ПОСТАНОВА

"20" березня 2008 р.

Справа № 7а/13-469

17 год. 24 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Лисому Я. І.

Розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар-Софт", вул. Шашкевича, 3/71, м. Тернопіль, 46000

до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46000

За участю представників сторін:

позивача: Паронов Сергій Валерійович, паспорт № МС 972132 від 01.08.2003р.;

Кудінова Тетяна Ігорівна, довіреність №17 від 10.01.2008р.;

відповідача: Лещук Наталія Володимирівна, довіреність №84543/7/10-015 від 20.12.2007р.;

Ковдриш Сергій Володимирович, довіреність №13787/7/10-015 від 27.02.2008р.;

Торкіш Ігор Степанович, довіреність, №13789/7/10-015 від 27.02.2008р.;

Білоус Володимир Петрович, довіреність №13788/7/10-015 від 27.02.2008р.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар-Софт" звернулося з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №/0/2384 та №/0/2385 від 12.01.2008р. прийнятих Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією .

Представникам сторін роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Відповідачем подано клопотання від 12.03.2008р. про зупинення провадження у справі у зв'язку з порушенням СВ ПМ ДПА в Тернопільській області кримінальної справи проти службових осіб товариства по факту ухилення від сплати податків.

Суд, розглянувши клопотання, заперечення позивача, відхилив його, оскільки відповідно до ст. 156 КАС України, дана обставина не є підставою для зупинення розгляду адміністративної справи .

В судових засіданнях з 12.03.2008р. по 20.03.2008р., на підставі ст. 150 КАС України, оголошувалися перерви для надання сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірні повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству, підтвердженням чого є акт планової документальної перевірки №12412/23-02/21133679 від 24.12.2007р., яким встановлено факти порушення позивачем норм Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та Закону України „Про податок на додану вартість”.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією, на підставі підпункту 4.2.2. „б”, п. 4.2. ст. 4, пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-III (далі Закон 2181), прийняті 12.01.2008р. податкові повідомлення-рішення , якими ТОВ „Стар-Софт” визначено суми податкових зобов’язань:

1/ рішенням № /0/2384 визначено податкове зобов’язання за платежем: 898372.00 грн. податку на прибуток та 449186.00 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує податкова інспекція підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту №12412/23-02/21133679 від 24.12.2007р. оформленого за результатами виїзної планової документальної перевірки, проведеної на предмет дотримання ТОВ “Стар-Софт”вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2004р. по 31.03.2007р., стало порушення товариством пп. 5.3.9, п. 5.3, ст. 5, пп. 8.1.2, п. 8.1, ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” (далі Закон про прибуток), а саме товариством без підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення яких передбачена зазначеною нормою закону, включено до валових витрат 2980355.00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток за період перевірки в розмірі 898372.00 грн.

Позивач заперечує проти доводів інспекції, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Просить суд звернути увагу на те, що в описовій частині акту перевірки відсутні документи, які були предметом дослідження при написанні акту, що свідчить про поверхневість та необґрунтованість висновків перевірки. Крім того просить врахувати, що на вимогу податкової інспекції ,в період проведення перевірки , надавалися всі необхідні матеріали, які в послідуючому вилучені протоколами виїмки, а також, на вимогу інспекторів ,направлялися документи листами з доданими до них додатками на адресу податкової інспекції, які не враховані при визначенні правильності формування товариством податкового зобов'язання по податку на прибуток.

2/ рішенням № /0/2385 визначено податкове зобов’язання за платежем: 826310.00 грн. податку на додану вартість та 413155.00 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує податкова інспекція підставою для визначення податкового зобов’язання згідно того ж акту №12412/23-02/21133679 від 24.12.2007р. стало порушення товариством пп. 7.4.5. п. 7.4, пп. 7.2.8, п. 7.2, ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” (далі Закон про ПДВ), а саме ТОВ „Стар-Софт”, без підтвердження податковими накладними чи митними деклараціями, іншими документами передбаченими п.7.2.6 п.7.2. ст.7 цього закону, віднесено до складу податкового кредиту 826310.00 грн. суми ПДВ по деклараціях за період квітень 2004р. –березень 2007р.

Позивач проти доводів інспекції заперечує, посилаючись на те, що документи які підтверджують правомірність формування податкового кредиту були надані при проведені перевірки та на запити інспекції, а також їх наявність у товариства підтверджується протоколами вилучення, а тому зазначена в акті інформація про ненадання таких документів товариством є невірною. Також, просить врахувати, що доказами наявності документів, що підтверджують формування податкового кредиту і, частина яких були об'єктами перевірки податковою інспекцією при перевірці заявленого товариством до відшкодування ПДВ, є акти перевірки та прийняті судові рішення по даному факту, які також не враховані інспекцією.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам, наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому суд виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні” (далі Закон), контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Закону 2181, на підставі матеріалів перевірки, результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. розробленого відповідно до Закону „Про державну податкову службу в Україні”(далі Порядок проведення перевірки), шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. ст.70, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, при цьому , обставини, які за законами повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень суб’єктів владних повноважень, обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

Податкова інспекція, на підтвердження правомірності визначення товариству податкових зобов'язань посилається на акт перевірки №12412/23-02/21133679 від 24.12.2007р., який не може бути належним доказом, оскільки не підтверджує порушення зазначених в ньому норм податкового законодавства, складений з порушенням встановленого законодавством порядку проведення документальних планових перевірок, сума податкового зобов'язання визначена в порушення порядку передбаченого чинним законодавством.

Так, з тексту спірних рішень випливає, що податковою інспекцією визначено платнику податкові зобов'язання по податку на прибуток та податку на додану вартість на підставі пп. 4.2.2 „б”, п. 4.2 ст. 4 Закону 2181 , згідно якої контролюючий орган зобов'язаний самостійно провести таке визначення, якщо дані документальної перевірки результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях. Отже, обставини встановлені при проведені перевірки підтверджуються актом документальної перевірки, який стверджує факт проведення перевірки фінансово - господарської діяльності суб'єкта господарювання та є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства.

Відповідно до вимог пп.1.5,1.6,1.7 Порядку, акт перевірки повинен містити: систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства; всі суттєві обставини фінансово - господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень; факти виявлених порушень викладаються чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Інформація про документи, які використані при перевірці, згруповані за типами та з зазначенням періоду охоплення їх перевіркою та методу перевірки (суцільний, вибірковий), перелік комп'ютерних автоматизованих інформаційних систем, інформація яких використана під час перевірки, відображається у вступній частині акту перевірки відповідно до пп.2.2.11п.2.1 п.2 Порядку. У разі відсутності первинних документів або ненадання їх для перевірки, що підтверджують факт порушення, перелік цих документів зазначається в акті та додається пояснення платника щодо їх відсутності.

Відповідно до пп.4.3.1.п.4.3 ст.4 Закону 2181, у випадку коли під час документальної перевірки платник податків чи його посадові особи не підтверджують розрахунки, наведені у декларації, наявними документами обліку , що не дає можливості визначити суму зобов'язань, таке визначення проводиться за непрямими методами відповідно до пп.4.3 ст.4 Закону 2181.

Суд, давши оцінку акту виїзної планової перевірки, на підставі якої прийняті спірні рішення , встановив:

- перевірка проводилася з 23.05.2007р. по 24.12.2007р., тобто сім місяців (наказом № 582 від 08.06.2007р. проведення перевірки призупинено, наказом №1131 від 24.12.2007р. відновлено) що є порушенням ч.9,10 ст.11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (далі Закон України) , згідно якої тривалість планової перевірки не повинна перевищувати 30 робочих днів, при цьому закон не містить норм щодо можливого зупинення проведення перевірки та її поновлення. Єдиними виключеннями з цього правила щодо термінів перевірки , згідно ч.13.ст.11-1 зазначеного Закону та ст.15 Указу Президента України "Про деякі питання з дерегулювання підприємницької діяльності", є перевірки які проводяться за заявою платника та перевірки, що проводяться після порушення кримінальної справи проти платника податків .

- акт перевірки оформлений тільки за результатами даних комп’ютерних автоматизованих інформаційних систем податкового органу: „ТАХ” та Картка СПД –2005-2006р., бази даних яких формуються на підставі поданих платником податкових декларацій, звітів та інших документів , пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) не залежно від способу їх подання, що є допустимим, відповідно до п.1.ч.1 ст.11 Закону України та п.1.2 Порядку, тільки при проведенні невиїзної документальної перевірки, якою дана перевірка не була. Отже, податкові зобов'язання визначені податковою інспекцією не на підставі первинних документів, як того вимагає чинне законодавство, підтвердженням даного факту є сам акт перевірки:

1/ щодо зобов'язання по податку на прибуток , то слід зазначити наступне:

- об’єктом оподаткування, відповідно до п. 3.1. ст. 3 Закону про прибуток, є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з п. 4.3. ст. 4 даного закону на суму валових витрат платника податку, визначеного ст. 5 цього закону та суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно ст. 8 і 9 даного закону;

- витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, відповідно до пп. 5.3.9 Закону про прибуток ,не належать до складу валових витрат;

- як зазначено в п.3.1.1.та 3.2.1.,3.1.3. акту, при перевірці правильності визначення нарахувань валового доходу платника, валових витрат та визначення амортизаційних відрахувань, використана інформація з даних декларацій про прибуток підприємства за другий, третій, четвертий квартал 2004р., за 3,6,9 місяців та річну 2005р., за 3,6,9 місяців та річну 2006р. та 3місяці 2007року, відповідно до яких податковою інспекцією визнано як правомірно відкориговані суми валового доходу, а щодо валових витрат (2980355.00 грн.) та амортизаційних нарахувань (378933.00 грн.), то всі задекларовані платником суми інспекцією визнані як завищені по причині не підтвердження їх відповідними документами. При цьому, податкова інспекція посилається в акті перевірки на запити (від 24.05.2007р., від 01. та 06.06.2007р.), направлені на адресу платника щодо надання переліку документів необхідних для проведення перевірки певної інформації, тоді як при виїзній плановій перевірці такі платнику не направляються, а направляються згідно п.п.3,5 ч.6 ст.11-1 Закону України, для пояснення виявлених при камеральній перевірці невідповідності даних, що містяться у деклараціях та у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків і при неподані такої інформації, дана обставина є підставою для проведення позапланової перевірки.

Слід зазначити, що згідно плану проведення перевірок у товариства планова виїзна перевірка проводилася вперше, на підставі направлень від 23.05.2007р. №002279 виданих Тернопільською ОДПІ робочій групі в кількості 8 чоловік , на період перевірки з 23.05.2007р. по 05.06.2007р. та направленню № 002354 від 05.06.2007р. (9 чоловік , продовжена перевірка наказом №573 до 12.06.2007р., а наказом №1131 від 24.12.2007р. поновлена з 24.12.2007р.), яка повинна була бути проведена за місцем знаходження юридичної особи, чи за місцем розташування об’єкта права власності, стосовно якого проводиться виїзна планова перевірка , а не податкового органу і, об'єктом перевірки повинні були бути саме первинні документи, що підтверджують правильність визначення платником податкового зобов'язання. Як свідчать дані журналу реєстрації перевірок суб'єкта господарювання № 1, який заповняється особами які здійснюють перевірку, в ньому вчинено інспекторами запис за № 28 про початок проведення перевірки 23.05.2007р. (засвідчено двома підписами) та зазначено дні перебування податкових інспекторів в приміщенні товариства 30.05.2007р. (два підписи) та 04.06.2007р. (один підпис), інформації про термін проведення перевірки (дата закінчення, продовження перевірки) журнал не містить, як не містить і даних щодо проведення перевірки товариства іншими інспекторами включеними до складу робочої групи (9 податкових інспекторів) .

Не відповідає дійсності зазначена інспекцією в акті інформація щодо ухилення платника від надання витребуваних у запитах документів, так як надання таких , підтверджується заказною кореспонденцією направленою на адресу податкового органу та наказом № 573 від 05.06.2007р. „Про продовження проведення перевірки”, у зв’язку із значним документообігом та з метою якісного проведення перевірки, інших підстав продовження перевірки наказ не містить.

Крім того, наявність у товариства документів, необхідних для проведення перевірки, підтверджено протоколами виїмки від 5,7,11,12 ,14 лютого 2008р. та 7,13 березня 2008р., якими вилучено 4479 найменувань первинних документів.

При таких обставинах, зазначений в акті перевірки, як встановлений факт заниження товариством податку на прибуток за період перевірки в розмірі 898372.00 грн., податковою інспекцією не доведений.

2/ Щодо зобов'язання по податку на додану вартість, то :

- відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Доказами правомірності включення відповідних сум до податкового кредиту та проведення його відшкодування є належним чином оформлена податкова накладна, передбачена пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ, відповідно до якого не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку не підтверджених податковими накладними.

Актом перевірки підтверджено (3.1.5.), що податковою інспекцією аналогічним шляхом перевірки було встановлено включення товариством до податкового кредиту за період з квітня 2004р. по березень 2007р. 826310 грн. суми ПДВ , тобто використані дані виключно декларацій поданих товариством і всі суми задекларовані платником як податковий кредит відхилені, як такі що не підтверджені документально.

При цьому, акт містить інформацію про проведення виїзних позапланових перевірок з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування по ПДВ за періоди квітень - липень, вересень, листопад, грудень 2006р. та січень-березень 2007р., якими із заявлених до відшкодування сум –186241.00 грн. зменшено відшкодування на 185250.00 грн., які оскаржувалися позивачем в судовому порядку (справи розглянуті господарським судом Тернопільської області №№ 13/54-1095,14/41-1057 ,6/189-4539 (8а/274-2991), 14/324-4364,13/32-554, 14/149-2075,12/164-2220,6/188-4515). Отже, податкова інспекція, актами виїзних перевірок, під час яких досліджувалися первинні документи, спростувала свої доводи щодо відсутності їх у платника за вищезазначені періоди.

В процесі розгляду справи, представники податкової інспекції ,інспектори Торкіш І. С. та Білоус В. П., які здійснювали планову перевірку, пояснили суду, що частина документів платником була надана, але які саме і чому вони не зазначені в акті перевірки як досліджені, пояснень не надали.

Враховуючи вищенаведене, можна зробити висновок, що при перевірці податкова інспекція застосувала непрямий метод визначення платнику податкового зобов'язання , передбачений пп. 4.3.3., 4.3.5., 4.3.7. п. 4.3. ст. 4. Закону 2181, відповідно до якого, обвинувачення особи в ухиленні від сплати податків не може ґрунтуватися на визначенні податковим органом податкового зобов’язання з використанням непрямого методу до остаточного вирішення справи судом.

Як встановлено в процесі розгляду справи, податкова інспекція не зверталася до суду з позовом про підтвердження правомірності нарахування як суми податкового зобов’язання по податку на прибуток 898372.00 грн. так і 826310.00 грн. суми ПДВ визначеної непрямими методами, а отже таке зобов’язання визначено з порушенням порядку встановленого законодавством, на суб'єктивних припущеннях не підтверджених доказами, що при притягненні платника податків до відповідальності є недопустимим (п. 2.3.4. Порядку проведення перевірки).

При таких обставинах, податкова інспекція не довела належними доказами правомірність визначення товариству податкових зобов’язань по податку на прибуток, податку на додану вартість та штрафних санкціях, у зв’язку з чим податкові повідомлення-рішення визнаються нечинними.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення: №/0/2384 та №/0/2385 від 12.01.2008р. прийняті Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією з моменту їх прийняття.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі (31 березня 2008р.) до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    М.С. Стадник