ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

01.04.2008

Справа №2-15/881-2008

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» (03038, м. Київ, вул.. Ямська, 28А; вул.. Шовкуненка, 6, ідентифікаційний код 25591321)

До відповідача Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» (97012, АР Крим, красно гвардійський район, с. Петрівка, ідентифікаційний код 32644372)

Про стягнення 2805772,07 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Бонтлаб В.В., довіреність б/н від 11.01.2008 р., у справі

Від відповідача – Кучина Ю.І., довіреність № 12 від 16.01.2008 р.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» про стягнення 2805772,07 грн., в тому числі: 2463813,35 грн. основного боргу, 51740,08 грн. інфляційних втрат, 5051,00 грн. річних, 27700,70 грн. пені, 172466,94 грн. штрафу, 85000,00 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань по оплаті поставленого йому товару за договором купівлі-продажу № 02/03 від 21.03.2007 р. на суму 2463813,35 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена, що і стало приводом для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку та нарахування штрафних санкцій.

19.02.2008 р. до господарського суду АР Крим надійшла заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача 2931199,61 грн., в тому числі: 2463813,35 грн. основного боргу, 124691,13 грн. інфляційних втрат, 11516,28 грн. річних, 73711,91 грн. пені, 172466,94 грн. штрафу, 85000,00 грн. збитків.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

18.03.2008 р. до господарського суду АР Крим надійшла заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача 2991421,34 грн., в тому числі: 2463813,35 грн. основного боргу, 139902,71 грн. інфляційних втрат, 17375,44 грн. річних, 112862,90 грн. пені, 172466,94 грн. штрафу, 85000,00 грн. збитків.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов по суті позовних вимог не заперечував, просить суд задовольнити позов частково – в частині стягнення суми основного боргу.

01.04.2008 р. до господарського суду АР Крим надійшла заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача 3009811,52 грн., в тому числі: 2463813,35 грн. основного боргу, 139902,71 грн. інфляційних втрат, 19835,20 грн. річних, 128793,32 грн. пені, 172466,94 грн. штрафу, 85000,00 грн. збитків.

Суд вважає за можливе вказану заяву задовольнити, прийняти збільшення розміру позовних вимог, оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Розгляд справи відкладався згідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

21.03.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» (Продавець)(позивач) та Закритим акціонерним товариством «Кримська фруктова компанія» (Покупець)(відповідач) був укладений договір № 02/03 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу. (а.с. 18)

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Розділом 1 Договору визначено, що цей договір визначає умови купівлі-продажу засобів захисту рослин (товар) на умовах відстрочення платежу. Предметом договору є товар, який належить Продавцю на момент укладення Договору або буде набутий Продавцем у майбутньому.

Згідно з пунктом 2.1 Договору асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невід’ємною частиною цього Договору.

Всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії даного договору є його невід’ємною частиною. (пункт 2.2 Договору)

Загальна сума Договору визначена пунктом 5.1 та становить 6626924,00 грн.

Оплата товару здійснюється наступним чином: 10% від вартості товару згідно з додатком оплачується Покупцем протягом трьох робочих днів з моменту виставлення Продавцем рахунку-фактури; 45% від вартості товару згідно з додатком оплачується Покупцем протягом з вересня по листопад включно без виставлення рахунку-фактури рівними частками кожного місяця; 45% від вартості товару згідно з додатком оплачується Покупцем в строк до 20.12.2007 р. без виставлення рахунку-фактури.

Строк дії Договору визначений пунктом 11.1 Договору та становить з дати підписання до повного виконання сторонами обов’язків по Договору.

Позивачем у виконання своїх зобов’язань за Договором було виставлено рахунки-фактури для оплати товару.

Позивачем були виконані зобов’язання щодо поставки товару, що підтверджується доданими до матеріалів справи видатковими накладними на загальну суму 3926505,75 грн. (а.с. 21-79)

Вказаний товар був отриманий відповідачем, про що свідчить підпис уповноваженого представника Покупця у накладних, в також довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей. (а.с. 21-79)

Відповідачем частково було оплачено вартість отриманого товару у розмірі 1462692,40 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками по банківських рахунках позивача. (а.с. 80-83)

Проте, відповідачем не було сплачено залишок вартості отриманого товару у відповідності до умов договору у розмірі 2463813,35 грн. в добровільному порядку та в повному обсязі, в результаті чого за відповідачем склалася заборгованість у розмірі 2463813,35 грн. за поставлений товар, що і стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідач відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не представив доказів повної оплати заборгованості за поставлений позивачем товар. Більш того, відповідачем у судовому засіданні та у відзиві на позов не заперечується наявність суми основної заборгованості.

За такими обставинами, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті 2463813,35 грн. заборгованості за поставлений товар, через що вимоги позивача про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» заборгованості у розмірі 2463813,35 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 139902,71 грн. інфляційних втрат, 19835,20 грн. 3% річнихза прострочення виконання зобов’язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджена заборгованість у розмірі 2463813,35 грн., сума інфляційних втрат розрахована із розрахунку зазначеного розміру заборгованості становить за період з січня 2008 р. по лютий 2008 р. - 139902,71 грн., визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія».

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України суд вважає таким, що кореспондуються зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» 3% річних за період з 20.12.2007 р. по 26.03.2008 р. у розмірі 19835,20 грн. підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені у розмірі 128793,32 грн. та 172466,94 грн. штрафу.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.2 Договору сторони передбачили, що за прострочення виконання зобов’язання Покупець сплачує на користь Продавця пеню у розмірі 0,08% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” №543/96-ВР від 22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Заявлена позивачем сума пені у розмірі 128793,32 грн. за період з 20.12.2007 р. по 26.03.2008 р. підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача.

Пунктом 8.4 Договору встановлено, що за несплату або несвоєчасну оплату товару Покупець сплачує штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченого товару.

Заявлена позивачем сума штрафу у розмірі 172466,94 грн. підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, загальна розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача становить 301260,26 грн.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що порушення відповідачем зобов’язань по оплаті поставленого позивачем товару не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Іншого, всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України суду не доведено.

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

За таких обставин, враховуючи значну суму зобов’язання а також штрафних санкцій, суд вважає за доцільне зменшити розмір штрафних санкцій на 99 % та стягнути з Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» суму штрафних санкцій у розмірі 3012,60 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки, які понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» у розмірі 85000,00 грн., які були сплачені за договором № 09/12/08 про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 26.12.2007 р. ТОВ «Незалежна юридична компанія».

Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України, на яку позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України). Як вже було зазначено раніше, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов’язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв’язок. За відсутністю такого зв’язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв’язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв’язок між саме між порушенням зобов’язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Аналогічне положення міститься в статті 173 Господарського кодексу України, якою передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Слід зазначити, що причинний зв’язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками повинен бути прямим. Тобто позивач повинен довести суду, що саме несплата в обумовлений термін відповідачем заборгованості за договором призвела до завдання збитків. Тобто протиправні дії відповідача не вимагали від позивача негайного вчинення дій щодо укладення договору про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт № 09/12/07 від 26.12.2007 р.

Отже, протиправна поведінка відповідача та причинний зв’язок між понесеними позивачем витратами, пов’язаними зі сплатою за договором про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт № 09/12/07 від 26.12.2007 р. на користь ТОВ «Незалежна юридична компанія» винагороди у розмірі 85000,00 грн. з метою здійснення юридичних дій по стягненню з Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» суми заборгованості у зв’язку з неналежним виконанням грошових зобов’язань за договором, не підпадає під ознаки збитків.

Позивачем вищенаведеного не доведено у той час як відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 6.3 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №02-5/78 від 04.03.1998 р., з наступними змінами та доповненнями, у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою державного мита, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту ”а” пункту 2 статті 3 Декрету в новій редакції із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, встановлена ставка державного мита у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (102 грн.) і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (25500 грн.).

Позивачем заявлена позовна вимога (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) зокрема про стягнення 3009811,52 грн.

З платіжного доручення № 4475 від 11.01.2008 р., доданого до позовної заяви, держмито сплачено у розмірі 28100,00 грн., тоді як потрібно 25500,00 грн.

Отже, держане мито у розмірі 2600,00 грн., зайве сплачене Товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» за подання позовної заяви підлягає поверненню на підставі статті 47 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 03.04.2008 р.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 47, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» (97012, АР Крим, Красногвардійський район, с. Петрівка, ідентифікаційний код 32644372) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» (03038, м. Київ, вул.. Ямська, 28А; вул.. Шовкуненка, 6, ідентифікаційний код 25591321, р/р 0101 в ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» в м. Києві, МФО 320,35 грн. основного боргу, 139902,71 грн. інфляційних втрат, 19835,20 грн. річних, 3012,60 грн. штрафних санкцій, 24779,86 грн. державного мита та 114,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Повернути з Державного бюджету України (р/р 0002, код платежу 22090200, в банку одержувача: Управління держказначейства в АР Крим, МФО 824026, одержувач: Держбюджет, м. Сімферополь, ОКПО 34740405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» (03038, м. Київ, вул.. Ямська, 28А; вул.. Шовкуненка, 6, ідентифікаційний код 25591321, р/р 0101 в ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» в м. Києві, МФО 320650) 2600,00 зайве сплаченого державного мита платіжним дорученням № 4475 від 11.01.2008 р.

5.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.