ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2008 р.

№ 2/103

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого судді

Кравчука Г.А.

суддів :

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача

Тидень М.Ю. дов. б/н від
24.01.2008 р.

відповідача

не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного
товариства "Шляхово-будівельне управління №41"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06.11.2007 р.

у справі

№2/103 господарського суду  Кіровоградської області

за позовом

Відкритого акціонерного
товариства "Шляхово-будівельне управління №41"

до

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

про

стягнення 9 707,84 грн.

В С Т А Н О В
И В:

Відкрите акціонерне товариство
(надалі ВАТ) "Шляхово-будівельне управління №41" звернулося до
господарського суду Кіровоградської області з позовом до Фізичної особи
-підприємця  (надалі підприємець)
ОСОБА_1про стягнення 9 707,84 грн., в тому числі 9 160 грн. основного боргу,
256,48 грн. інфляційних втрат, 291,36 грн. річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначені
кошти перераховані на розрахунковий рахунок відповідача помилково,
документальне підтвердження правомірності отримання цих коштів відсутнє, тому
позивач вважає що згадані кошти набуті підприємцем безпідставно. ВАТ
"Шляхово-будівельне управління №41" зверталося до підприємця з
вимогою повернути вказані кошти або надати документи, що підтверджують
правомірність їх набуття, однак вказане звернення залишилось без відповіді,
кошти не повернуті, а відтак позивач має право на стягнення річних та інфляційних.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 22.05.2007 року (суддя Деревінська Л.В.) позов
задоволений частково, з підприємця ОСОБА_1 на користь ВАТ
"Шляхово-будівельне управління №41" стягнуто 9 160 грн. боргу, 235,96
грн. річних та відповідні судові витрати; в частині стягнення Доповідач:
Шаргало В.І.

інфляційних та річних в сумі 55,40
грн. в позові відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що
вказана сума коштів є безпідставно набутим майном, яке відповідно до вимог ст.
1212 Цивільного кодексу України підлягає поверненню, доказів повернення цих
коштів відповідачем не надано; стягнення інфляційних збитків передбачене ст.
625 цього Кодексу лише у випадку порушення зобов'язання; річні у визначеній
судом сумі підлягають стягненню, оскільки є платою за користування чужими
грошовими коштами.

За апеляційною скаргою підприємця
ОСОБА_1 судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.11.2007 року (судді:
Сизько І.А., Тищик І.В., Чоха Л.В.) скасоване, в позові відмовлено. Постанова
мотивована тим, що кошти, які позивач вважає безпідставно набутими, відповідач
отримав за надані послуги з проживання працівників ВАТ "Шляхово-будівельне
управління №41", що підтверджується наданими позивачем платіжними
дорученнями та наданими відповідачем рахунками. Крім того, суд першої
інстанції, визнаючи спірні кошти безпідставно набутими, вийшов за межі позовних
вимог, оскільки позивачем така підстава позову не зазначена.

Не погоджуючись з прийнятою у
справі постановою, ВАТ "Шляхово-будівельне управління №41" звернулось
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати, а рішення господарського суду залишити без змін.
Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що апеляційний суд не в
повній мірі дослідив обставини справи стосовно набуття відповідачем спірних
коштів, оскільки маючи реквізити платіжних доручень (дати і номери зазначені в
рішенні суду) відповідач мав технічну можливість скласти відповідні рахунки;
суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що позивачем, з посиланням на
норми ст. 1212 Цивільного кодексу України, подавалась заява про уточнення
підстав позову.

Заслухавши в судовому засіданні
пояснення представника позивача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та
процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що
касаційна скарга не  підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що ВАТ "Шляхово-будівельне управління №41"
платіжними дорученнями №914 від 17.03.2004 р. на суму 3 240 грн., №1273 від
06.04.2004 р. на суму 2 680 грн. та №2447 від 29.06.2004 р. на суму 3 240 грн.
перераховані кошти на розрахунковий рахунок фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1  загалом  9 160 грн.

В згаданих платіжних дорученнях в
графі “Призначення платежу" зазначено "послуги по розміщенню на
помешкання" та вказані відповідні номери рахунків,  в оплату яких
перераховані грошові кошти, а саме:
в розмірі 3 240грн. за рахунком №58 від 17.03.04 р., в розмірі 2 680грн.
за рахунком №71 від 05.04.04 р. (за ЯРП-100А), в розмірі 3 240грн. за рахунком
№130 від 17.06.04 р. (послуги по розміщенню на проживання працівників). Названі
рахунки-фактури були представлені відповідачем в обґрунтування своїх
заперечень.

Досліджуючи  подані сторонами докази, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що зміст, номери, дати та суми зазначених
документів, наданих фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1, відповідають
відомостям, зазначеним позивачем у платіжних дорученнях.

Статтею 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків
є, зокрема договори та інші правочини.

При цьому, за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного законодавства.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що між сторонами фактично
склалися правовідносини характерні для договору про надання послуг (ст.
901 ЦК України).

Зі змісту глави 63 Цивільного
кодексу України вбачається, що   такий
договір може укладатися як в усній так і у письмовій формі  з підпорядкуванням при цьому правилам ст.ст.
205-210, 639 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд
касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду
про те, що спірні кошти отримані відповідачем в оплату наданих послуг, тому
підстави для застосування наслідків передбачених ст. 1212 названого Кодексу
відсутні, а отже  відсутні і правові  підстави для задоволення позову.

Згідно зі ст.1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних  доказів над іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази. Тому доводи касаційної скарги щодо неправильної
оцінки та недостатньої перевірки апеляційним господарським судом доказів у
справі не входять до повноважень суду касаційної інстанції і не можуть бути
підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень.

З
огляду на викладене та виходячи з
меж перегляду справи в касаційній інстанції,  колегія
суддів   вважає, що під   час розгляду справи апеляційним  господарським судом фактичні обставини справи
встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи,
висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка
з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак,
у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятої у справі
постанови.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління №41"  залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 06.11.2007 р. у справі №2/103  залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.