здійснюється протягом 5-ти робочих днів після монтажу товару (п. 4.1) та виконання умов, передбачених пунктом 3.2 даного договору, у робочі дні на складі постачальника.

Згідно 8.1.3 Договору поставки обов’язки постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними після повної передачі товару згідно додатку № 1 до договору.

Відповідно до акта прийому-передачі від 02.12.2004 р. №00026 (а.с. 14) позивач поставив, а відповідач отримав товар згідно з договором № 35 від 03.09.2004 p. Покупець не має жодних претензій до продавця по якості та кількості прийнятого обладнання.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої, що позивачем у повному обсязі виконано умови Договору поставки від 02.12.2004р. №00026, а отже він має право вимагати він покупця (відповідача) оплати товару і виконання умов, передбачених зазначеним Договором поставки.

Щодо доводів апелянта про неналежну якість поставленого товару, то вони спростовуються висновком судово-технічної експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2007р. у даній справі.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Частиною 7 зазначеної статті Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 712 ЦК України передбачає за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 7 ст. 265 ГК України до відносин поставки не врегульованих Господарським кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов’язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції на неправильне застосування ст. 232 Господарського кодексу України, частиною 6 якої передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки згідно п. 10.3 Договору поставки покупець, в разі несвоєчасного проведення кінцевого розрахунку (п. 3.2), обумовленого дійсним договором, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у певний період, від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог як в частині стягнення основного боргу так і в частині стягнення пені, що передбачена п. 10.3 Договору поставки.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом не надано беззаперечних доказів на підтвердження тих доводів, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2007р. у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Київський республіканський автоцентр” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2007р. у справі № 9/291 – без змін.

Матеріали справи № 9/291 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді