Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2008 р.

Справа № 07/169-07 (н.р. 38/368-06)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., судді Могилєвкін Ю.О. , Пушай В.І.,

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Душацького С.С. (дов. № б/н від 10.01.08 р.)

відповідача - Основіна О.О. (директор)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область (вх. № 3852 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 04.12.07 р. по справі № 07/169-07 (н.р. 38/368-06)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЕКС", м. Харків

про стягнення 40071,76 грн., -

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.05.2007 року (суддя Жельне С.Ч.) по справі № 38/368-06 позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 35 568,21 грн. основного боргу, 3 408,68 грн. втрат від інфляції, 4 655,06 грн. пені, 821,48 грн. відсотків річних, 444,53 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Афанасьєв В.В., судді –Демченко В.О., Шевель О.В.) від 20.06.2007 року по справі № 38/368-06 рішення Господарського суду Харківської області від 04.05.2007 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено та стягнуто з позивача на користь відповідача 201,00 грн. державного мита по апеляційній скарзі

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2007р. касаційну скаргу позивача було задоволено частково, рішення господарського суду Харківської області від 04.05.2007 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.06.2007 року скасовано, а справу № 38/368-06 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, позивач в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України надав заяву про збільшення позовних вимог до 52129,53 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.12.07р. по справі № 07/169-07 (н.р. 38/368-06) у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог відмовлено, в зв'язку з недодержанням позивачем умов ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а саме недоплатою державного мита у встановлених законом розмірах. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 35568,21 грн. боргу провадження у справі припинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2054,19 грн. пені, 2086,86 грн. інфляційних нарахувань та 362,50 грн. 3% річних відмовлено, як безпідставно заявленим.

Позивач з рішенням господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить дане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну.

Заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої позиції у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до умов договору поставки № 40 від 01.03.06 р. (далі –Договір), протоколу узгодження розбіжностей від 01.03.06 р. та додаткової угоди № 1 від 01.03.06 р. до Договору, в період з 01.07.06р. по 11.07.06р. була поставлена відповідачу ковбасна продукція на суму 45474,38 грн., в тому числі, за видатковою накладною № від 01.07.06р. на суму 15094,17 грн., товарно-транспортними накладними № 759298 від 04.07.06 р. на суму 8453,30 грн., № 759265 від 04.07.06 р. на суму 534,08 грн., № 761416 від 06.07.06 р. на суму 7904,59 грн., № 761342 від 06.07.06 р. на суму 349,38 грн., № 764008 від 08.07.06 р. на суму 7920,18 грн., № 764007 від 08.07.06 р. на суму 746,63 грн., № 767171 від 11.07.06 р. на суму 4472,05 грн.

Відповідач отримавши від позивача вказану продукцію, оплату її вартості здійснив лише частково в сумі 9906,17 грн., через що у нього утворилась заборгованість в розмірі 35568,21 грн.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків за отриману продукцію зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит" з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Скориставшись своїм правом та відповідними приписами чинного цивільного законодавства позивач у даній справі заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення суму пені на підставі п. 7.2. Договору, в зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено, що 08.11.07 р. господарським судом Харківської області було прийнято рішення у справі № 29/459-07 за позовом ТОВ "М'ясна фабрика "Фаворит" до ТОВ "АНТЕКС" про стягнення 35568,21 грн. Даним рішенням позовні вимоги ТОВ "М'ясна фабрика "Фаворит" були задоволені у повному обсязі та стягнуто з ТОВ "АНТЕКС" на користь ТОВ "М'ясна фабрика "Фаворит" 35568,21 грн. заборгованості по оплаті вартості продукції, яка була поставлена позивачем відповідачу в період з 01.07.06р. по 11.07.06р. відповідно до накладних, копії яких наявні в матеріалах справи.

Господарським судом також визначено, що предметом розгляду суду по справі № 29/459-07 була заборгованість відповідача по оплаті вартості продукції, котра була поставлена відповідачу за видатковою накладною № від 01.07.06р. на суму 15094,17 грн., товарно-транспортними накладними № 759298 від 04.07.06 р. на суму 8453,30 грн., № 759265 від 04.07.06 р. на суму 534,08 грн., № 761416 від 06.07.06 р. на суму 7904,59 грн., № 761342 від 06.07.06 р. на суму 349,38 грн., № 764008 від 08.07.06 р. на суму 7920,18 грн., № 764007 від 08.07.06 р. на суму 746,63 грн., № 767171 від 11.07.06 р. на суму 4472,05 грн., а також порушення відповідачем зобов'язання по оплаті вартості продукції в сумі 35568,21 грн., яке виникло, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України на підставі заявленої позивачем вимоги № 538 від 04.07.07р. Таким чином, відповідач був визнаний господарським судом таким, що порушив грошове зобов'язання після 04.07.07 р.

Приймаючи оскаржене рішення господарський суд Харківської області виходив з того, що оскільки рішення суду від 08.11.07р. набрало чинності, а в силу приписів ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, дійшов висновку про припинення провадження у даній справі щодо вимог по стягненню боргу в сумі 35568,21 грн., керуючись п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за період з 18.07.06р. по 18.11.06р. визнані господарським судом такими, що не підлягають задоволенню, так як відповідач за вказаний період не мав перед позивачем грошового зобов'язання по оплаті вартості продукції, отриманої за спірними накладними.

Але з такими висновками господарського суду не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам не відповідає, оскільки суд при його прийнятті не взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, а висновки, викладені в ньому, не узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

При вирішенні даного господарського спору суд першої інстанції не з'ясував та неправильно визначив підстави виникнення цивільних прав та обов'язків сторін, їх зміст відповідно до умов спірного Договору, ступінь та належність виконання договірних зобов'язань кожною із сторін, а також не проаналізував, що справи № 29/459-07 та № 07/169-07 мають різні правові підстави позовних вимог та не пов'язані між собою, що призвело до неправильного застосування судом положень чинного законодавства та винесення незаконного рішення у даній справі по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач спочатку (07.12.2006р.) звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом у справі № 07/169-07, предметом та підставою стягнення по якому є заборгованість згідно з укладеним між ТОВ "М'ясна фабрика "Фаворит" та ТОВ "АНТЕКС" Договором поставки № 40 від 01.03.2006р. та додаткової угоди №1 від 01.03.2006р. до нього, а також суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних, що передбачені сторонами за невиконання або неналежне виконання відповідачем зобов'язань за вказаним Договором і нормами чинного законодавства.

А потім, коли дана справа № 07/169-07 розглядалась Вищим господарським судом за касаційною скаргою ТОВ "М'ясна фабрика "Фаворит", останнє звернулось в загальному порядку до господарського суду з окремим позовом до ТОВ "АНТЕКС" щодо стягнення суми боргу по накладним, яка утворилась після пред‘явлення позивачем вимоги в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України, тобто з інших підстав та обставин.

Більш того, при розгляді справи № 29/459-07 по суті, позивач звернувся до господарського суду Харківської області із клопотанням про припинення провадження у цій справі, в зв'язку з тим, що господарським судом розглядається справа № 07/169-07 між тими ж сторонами та про той же предмет спору.

При розгляді справи № 29/459-07 за апеляційною скаргою ТОВ "АНТЕКС" Харківським апеляційним господарським судом визначено правомірними висновки господарського суду про те, що справи № 29/459-07 та № 07/169-07 не пов'язані між собою предметом позовних вимог та підставами виникнення правовідносин сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правові підстави для припинення провадження у даній справі щодо вимог по стягненню боргу в сумі 35568,21 грн. у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України - відсутні і повинні розглядатися по суті.

Аналізуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем у справі Договору за № 40 від 01.03.06р. колегія суддів визначає, що за своєю правовою природою він є Договором поставки з елементами купівлі-продажу, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення ст. 712 цього ж Кодексу щодо договорів поставки та параграфу 1 глави 54 Цивільного кодексу України "Загальні положення про купівлю-продаж".

Пунктами 1.3.,1.4. Договору встановлено, що кількість, асортимент товару, його ціна вказується у специфікаціях та/або видаткових накладних на товар, складених на підставі заявок на поставку товару покупцю, які є невід'ємною частиною Договору. При цьому, вказаними положеннями Договору безпосередньо факт передачі товару у власність покупця не регулюється.

Розділом 2 Договору сторонами обумовлені форма, строки та порядок оплати вартості товару. Покупець зобов'язаний здійснити оплату за отриманий товар на протязі 7 календарних днів з дати передачі товару постачальником покупцю (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.5. спірного Договору сторони визначили, що право власності на товар (у випадку поставки товару частинами –на кожну його частину, партію) переходить до Покупця при передачі товару (кожної його частини, партії) Постачальником Покупцю. Передача товару оформлюється шляхом відмітки Покупцем про отримання товару на примірнику накладної, скріпленої підписом та відбитком печатки (штампу) Покупця.

Таким чином, сторонами даним Договором було обумовлено, що перехід права власності на товар, поставлений на підставі цього Договору, здійснюється на підставі накладної, без конкретизування її виду.

Наявні у справі товарно-транспортні накладні містять всю необхідну інформацію щодо поставленого позивачем товару (код, найменування, вагу, кількість, ціну з ПДВ та без ПДВ поставленого товару) та його отримання відповідачем, про що свідчать підписи уповноваженого представника підприємства відповідача та печатка ТОВ "АНТЕКС" під кожною накладною в графі "Прийняв". Докази існування між ТОВ "М'ясна фабрика "Фаворит" та ТОВ "АНТЕКС" будь-яких інших договорів або угод на поставку товару в матеріалах справи відсутні та сторонами в обґрунтування їх вимог та заперечень не надані.

Відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-Х1У (із змінами і доповненнями) - Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Разом з цим, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;           посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, (ст. 9 Закону).

Отже, поставка товару за спірним Договором оформлялась накладними, форма яких містила усі обов'язкові реквізити первинного документу. При цьому, чинним законодавством обов'язкове зазначення номеру та дати договору в межах якого вона видається не передбачено, оскільки накладна є документом первинного обліку і відображує лише фактичний зміст господарських операцій, зокрема передачу товару.

Більш того, в силу положень п. 3.6. Договору постачальник зобов'язується в момент передачі товару покупцю передати останньому документи на товар, а саме податкову накладну, видаткову накладну на товар, посвідчення якості, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до п. 9.2. Договору поставки № 40 від 01.03.2006р. сторони передбачили, що у разі якщо жодна із сторін за 10 календарних днів до закінчення строку не повідомить у письмовому вигляді про його припинення, даний Договір вважається продовженим на такий же строк та на тих же умовах.

Матеріалами справи підтверджується, що оскільки дія даного Договору сторонами не була припинена у встановленому порядку і такі докази відсутні, колегія суддів вважає, що поставка товару згідно накладних, наданих позивачем в підтвердження його вимог, здійснювалась в межах та саме за Договором поставки № 40 від 01.03.2006р. та додаткової угоди №1 від 01.03.2006р. до нього. Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем не заперечується.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про існування між сторонами господарських правовідносин і неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки від 01.03.2006р. та додаткової угоди №1 від 01.03.2006р. до нього по оплаті в повному обсязі вартості поставленого позивачем товару, в зв'язку з чим вважає позовні вимоги ТОВ "М'ясна фабрика "Фаворит" щодо стягнення з ТОВ "АНТЕКС" на його користь суми основної заборгованості в розмірі 35568,21 грн. є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

З огляду на вказане та з урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення господарського суду Харківської області від 04.12.07р. по справі № 07/169-07 (н.р. 38/368-06) та прийняттю нового, яким позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення не враховано, що позивач в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу в розмірі 35568,21 грн., пеню в розмірі 4655,06 грн., інфляційні збитки в розмірі 3408,68 грн., 3% річних в розмірі 821,48 грн., і її прийнято господарським судом.

Крім того, до прийняття господарським судом оскарженого рішення позивач знову звернувся із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь окрім суми основного боргу в розмірі 35568,21 грн., пеню в розмірі 8067,66 грн., інфляційні в розмірі 7069,96 грн., штрафні санкції в розмірі 1423,70 грн. На думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно визначився, що у прийнятті даної заяви слід відмовити, в зв'язку з недодержанням позивачем умов ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а саме недоплатою державного мита у встановлених законом розмірах.

Відповідно до загальних засад відповідальності учасників господарських відносин, сторони у п. 7.2. спірного Договору передбачили відповідальність за несвоєчасне та неповне виконання прийнятих на себе зобов’язань по сплаті вартості товару, шляхом застосування до правопорушника санкцій у вигляді сплати пені, що відповідає вимогам розділу V Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР, у зв’язку з чим позовні вимоги ТОВ "М'ясна фабрика "Фаворит" щодо стягнення пені в розмірі 4655,06 грн. на думку колегії суддів також підлягають задоволенню, оскільки розмір цих нарахувань не суперечить положенням Договору та узгоджується з нормами чинного законодавства.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, дослідивши правовідносини сторін та враховуючи норми Цивільного кодексу, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь 821,48 грн. 3% річних та 3408,68 грн. інфляційних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятого на себе зобов'язання по спірному Договору щодо сплати вартості товару, оскільки розрахунок позовних вимог в цій частині є правомірним, обґрунтованим та повністю відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарським судом Харківської області при прийнятті оскарженого рішення від 04.12.2007 р. по справі № 07/169-07 (н.р. 38/368-06) було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду у повній мірі не відповідають обставинам справи, у зв’язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а вказане рішення –скасуванню.

Задовольняючи вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати з державного мита по справі у розмірі 645,53 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2007 р. по справі № 07/169-07 (н.р. 38/368-06) скасувати та прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЕКС" (61064, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 123, р/р 3 в АКБ "Меркурій" м. Харків, МФО 351663, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, буд. 76, р/р 5100 в ДОД АППБ "Аваль", МФО 305653, ) суму основного боргу в розмірі 35568,21 грн., 4655,06 грн. пені за прострочення оплати, 3408,68 грн. інфляційних нарахувань, 821,48 грн. - 3% річних, 645,53 грн. витрат з держмита по справі та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У прийнятті заяви про збільшення позовних вимог відмовити.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.