КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2008                                                                                           № 6/58

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Іваненко Я.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Сведбанк Інвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.07.2008

у справі № 6/58

за позовом                               ЗАТ "Фірма "Лейпціг"

до                                                   ЗАТ "Сведбанк Інвест"

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  визнання незаконними дій і стягнення збитків в розмірі 60000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2008 року у справі№ 6/58 позов Закритого акціонерного товариства “Фірма “Лейпціг” (далі - позивач) до Закритого акціонерного товариства “Сведбанк Інвест” (далі – відповідач) про визнання незаконними дій і стягнення збитків в розмірі 60 000 грн. задоволено повністю.

Визнано незаконними дії відповідача щодо списання з поточного рахунку позивача грошових коштів в розмірі 64 000 грн. З відповідача на користь позивача стягнуто 60 000 грн. збитків, державне мито в розмірі 685 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2008 року. Вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було невірно застосовано норми матеріального права, що регулюють правовідносини у сфері банківського обслуговування операцій по поточним рахункам клієнтів. Крім того, скаржник зазначає, що враховуючи положення абз. 2 п. 1.19 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003 року № 492, він не є належним відповідачем, тому в даній справі відсутній предмет спору.

Також відповідач посилається на те, що переказуючи кошти з поточного рахунку позивача 26.12.2007 року, банк діяв в межах, визначених ст.64 Закону України “Про банки та банківську діяльність”, пунктів 2.2, 2.3, 2.4, абз.5 п.3.1, абз.7 п.3.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою Правління НБУ № 492 від 12.09.2003 року та зареєстрована в Мін’юсті України 17.12.2003 року за № 1172/8493, пунктів 1.7, 1.13, 1.15, 1.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004 року та зареєстрованої в Мін’юсті України 29.03.2004 року за №377/8976.

ЗАТ “Сведбанк Інвест” 31.03.2006 року шляхом прийняття картки зі зразками підписів та відбитками печатки було ідентифіковано уповноважену особу ЗАТ “Фірма Лейпциг”, а саме Генерального директора Демченко Аллу Михайлівну, яка мала право першого підпису розрахункових документів на здійснення операції за поточним рахунком від імені ЗАТ «Фірма Лейпциг».

Коваленком Олександром Віталійовичем, як особою, яка має право розпоряджатись поточним рахунком ЗАТ “Фірма Лейпциг”, картка зі зразками підписів та печатки, була прийнята уповноваженою особою ЗАТ “Сведбанк Інвест” лише 16.01.2008 року, а тому у банку були відсутні підстави для зупинення операцій по рахунку та невиконання платіжного доручення протягом операційного часу в день його отримання або наступного дня, відповідно до положень п.2.19. Інструкції про безготівкові розрахунки №22.

Крім того, ЗАТ “Сведбанк Інвест” зазначає, що у вимогах ЗАТ “Фірма Лейпциг” має бути відмовлено повністю у зв’язку з тим, що згідно п.1.19 Інструкції про безготівкові розрахунки №22, банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, складеного клієнтом, а належною особою, яка відповідає за оформлення платіжного доручення є особа, що подала платіжний документ на оплату.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2008 року вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.10.2008 року.

15.10.2008 року від позивача надійшла заява від 06.08.2008 року про відмову від позовних вимог до ЗАТ “Сведбанк Інвест” (вх. № 02-7.1/5051), в якій позивач просить прийняти відмову від позовних вимог до відповідача про визнання незаконними дій і стягнення збитків в розмірі 60 000 грн. та припинити провадження у справі № 6/58. Апеляційним господарським судом було відмовлено в задоволенні зазначеної заяви позивача, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі відмовитись від позову до прийняття рішення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2008 року розгляд справи було відкладено на 13.11.2008 року у зв’язку з нез’явленням позивача та у зв’язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

12.11.2008 року (вх. № 02-7.1/8555) відповідачем було надано договір банківського рахунку № 92-1/06-РКО/30010 від 31.03.2006 року, платіжне доручення № 21 від 25.12.2007 року та картку із зразками підписів та відбитка печатки, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юркіною Н.Н. 20.01.2006 року.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/3/631 від 12.11.2008 року склад колегії суддів: головуючий суддя: Іваненко Я.Л., судді: Гарник Л.Л., Пантелієнко В.О. було змінено на склад колегії суддів: головуючий суддя: Іваненко Я.Л., судді: Пантелієнко В.О., Скрипка І.М.

В судове засідання 13.11.2008 року з’явився представники відповідача та підтримали свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що позивач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, та те, що матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття законної та обґрунтованої постанови, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав:

31.03.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського рахунку №92-106-РКО30010 (про здійснення розрахунково-касового обслуговування) (далі - договір). За умовами вказаного договору відповідач відкриває позивачу поточні рахунки та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинних нормативно-правових актів Національного банку України.

У зв’язку з цим, 31.03. 2006 року позивачем надано до ЗАТ “Сведбанк Інвест” картку зі зразком підпису генерального директора ЗАТ “Фірма Лейпциг” Демченко Алли Дмитрівни та зразком відбитка печатки, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юркіною Н.Н. 20.01.2006 року.

08.11.2007 року ЗАТ “Фірма Лейпциг” було проведено позачергові загальні збори акціонерів, на яких було вирішено питання про відкликання з посади голови правління (генерального директора) Демченко Алли Михайлівни та обрання на цю посаду Коваленка Олександра Віталійовича.

Зазначене рішення було оформлено протоколом №1-07 від 08.11.2007 року.

Позивачем було надано реєстраційну картку від 19.11.2007 року з інформацією щодо зміни керівника до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про що державним реєстратором 22.11.2007 року було внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (надалі – ЄДРПОУ).

13.12.2007 року позивач направив відповідачу лист за № 08/12/07 разом з копією довідки з ЄДРПОУ від 22.11.2007 року № 9848, щодо зміни керівника та висловив прохання не здійснювати списання коштів з поточних рахунків позивача інакше, як за розпорядженням Коваленка Олександра Віталійовича.

26.12.2007 року за платіжним дорученням позивача №21 від 25.12.2007 року відповідачем було здійснено перерахування грошових коштів на суму 64 100 грн. з поточного рахунку позивача № 0101 на рахунок ТОВ “ТВП Промсоюз” № 943, відкритий в Залізничній філії ВАТ КБ “Хрещатик”.

На вказаному платіжному дорученні наявний відбиток печатки ЗАТ “Фірма Лейпциг” та воно підписане особою Демченко А.М., що встановлено судом першої інстанції та підтверджується карткою із зразками підписів та відбитка печатки.

Разом з цим, нову картку із зразком підпису Голови правління Коваленка Олександра Віталійовича та зразком печатки ЗАТ “Фірма Лейпциг”, посвідчену 25.12.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Спичак О.М., було надано та прийнято ЗАТ “Сведбанк Інвест” 16.01.2008 року, що підтверджується відповідними матеріалами справи.

На підставі наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про допущення відповідачем порушення, яке полягає в неправомірному перерахуванні грошових коштів з поточного рахунку позивача на підставі платіжного доручення № 21 від 25.12.2007 року, оскільки на час оформлення платіжного доручення Демченко А.М. вже не була генеральним директором та відповідно не мала повноважень підписувати платіжне доручення як керівник (уповноважена особа діяти без доручення) позивача.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком господарського суду з огляду на наступне.

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов’язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 статті 1068 ЦК України банк зобов’язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 1 статті 1068 ЦК України банк зобов’язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

Пунктом 8.3 договору, укладеного між позивачем та відповідачем, передбачено, що у вирішенні всіх питань, які можуть виникнути, і які не вирішені договором, сторони керуються законодавством України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Статтею 342 ГК України також встановлено, що юридичні особи та громадяни-підприємці відкривають рахунки для зберігання грошових коштів і здійснення всіх видів банківських операцій у будь-яких банках України за своїм вибором і за згодою цих банків у порядку, встановленому Національним банком України. Частина 6 цієї статті передбачає, що порядок відкриття рахунків в установах банків, форми розрахунків та порядок їх здійснення визначаються законом про банки і банківську діяльність, іншими законами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до ч. 5 ст. 341 ГК України установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

За неналежне виконання банком операцій за рахунком клієнта банк несе відповідальність, передбачену статтею 1073 Цивільного кодексу України та 343 Господарського кодексу України.

Відповідно до абз.4 ст.1, ч.2 ст.4, ч.3 ст. 64 Закону України “Про банки та банківську діяльність”, п. 2.1. Інструкції про відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року, прийнятої у відповідності до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України (надалі - Інструкція №492), виключно банкам надано право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати операції щодо відкриття і ведення банківських рахунків юридичних осіб та фізичних осіб, у відповідності до положень законодавчих актів, що регулюють банківську діяльність, та положень нормативно-правових актів НБУ, за умови обов’язкового проведення ідентифікації клієнтів, а також осіб, уповноважених діяти від їх імені.

Ідентифікація осіб, уповноважених діяти від імені клієнта банку та осіб, яким надається право розпорядження рахунком та підписання розрахункових документів клієнта, здійснюється шляхом перевірки документів, що посвідчують особу, зокрема, паспорта, підтверджують їх повноваження діяти від імені клієнта та картки із зразками підписів особи, яка має право розпоряджатись рахунком та підписувати розрахункові документи клієнта, і відбитка печатки, що має бути засвідчена нотаріально або організацією, якій клієнт адміністративно підпорядкований, в установленому порядку (п.2.4, абз.7 п.3.2. Інструкції № 492).

Пунктом 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, прийнятої у відповідності до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України (надалі – Інструкція №22) встановлено, що платіжне доручення оформляється клієнтом банку згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до Інструкції № 22.

Згідно вимог до оформлення підпису платника в платіжному дорученні, передбачених в реквізиті під № 42 “підпис платника” додатку 8 до Інструкції № 22, в даному реквізиті ставляться підписи (підпис) відповідальних осіб (відповідальної особи), які вповноважені розпоряджатися рахунком і зразки підписів яких надані банку платника в картці із зразками підписів і відбитка печатки.

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 22, на банк покладено обов’язок перевірки відповідності заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів вимогам додатка 8 до цієї Інструкції.

Водночас, відповідно до абз.3 п. 2.4. Інструкції № 492, у разі змін у складі осіб, які мають право розпоряджатися рахунком юридичної особи або відокремленого підрозділу, новопризначена особа (особи) має особисто подати картку із зразками підписів і відбитком печатки, пред'явити паспорт або документ, що його замінює, і документи, що підтверджують її повноваження.

Таким чином, висновок господарського суду щодо неправомірності списання відповідачем 26.12.2007 року грошових коштів на суму 64 000 грн. з поточного рахунку позивача з огляду на те, що це суперечить додатку 8 Інструкції №22 є помилковим, оскільки нову картку із зразками підписів та відбитку печатки позивачем було надано відповідачу лише 16.01. 2008 року, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, розрахунковий документ на перерахування грошових коштів має містити підпис фізичної особи, яка уповноважена представляти юридичну особу-власника рахунку та зразок підпису якої заявлений банку у порядку, визначеному банківськими правилами, а саме Інструкцією №492.

Крім того, чинне законодавство не передбачає обов’язку банка при здійсненні розрахункових операцій кожного разу встановлювати наявність правомочностей у фізичної особи, зразок підпису якої зафіксовано в нотаріально-посвідченій картці зі зразками підписів та відбитку печатки, діяти від імені такої юридичної особи-власника рахунку.

Також необхідно зазначити, що відповідно до п.1.19. Інструкції № 22, банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а згідно з п.2.3. Інструкції № 22 відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку.

Відтак, слід зазначити, що платіжне доручення № 21 від 25.12.2007 року, яке прийняв та виконав банк (відповідач) містило всі необхідні реквізити, наявність яких обов’язкова згідно норм Інструкції №22, зокрема, відповідає вимогам додатку № 8 до Інструкції № 22, а тому у відповідача були відсутні підстави для повернення платіжного доручення без виконання відповідно до 2.5 Інструкції № 22.

Застосування господарським судом до даних спірних правовідносин норм Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” є невірним, оскільки відповідно до преамбули та ст. 3 останнього, цей закон регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців, і його дія поширюється виключно на ці відносини.

Так само, застосування до спірних правовідносин норм Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 року №118, у редакції постанови КМУ від 22.06.2005 року №499, не може бути здійснено, оскільки пунктом 3 цього Положення визначено, що ведення ЄДРПОУ здійснюється з метою забезпечення єдиного державного обліку та ідентифікації суб’єктів ЄДРПОУ, класифікації суб’єктів ЄДРПОУ для отримання статистичної інформації у формалізованому вигляді, проведення спостережень за структурними змінами в економіці щодо видів діяльності, створення, реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) та ліквідації суб'єктів, удосконалення статистичного обліку суб'єктів ЄДРПОУ та створення реєстрів респондентів статистичних спостережень (статистичних реєстрів).

Також слід відзначити, що посилання господарським судом на ст. 32 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в України” є безпідставним, оскільки в даній статті йде мова про переказ коштів банком за ініціативою неналежного стягувача, а спірні правовідносини виникли відносно оформленого позивачем платіжного доручення, що виключає наявність осіб із статусом стягувача у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог та заперечень, покладається на сторону.

Отже, враховуючи викладене вище, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання незаконними дій і стягнення збитків в розмірі 60 000 грн. є доведеними та обґрунтованими. Посилання позивача на те, що відповідач порушив вимоги Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у відповідача були відсутні підстави для повернення платіжного доручення без виконання відповідно до 2.5 Інструкції № 22.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, тому вимоги позивача про визнання незаконними дій і стягнення збитків в розмірі 60 000 грн. є безпідставними і не обґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, повністю спростовують висновки господарського суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Сведбанк Інвест” на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2008 року у справі № 6/58 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2008 року у справі № 6/58 скасувати.

3.В задоволенні позовних вимог Закритого акціонерного товариства “Фірма “Лейпціг” відмовити повністю.

4.Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Фірма “Лейпціг” (03127, м. Київ, проспект 40- річчя Жовтня, 114, рахунок 1139 у відділенні Першої Київської філії ВАТ “ВіЕйБі Банк”, МФО 321637, код 21648030) на корить Закритого акціонерного товариства “Сведбанк Інвест” (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, код 21658672) державне мито за подання апеляційної скарги в розмірі 342, 50 грн.

4.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5.Матеріали справи № 6/58 направити Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

17.11.08 (відправлено)