ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 р.

№ 31/114-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        Б.М.Грека,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства

"Страхова компанія "Орадон"

на            рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2007р. та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 24.12.2007

у справі №31/114-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Торгівельно-транспортна компанія"

до                       Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Орадон" в особі

Дніпропетровської філії

про                     стягнення страхового відшкодування,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Шмельова І.К. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-транспортна компанія" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Орадон" в особі Дніпропетровської філії і просило суд стягнути з останнього страхове відшкодування з урахуванням ПДВ у сумі 52 364,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором страхування транспортних засобів №130 від 31.10.2005р. щодо виплати у повному обсязі страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку –пошкодження транспортного засобу (марка ТЗ СКАНІЯ, 2005 року випуску, державний номер № АЕ 7385 АМ, № кузова (шасі) 9ВSP4Х9) в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач відзив на позов не надав, у судовому засіданні проти прозову заперечував, посилаючись на те, що позивач є платником податку на додану вартість та сума виплати страхового відшкодування повинна здійснюватися без урахування суми ПДВ.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2007р. (суддя Мороз В.Ф.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.2007р. (головуючий, суддя Дмитренко А.К., судді Крутовських В.І., Прокопенко А.Є.), позов задоволено: присуджено до стягнення з відповідача 52 364,05 грн. страхового відшкодування.

При цьому суди двох інстанцій керувалися ст.ст.525, 526, 636, 988, 990 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст.9, 25 Закону України "Про страхування", умовами договору страхування транспортних засобів №130 від 31.10.2005р. та виходили з того, що договором не передбачено положень щодо вирахування суми податку на додану вартість з суми страхового відшкодування, яка підлягає виплаті відповідачем у зв'язку з настанням страхового випадку.

Згідно висновків експертного автотоварознавчого дослідження №254 від 11.04.2006р. та від 27.03.2006р., проведених на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту напівпричепу Wielton NS 34 FT № кузова SUDNS1FBZ58007609 складає 80 962,03 грн. (у тому числі: 31 996,97 грн. – вартість ремонтних робіт; 8784,0 грн. –вартість матеріалів; 40 181,06 грн. –вартість деталей), а вартість відновлювального ремонту тягача Сканія № кузова (шасі) 9ВSP4Х9 складає 233 222,25 грн. (у тому числі: 39 976,61 грн. –вартість ремонтних робіт; 2 409,96 грн. –вартість матеріалів; 190 835,68 грн. –вартість деталей).

Передбачена договором франшиза, у даному випадку, складає 3 160,80 грн.

Відповідачем частково сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 258 659,43 грн., тому залишок несплаченого страхового відшкодування складає 52 364,05 грн., який позивач просить суд стягнути з відповідача. Останнім не надано доказів виплати страхового відшкодування в межах прийнятого ним відповідно до договору обсягу відповідальності.

Не погоджуючись з вказаними рішення та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами двох інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що правовою природою договору, укладеного між сторонами, є договір страхування транспортних засобів №130 від 31.10.2005р.

Відповідно до умов цього договору, страховий випадок –передбачена договором страхування подія, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування. Страховик проводить виплату при настанні страхового випадку по відповідному ризику –у даному випадку пошкодження транспортного засобу марки СКАНІЯ, 2005 року випуску, державний № АЕ 7385 АМ, № кузова (шасі) 9ВSP4Х9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 2.2. договору франшиза у разі знищення або пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, ПДТО, СЛ складає 0,5% від страхової суми.

Пунктом 4.4 договору страховика зобов'язано здійснити сплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу) у 15-ти денний термін після отримання всіх необхідних для цього документів.

Для сплати відшкодування при ДТП такими документами є:

письмова заява страхувальника (вигодонабувача) про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування;

оригінал страхового договору (полісу);

акт про пошкодження транспортного засобу (страховий акт);

калькуляція вартості ремонту (відновлення) транспортного засобу, виконана експертом-товаровідом.

Вказаний договір страхування зумовлює виникнення цивільно-правових відносин, порядок здійснення яких визначається Цивільним кодексом України, Законом України “Про страхування" та іншими нормативно - правовими актами, що регулюють такий вид відносин.

Відповідно до статті 16 Закону України “Про страхування" договір страхування –це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов’язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальникові, а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з статтею 354 Господарського кодексу України та статтею 979 Цивільного кодексу України, якими визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу частини 2 статті 8 Закону України “Про страхування" страховим випадком визнається подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов’язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику.

Статтею 988 Цивільного кодексу України до обов’язків страховика віднесено, зокрема, вжиття заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку; здійснення страхової виплати у строк, встановлений договором, у разі настання страхового випадку.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Такі умови встановлені також частиною 1 статті 25 Закону України “Про страхування", якою передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Відповідно до статей 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов’язковим для виконання. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У пункті 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Названою статтею також визначено, що страхове відшкодування –страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Судами двох інстанцій встановлено, та підтверджується безпосередньо змістом укладеного між сторонами договору страхування транспортних засобів, що сторони у договорі не передбачили положень щодо вирахування сум податку на додану вартість з суми страхового відшкодування, яка підлягає виплаті відповідачем у зв'язку з настанням страхового випадку .

Відповідно до п.3 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, який є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна, прямі збитки –поточна вартість витрат на відтворення, заміщення або відшкодування ринкової вартості об'єкта оцінки без урахування неотриманих майбутніх вигод.

Пунктом 17 названого стандарту передбачено, що у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об'єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов'язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключення до неї суми податку на додану вартість. Умова щодо визначення ринкової вартості з включенням суми податку на додану вартість зазначається у договорі на проведення оцінки майна.

Згідно висновків експертного автотоварознавчого дослідження №254 від 11.04.2006р. та від 27.03.2006р., проведених на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту напівпричепу Wielton NS 34 FT № кузова SUDNS1FBZ58007609 складає 80 962,03 грн., а вартість відновлювального ремонту тягача Сканія № кузова (шасі) 9ВSP4Х9 складає 233 222,25 грн.

Вказані висновки, які підписані обома сторонами, судами з огляду на ст.ст.34, 36 ГПК України, підставно визнані належними доказами дійсної суми матеріального збитку.

Фрашниза, встановлена п.2.2. договору страхування, у даному випадку складає 3160,81 грн.

Відповідачем частково сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 258 659,43 грн., тому залишок несплаченого страхового відшкодування складає 52 364,05 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, колегія суддів погоджується із судами двох інстанцій про те, що фактичне проведення чи не проведення страхувальником (позивачем) ремонту є правом останнього, і не може впливати на розмір страхової виплати, оскільки страхова компанія (страховик), надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку, виплачує страхову виплату, розмір якої визначається на підставі розміру матеріального збитку, розрахованого шляхом проведення відповідної експертизи. Сума страхового відшкодування визначається як різниця між сумою матеріального збитку і франшизою. Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, страховик складає розрахунок розміру страхового відшкодування, який є додатком до страхового акта, вираховуючи з матеріального збитку, розрахованого шляхом проведення відповідної експертизи, тільки франшизу.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди двох інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, дали їм належну правову оцінку, дійшли правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалили судові рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування оскаржуваних рішення та постанови немає.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судами двох інстанцій. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Орадон" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.2007р. у справі №31/114-07 –без змін.

Головуючий, суддя                                                            В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                Б.М.Грек