ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2008

Справа №2-7/1997-2008

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» (01001, Київ, вул. Заньковецької/Станіславського, 3/1, ідентифікаційний код 26549700)

До відповідача Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» (95000, м. Сімферополь, вул. К. Лібкнехта, 5, ідентифікаційний код 20685262)

Про стягнення 2 023 284,37грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Проценко О. М., предст., дов. №25/1255 від 29.11.2007 р.

Від відповідача - Потапова О. В., предст., дов. №015 від 28.02.2008 р.

Суть справи: 22.02.2008 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» звернулось до Господарського суду АР Крим із заявою про застосування запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на майно Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень», а саме:

-          Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта/Желябова, б. 7/4, кв. 2;

-          Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта/Желябова, б. 7/4, кв. 9, кв. 14, кв. 15, кв. 16;

-          Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта, б. 8, кв. 11, кв. 12, кв. 18;

-          Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта, б. 10-а, кв. 1, кв. 2.

Ухвалою ГС АР Крим від 22.02.2008 р. заява була прийнята до розгляду.

Ухвалою ГС АР Крим від 25.02.2008 р. заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» про вжиття запобіжних заходів була задоволена, накладений арешт на майно Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» (95000, м. Сімферополь, вул. К. Лібкнехта, 5, ідентифікаційний код 20685262), а саме:

-          Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта/Желябова, б. 7/4, кв. 2;

-          Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта/Желябова, б. 7/4, кв. 9, кв. 14, кв. 15, кв. 16;

-          Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта, б. 8, кв. 11, кв. 12, кв. 18;

-          Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта, б. 10-а, кв. 1, кв. 2.

29.02.2008 р. до ГС АР Крим від Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» надійшла позовна заява про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» 2 023 284,37 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх обов’язків за договорами про надання міжбанківських кредитів №13/12-04 від 13.12.2007 р. та №17/12-02 від 17.12.2007 р. (з урахуванням додаткових угод до нього) в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, у зв’язку з чим станом на 20.02.2008 р. заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» складає 2 023 284,37 грн., з яких:

- 996 000,00 грн. – сума кредиту, не повернутого у строк, встановлений Кредитним договором №13/12-04 від 13.12.2007 р.;

- 2 177,05 грн. – заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами за період з 17.12.2008 р. по 20.02.2008 р. за Кредитним договором №13/12-04 від 13.12.2007 р.;

- 11 446,11 грн. – пеня, нарахована за порушення строку повернення кредитних ресурсів за Кредитним договором №13/12-04 від 13.12.2007 р.;

- 1 000 000,00 грн. – сума кредиту, не повернутого в строк, встановлений Кредитним договором №17/12-02 від 17.12.2007 р.;

- 2185,80 грн. – заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами за період з 17.12.2008 р. по 20.02.2008 р. за Кредитним договором №17/12-02 від 17.12.2007 р.;

- 11 475,41 грн. – пеня, нарахована за порушення строку повернення кредитних ресурсів за Кредитним договором №17/12-02 від 17.12.2007 р.

У судовому засіданні, що відбулося 17.03.2008 р., представник позивача надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив на допущені ним математичну та орфографічну помилки в частині заявленої до відшкодування суми пені, у зв’язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у сумі 1 996 000,00 грн., пеню у розмірі 24013,11 грн. та заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами у сумі 4362,85 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що 25.02.2008 р. Постановою Правління Національного банку України №39 від 22.02.2008 р. була розпочата процедура ліквідації Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» та призначений ліквідатор банку. Відповідач зазначив, що вирішення питання щодо визнання кредиторських вимог у ході ліквідації банку належить до компетенції ліквідатора, у зв’язку з чим звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості є вимогою про визнання кредиторських вимог до банку. ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» зауважило, що норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Закону України «Про банки і банківську діяльність» не передбачають здійснення позовного провадження, через що відповідач вважає, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку позовного провадження, а відтак провадження у справі підлягає припиненню за пунктом 1 частини 1 статті 80 ГПК України.

У судовому засіданні, що відбулося 20.03.2008 р. позивач надав суду заяву про зміну предмету позову, в якій зазначив, що відповідно до постанови Національного банку України №39 від 22.02.2008 р. у ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» закриті всі кореспондентські рахунки, через що відповідач не має можливості виконати своє грошове зобов’язання, а отже гарантією відновлення права позивача є звернення стягнення на майно боржника. За таких обставин позивач просить суд звернути стягнення на майно ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» в сумі 2 024 375,96 грн., а саме на:

-          Адміністративну будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта/Желябова, б. 7/4, кв. 2;

-          Адміністративну будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта/Желябова, б. 7/4, кв. 9, кв. 14, кв. 15, кв. 16;

-          Адміністративну будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта, б. 8, кв. 11, кв. 12, кв. 18;

-          Адміністративну будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. К.Лібкнехта, б. 10-а, кв. 1, кв. 2.

Вказана заява була прийнята судом до провадження.

21.03.2008 р. до ГС АР Крим від ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» надійшов відзив на заяву позивача про зміну предмету позову, в якому відповідач, окрім раніше висловлених обставин, зазначив, що оскільки зобов’язання ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» перед позивачем у вигляді повернення отриманих кредитних коштів є грошовим, обраний Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» спосіб захисту права у вигляді звернення стягнення на майно не відповідає способам, визначеними чинним законодавством та укладеними договорами.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

13 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» (Кредитор) та Відкритим акціонерним товариством «Європейський банк розвитку та заощаджень» (Позичальник) був укладений договір №13/12-04 про надання міжбанківського кредиту, п. 1.1 якого передбачено, що Кредитор надає Позичальнику міжбанківський кредит у сумі 1 000 000,00 грн. на строк з 13 грудня 2007 р. по 20 грудня 2007 р. зі сплатою 15,0% річних.

20 грудня 2007 року між сторонами у справі була укладена додаткова угода №1 до договору №13/12-04 про надання міжбанківського кредиту від 13.12.2007 р., якою, зокрема, пункт 1.1 договору був викладений у наступній редакції: «Кредитор надає Позичальнику міжбанківський кредит у сумі 1 000 000,00 грн. на строк з 13 грудня 2007 р. по 25 грудня 2007 р. зі сплатою 15,0% річних».

25 грудня 2007 року між Товариством і обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та Відкритим акціонерним товариством «Європейський банк розвитку та заощаджень» укладено додаткову угоду №2 до договору №13/12-04 від 13 грудня 2007 року, у відповідності з якою до основного кредитного договору вносилися зміни. Зокрема, п. п. 1.1. Кредитного договору викладено в наступній редакції: «Кредитор надає Позичальнику міжбанківський кредит у сумі 1 000 000,00 грн. на строк з 13 грудня 2007 р. по 26 грудня 2007 р. зі сплатою 15,0% річних».

26 грудня 2007 року між Товариством і обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та Відкритим акціонерним товариством «Європейський банк розвитку та заощаджень» укладено додаткову угоду №3 до договору №13/12-04 від 13 грудня 2007 року, якою пункт 1.1 договору був викладений наступним чином: «Кредитор надає Позичальнику міжбанківський кредит у сумі 1 000 000,00 грн. на строк з 13 грудня 2007 р. по 27 грудня 2007 р. зі сплатою 15,0% річних».

Укладеною між сторонами додатковою угодою №4 від 27.12.2007 р. п. 1.1 Кредитного договору викладено в наступній редакції: «Кредитор надає Позичальнику міжбанківський кредит у сумі 1 000 000,00 грн. на строк з 13 грудня 2007 р. по 27 грудня 2007 р. зі сплатою 15,0% річних, та з 27 грудня 2007 р. по 29 січня 2008 р. зі сплатою 16,0% річних».

Також між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та Відкритим акціонерним товариством «Європейський банк розвитку та заощаджень» 17 грудня 2007 було укладено ще один Договір № 17/12-02 про надання міжбанківського кредиту, у відповідності до умов якого Кредитор надає Позичальнику міжбанківський кредит у сумі 1 000 000,00 грн. на строк до 17 грудня 2007 року по 24 грудня 2007 року зі сплатою 12,0% річних.

24 грудня 2007 року укладеною між сторонам додатковою угодою №1 строк повернення відповідачем кредитних коштів був перенесений на 25 грудня 2007 року.

Додатковою угодою №2 від 25.12.2007 р. п. 1.1 Договору № 17/12-02 про надання міжбанківського кредиту від 17.12.2007 р. був викладений у наступній редакції: «Кредитор надає Позичальнику міжбанківський кредит у сумі 1 000 000,00 грн. на строк до 17 грудня 2007 року по 26 грудня 2007 року зі сплатою 12,0% річних».

26.12.2007 р. між сторонами була укладена додаткова угода №3 до Договору від 17.12.2007 р. № 17/12-02 про надання міжбанківського кредиту, якою був встановлений інший граничний строк повернення кредиту – 27 грудня 2007 року.

27 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та Відкритим акціонерним товариством «Європейський банк шику та заощаджень» укладено Додаткову угоду № 4 до Договору № 17/12-02 про надання міжбанківського кредиту від 17 грудня 2007 року, у відповідності з якою до основного кредитного договору були внесені певні зміни. Зокрема, п. п. 1.1. Кредитного договору викладено в наступній редакції: «Кредитор надає Позичальнику міжбанківський кредит у сумі 1 000 000,00 гри. на строк з 17 грудня 2007 року по 27 грудня 2007 року зі сплатою 12,0% річних, та з 27 грудня 2007 року по 29 січня 2008 року зі сплатою 16,0% річних».

Відповідно до Договору про відступлення права вимоги, укладеного між Товариством і обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» («Новий кредитор») та Відкритим акціонерним товариством «Європейський банк розвитку та заощаджень» («Первісний кредитор») 06 лютого 2008 року, ТОВ УКБ «Камбіо» став Кредитором за Кредитним договором від 09 лютого 2007 року № 004/005-07, укладеним між Первісним кредитором та Божа Володимиром Васильовичем {«Боржник»), за яким Боржник зобов'язаний повернути кредитні кошти в сумі 80 000 доларів США та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 14,5 процентів річних в рахунок погашення зобов'язань Первісного кредитора перед Новим кредитором за Договором про надання міжбанківського кредиту №20/12-03 від 20 грудня 2007 року. Згідно з п. 1.3 Договору вартість відступлення права вимоги за даним Договором склала 400 000,00 гривень. У зв'язку з тим, що вартість кредиту складає 80 000 доларів США, що в перерахунку на гривню становить 404 000 грн., різницю у 4 000 гривень Новий кредитор ТОВ УКБ «Камбіо» зобов’язується перерахувати на рахунок Первісного кредитора - ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень».

Відповідно до Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 63/2/134 від 07 лютого 2008 року, на підставі статті 601 Цивільного кодексу України, ТОВ УКБ «Камбіо» зарахувало ВАТ Європейський банк розвитку та заощаджень» 4 000,00 гривень заборгованості за Договором про відступлення права вимоги в рахунок погашення боргу ВАТ Європейський банк розвитку та заощаджень».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконані свої обов’язки за вказаними вище договорами та надані відповідачеві кредитні кошти у загальній сумі 2 000 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з особового рахунку та не заперечуються відповідачем по суті. У той же час, у встановлені договорами та додатковими угодами до нього строки кредитні кошти Відкритим акціонерним товариством «Європейський банк розвитку та заощаджень» повернуті не були, у зв’язку з чим станом на 20.02.2008 р. заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» складає 1 996 000,00 грн., яка в добровільному порядку сплачена не була, що, в свою чергу, стало підставою для звернення позивача до суду.

Крім того, не були виконані відповідачем й свої обов’язки по сплаті процентів за користування кредитними коштами, заборгованість за якими становить 4362,85 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 2000362,85 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. Більш того, наявність заборгованості у зазначеному розмірі відповідачем не заперечується по суті. За таких обставин, матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем прийнятих на себе обов’язків за договорами про надання міжбанківських кредитів №13/12-04 від 13.12.2007 р. та №17/12-02 від 17.12.2007 р. (з урахуванням додаткових угод до нього) в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, через що вимоги позивача в їх частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» є обґрунтованими.

Крім того, ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. п. 3.1 Кредитного договору за порушення строку повернення кредитних курсів та перерахування процентів за користування ними, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу за весь час прострочення.

Судом встановлено, що сума пені у розмірі 24 013,11 грн. обчислена Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» правомірно, через що вимоги позивача щодо її відшкодування є правомірними.

За таких обставин, загальна сума коштів, що підлягає стягненню з Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» складає 2 024 375,96 грн., з яких: заборгованість за кредитними договорами у сумі 1 996 000,00 грн., пеня у розмірі 24013,11 грн. та заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами у сумі 4362,85 грн.

У той же час, з приводу заяви позивача про зміну предмету позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 4 статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Суд зазначає, що предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 Цивільного кодексу України.

В п. 3.7 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» від 18.09.97 р. N02-5/289 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що зміна предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, відповідно до укладених між сторонами договорів, зобов’язання ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» повернути отримані кредитні кошти є грошовим, що, в свою чергу, визначає певний спосіб захисту порушеного права – стягнення заборгованості.

Отже, враховуючи те, що виконання грошового зобов’язання відповідача не було забезпечено заставою у вигляді укладання відповідного нотаріально посвідченого договору, заява позивача про зміну предмета позову у вигляді звернення стягнення на майно відповідача не відповідає способам, визначеними чинним законодавством та укладеними договорами.

Крім того, в п. 2.7 Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу арбітражних судів у 2000 році» від 07.06.2001 р. N 01-8/665 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що звернення стягнення на майно можливе лише у порядку статті 121 АПК як зміна способу та порядку виконання рішення арбітражного суду, а також у разі неможливості безспірного стягнення боргу за визнаною претензією через відсутність коштів на рахунку боржника.

За таких обставин, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача саме шляхом стягнення з відповідача грошових коштів.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на необхідність припинення провадження у справі з наступних підстав.

Так, дійсно, Постановою Національного банку України №39 від 22 лютого 2008 року була відкликана банківська ліцензія та ініційовано процедуру ліквідації Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень».

У той же час, припинення провадження у справі – це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, що повністю відкидають можливість судочинства. Суд зазначає, що припинення провадження у справі відбувається у випадках, коли неможливий судовий захист особи у господарському суді.

Відповідно до п. 2.1 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування статей 80 та 81 Господарського процесуального кодексу України» від 23.08.94 р. N 02-5/612 (з наступними змінами та доповненнями) провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 статті 80 ГПК, зокрема, якщо при розгляді справи буде встановлено що спір непідвідомчий господарському суду (стаття 12 ГПК).

Згідно з частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство.

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Проте, оскільки вказаний спір виник в процесі виконання між сторонами умов договорів про надання міжбанківських кредитів №13/12-04 від 13.12.2007 р. та №17/12-02 від 17.12.2007 р. (з урахуванням додаткових угод до нього), він підвідомчий господарським судам України, через що підстави для припинення провадження у справі відсутні.

У той же час, в пункті 5 Листа від 17.06.93 р. N 01-8/683 «Про окремі недоліки у вирішенні господарських спорів» Вищий арбітражний суд України зазначив, що провадження у справі не може бути припинене з підстав, не передбачених ст. 80 АПК.

Крім того, суд звертає увагу на те, що частиною 2 статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положення частини другої статті 124 Конституції України треба розглядати у системному зв’язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п’ята статті 55 Конституції України). Отже, право особи (зокрема юридичної особи) на судовий розгляд спору, не можуть бути поставлені в залежність від наявності чи відсутності в законах України спеціальних положень про можливість звернення до суду по кожній конкретній категорії справ. Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов’язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право.

Суд зазначає, що положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема, глава 16, яка регулює процес ліквідації банків, не містять приписів про заборону розгляду судом справи за участю банку, щодо якого відкликано банківську ліцензію в процесі судового провадження та розпочато процедуру ліквідації, як і не містять приписів про обов’язковість припинення провадження у справі за участю цього банку. Це, зокрема, випливає з п. 8 ч. 1 ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в якій зазначено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, оскільки постанова Національного банку України №39, якою була відкликана банківська ліцензія Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» була прийнята 22.02.2008 р., в межах ліквідаційної процедури вимоги до банку пред’являються з 23.02.2008 р. У той же час, заява позивача про вжиття запобіжних заходів була подана до суду 22.02.2008 р., що не суперечить нормам Закону України «Про банки і банківську діяльність» та також свідчить про відсутність підстав для припинення провадження у справі.

Не підлягає також задоволенню і клопотання відповідача про скасування накладеного арешту на майно Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» з наступних підстав.

Так, статтею 43-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову.

Суд зауважує, що завданням інституту забезпечення позову є гарантування прав позивача. Обґрунтуванням застосування судом заходів забезпечення позову є можливість виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог. Отже, арешт на майно відповідача був накладений судом саме з метою захисту порушених прав позивача, та був направлений на забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому. На думку суду, скасування арешту, як наслідок призначення ліквідатора банку, передбачений статтею 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не може бути розповсюджено на арешт, який накладається судом з метою забезпечення позову. Крім того, в п. 10 Роз’яснень «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 23.08.94 р. N 02-5/611 (з наступними змінами та доповненнями) Вищий арбітражний суд України зазначив, що враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинились до застосування заходів забезпечення позову. Отже, враховуючи те, що обставини, які зумовили вжиитя заходів до забезпечення позову, не відпали, та приймаючи до уваги відсутність зміни обставин, що спричинились до застосування заходів забезпечення позов, суд не вбачає підстав для скасування накладеного арешту.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» (95000, м. Сімферополь, вул. К. Лібкнехта, 5, ідентифікаційний код 20685262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» (01001, Київ, вул. Заньковецької/Станіславського, 3/1, ідентифікаційний код 26549700) заборгованість за кредитними договорами у сумі 1 996 000,00 грн., пеню у розмірі 24013,11 грн., заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами у сумі 4362,85 грн., 20243,76 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.