ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

10.10.2008 р.                                                                      Справа № 13/254

за позовом Кобеляцької райспоживспілки, вул. Леніна, 28/15, м. Кобеляки, Кобеляцький район, Полтавська область,39200

до Української Полтавської єпархії УПЦ, м. Полтава, вул.Р.Люксембург, 62-а, м.Полтава, 36000

про визнання акту безоплатної передачі основних засобів недійсним

Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача: Рукас В.О. довіреність №81 від 15.04.2008р.

від відповідача: Ткачук І.В., дов. №1615 від 22.09.08р.,

Сверлович В.Л., дов. №1614 від 22.09.08р.

Обставини справи: Розглядається позовна заява про визнання недійсним Акта безоплатної передачі основних засобів від 16.09.2004р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позов (вх. №13233 від 27.08.2008р.) проти позову заперечує, посилаючись на відсутність підстав для визнання акту недійсним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

16 вересня 2004 року між Бутенківським споживчим товариством від імені якої діяв член ліквідаційної комісії Пивовар З.В. та Полтавським єпархіальним управлінням на підставі постанови Полтавської облспоживспілки від 2 вересня 2004р. №339 було проведено приймання передачу основних засобів, а саме: приміщення контори Бутенківського споживчого товариства.

Кобеляцька райспоживспілка вважає цей Акт недійсним з наступних причин:

Згідно з Положення про громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації України, п.6.1 якого передбачає, що основні засоби (крім неподільного громадського майна) у разі неможливості використання їх за призначенням, а також неможливості продажу, передачі в операційну оренду, внеску до статутного капіталу суб'єктів господарювання можуть бути безоплатно передані споживчим товариствам, споживспілкам системи Центральної спілки споживчих товариств України, органам місцевого самоврядування, державним органам, а також громадам офіційно зареєстрованих релігійних конфесій для загально громадських цілей, якщо це не створить конкуренцію споживчій кооперації. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об'єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Ст.8 цього ж Закону передбачає, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напрямку, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Ст.9 цього ж Закону визначено, що релігійні управління і центри діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Таким чином, позивач вважає, що відповідно до п.6.1 Положення про громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації України, ст.ст. 7,8,9 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», Полтавське єпархіальне управління не мало права, діями які були ним вчинені, набувати право власності на колишню контору Бутенківського споживчого товариства.

Позивач наголошує на тому, що лише релігійна громада (парафія) може оформити права власності на спірне приміщення.

Крім того в обґрунтування позову позивач посилається на п.6.2 Положення про громадське майно, яке передбачає, що безоплатна передача основних засобів проводиться за рішенням вищого управління споживчого товариства, споживспілки або уповноваженого ним органу за попередньою згодою (постановою) правління обспоживспілки, Крім споживспілки, Укоопспілки за актом приймання-передачі. Позивач стверджує, що попередня згода була, але «рішення вищого органу управління»прийняте не було. Органом, який міг бути уповноваженим укласти Акт безоплатної передачі основних засобів була ліквідаційна комісія Бутенківського споживчого товариства. Але ліквідаційна комісія, разом з її головою, не брала участі в укладенні цього Акту, а член ліквідаційної комісії, підпис якого стоїть в Акті, не мав повноважень підписувати цей Акт.

Проаналізувавши зміст акту безоплатної передачі основних засобів суд приходить до висновку про те, що оскаржувний акт не має характеру акта в розумінні ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статі 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені статтею 16 названого Кодексу. Цією нормою також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Господарським судом з'ясовано, що позивач звернувся з позовом про визнання недійсним акта безоплатної передачі основних засобів - приміщення контори Бутенківського споживчого товариства.

Частиною другою статі 20 Господарського кодексу України як спосіб захисту прав суб'єктів господарювання передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживваачів.

При цьому під актом розуміється юридична форма рішень державного чи іншого органу, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язків характер для суб’єктів цих відносин, тобто акти ненормативного характеру породжують певні права та обов’язки суб’єкта (або визначеного кола суб’єктів), якому вони адресовані.

Отже, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов"язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акта.

Оскаржуваний акт безоплатної передачі основних засобів не містить офіційного характеру та не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків, оскільки лише засвідчує факт передачі однією стороною та прийняття іншою стороною приміщення.

Враховуючи, що оскаржуваний акт передачі основних засобів не має характеру акта в розумінні статті 12 ГПК України, зазначений спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Відповідно до роз’яснення ВАСУ від 23.08.94 р. N 02-5/612 Про деякі питання практики застосування статей 80 та 81 Господарського процесуального Кодексу України провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 статті 80 ГПК якщо при розгляді справи буде встановлено що, спір непідвідомчий господарському суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п.1 ст. 80, 86 Господарського процесуального кодексу, суд, -

У Х В А Л И В :

Припинити провадження у справі.

Суддя                                                                                          Босий В. П.