ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.02.2008 Справа № 16/53-ПД-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Закритого акціонерного товариство "Херсонське обласне паливопостачальне підприємство "Херсоноблпаливо"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальпостач"

третя особа: Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України", м. Київ

про визнання правочину недійсним, визнання права власності та стягнення 6479 грн. 25 коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача - Головко Д. В. дов. № 4/09-07 від 04.09.2007р., представник

від відповідача - не прибув

від третьої особи - Ляшук Н. Г. дов. № 09 від 08.02.2008р.

ЗАТ "Херсонське обласне паливопостачальне підприємство "Херсоноблпаливо", (позивач) звернулось до суду про визнання недійсними договору купівлі–продажу нерухомого майна від 18.07.05, який був укладений позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Стальпостач" (відповідач) внаслідок його неукладеності. Позивач просить застосувати двохсторонньою реституцію. Визнати за закритим акціонерним товариством "Херсоноблпаливо" право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою м. Цюрупинськ, вул. Гвардійська, 103 на земельній ділянці площею 23770 кв.м, та що складається з: адмінбудівлі, загальною площею 125,4 кв.м ( літ. “К”), вагової (літ. “Ж”), навісу (літ. “Ж 1”), побутового приміщення (літ. “Л”), підсобного приміщення (літ.”О”), частини огорожі № 7, довжиною 94 м, частини залізничної колії № 11 довжиною 94 кв.м; вимощення 1, площею 5099 кв.м. Позивач також просив стягнути з відповідача частину земельного податку у розмірі 6479 грн.25 коп.

Позивач також просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що перераховане вище.

Розглянув матеріали справи, заслухавши представників позивача, третьої особи, суд

в с т а н о в и в:

Між позивачем та відповідачем 18.07.05 був укладений договір купівлі–продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою м. Цюрупинськ, вул. Гвардійська, 103 на земельній ділянці площею 23770 кв.м, та що складається з: адмінбудівлі, загальною площею 125,4 кв.м (літ. “К”), вагової (літ. “Ж”), навісу (літ. “Ж 1”), побутового приміщення (літ. “Л”), підсобного приміщення (літ.”О”), частини огорожі № 7, довжиною 94 м, частини залізничної колії № 11 довжиною 94 кв.м; вимощення 1, площею 5099 кв.м.

Позивач свої позовні вимоги щодо визнання недійсним договір купівлі–продажу обґрунтовує наступним.

Згідно ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Позивач доводить, що як вбачається із змісту ст. 181 ЦК України відчуження будівель і споруд неможливе без визначення у тексті договору правового статусу земельної ділянки на якій вони розташовані

Позивач пояснює, що відповідно до умов оскаржуваного договору фактично виникли наступні юридичні факти:

-          перехід від позивача до відповідача права власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), що є предметом Договору.

-          фактичний перехід від позивача до відповідача права постійного користування земельною ділянкою, площею 6000 кв.м., що розташована під відчужуваними об'єктами.

Таким чином, за оскаржуваним правочином до відповідача перейшло право власності на відчужувані об'єкти нерухомості та право постійного користування земельною ділянкою, площею 6000 кв.м., що складає предмет вказаного Договору.

При переході будь-якого речового права від однієї особи до іншої за договором купівлі-продажу чи іншим договором відчуження обов'язково встановлюється ціна такого відчуження.

Ціна є істотною умовою та необхідна для укладення договорів про перехід або відчуження права власності чи іншого речового права.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені Законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Таким чином, договір про передання (перехід, відчуження) будь-якого речового права за своєю правовою сутністю є відплатним договором. Отже не встановлення угодою сторін такої істотної умови, як ціна свідчить про неукладеність самого договору.

Позивач доходить до думки, що за оскаржуваним договором не встановлена ціна та інші умови переходу від позивача до відповідача права постійного користування земельною ділянкою площею 6000 кв.м., що розташована під відчужуваними об'єктами нерухомості.

На думку позивача, між позивачем та відповідачем не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов оскаржуваного договору, а відтак вказаний договір є неукладеним, тобто такий, що не породжує відповідних прав та обов'язків з передачі/прийняття права постійного користування земельною ділянкою.

Проаналізувавши доводи позивача, суд дійшов до висновку, що вони не можуть доводити позовні вимоги з наступних підстав.

Відповідно до ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду право власності на земель ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, в право користування –на підставі договору оренди.

Таким чином, договір купівлі–продажу нерухомого майна та договір оренди земельної ділянки це, по –перше, різні правочини і до кожного із них мають бути застосовані правила ст.181 ЦК України щодо погодження істотних умов. По-друге, орендодавцем земельної ділянки має бути Цюрупинська міська рада, в той час як за договором купівлі-продажу нерухомого майна був позивач, який щодо земельної ділянки мав право постійного користування, а не був її власником. Тобто, це різні юридичні особи. В зв'язку з чим, при укладенні договору купівлі–продажу нерухомого майна, аж ніяк не могла погоджуватися вартість земельної ділянки, на якій воно знаходиться.

Із огляду на договір купівлі–продажу від 18.07.05, то він укладений у відповідності до чинного законодавства, підстав для визнання його недійсним через неузгодженість істотних умов немає.

Що стосується стягнення з відповідача суми земельного податку, то суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог, оскільки право на стягнення у судовому порядку має тільки податковий орган. В даному випадку позивач мав заявити позов про стягнення збитків, які склалися у нього через сплату земельного податку за земельну ділянку, якою він після продажу нерухомого майна не користується. Крім того, позивач не надав доказів чому відповідач має сплатити 25% від загальної суми сплаченого продажу.

При таких обставинах, суд вважає, що позивач не позбавлений справа звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, які склалися через оплату ним земельного податку за земельну ділянку, якою він не користується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суддя Л.М. Немченко