ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 4/389

06.11.08

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Шпіль»

До

Київської міської ради

Про

визнання частини договору оренди земельної ділянки недійсною

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача           Яровий Я.В. –дов.

Від відповідача Телицька В.А. –дов.

В засіданні приймали участь:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання пункту 4.3 договору оренди земельної ділянки № 78-6-00506 укладеного 20.12.2007р., між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шпіль», недійсним.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає їх необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню, свої твердження виклав у письмовому відзив від 30.09.2008р. та доповненні до відзиву від 21.10.2008р.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2007 року між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шпіль»було укладено договір оренди земельної ділянки, який 28 грудня 2007 року був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів під номером 78-6-00506.

Відповідно до договору №78-6-00506, Відповідач-Орендодавець передав, а Позивач-Орендар прийняв в оренду земельну ділянку по у вул.. Курортна, 11, у м. Києві.

Відповідно до п. 4.3. договору №78-6-00506 у випадку, якщо цей договір не підписаний Орендарем в установленому порядку протягом п'яти місяців з моменту набуття чинності рішення Київської міської ради від 24.05.2007 року №639/1300, розмір орендної плати на період, аналогічний терміну прострочення укладання договору оренди землі, встановлюється у п'ятикратному розмірі, але не більше десяти відсотків на місяць від нормативної грошової оцінки Земельної ділянки.

Позивач вважає, що п. 4.3. договору №78-6-00506 та штрафні санкції, які встановлені в ньому є недійсним, за таких обставин:

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про плату за землю»власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Тобто право на користування земельної ділянкою і відповідне зобов'язання по сплаті орендної плати за землю у Позивача виникло з моменту державною реєстрації договору №78-6-00506, а саме з 29.12.2007 року.

Іншого правочину або нормативного акту відповідно до якого у Позивача до 29.12.2007 року були зобов'язання по сплаті орендної плати за зазначену земельну ділянку не існує.

До моменту укладання договору №78-6-00506 у Позивача були відсутні будь-які зобов'язання щодо сплати орендної плати за земельну ділянку. Тому Позивач вважає, що до моменту державною реєстрації договору №78-6-00506 не був зобов'язаний сплачувати орендну плату ані відповідно до п.4.2. договору №78-6-00506 оренди у розмірі 4% від грошової оцінки, ані відповідно до п. 4.3 договору №78-6-00506 оренди у п'ятикратному розмірі.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельних ділянок виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Рішенням Київської міської ради від 24 травня 2007 року N 639/1300 Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "Шпіль" земельної ділянки для будівництва та реконструкції санаторно-курортного центру на вул.. Курортній, 11 в Оболонському районі м. Києва у короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,72 га.

20 грудня 2007 року між Київською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Шпіль»був укладений договір земельної ділянки по вул. Курортній, 11 у Оболонському районі м. Києва, який 28 грудня 2007 року зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів під № 78-6-00506.

На момент укладення договору як позивач так і відповідач досягли згоди з усіх пунктів вказаного договору.

Частиною 3 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні.

Крім цього укладеним та зареєстрованим договором оренди земельної ділянки у розділі 11 «Зміна умов договору та припинення і поновлення договору»передбачено, що всі зміни та/або доповнення до Договору вносяться за згодою сторін. Згодою або запереченням Орендодавця на зміни та/або доповнення до цього Договору, є його рішення, прийняте в установленому законодавством порядку. А у розділі 12 осопорюваного договору передбачено, що усі спори, які пов'язані із виконанням умов Договору, вирішуються судами України при неможливості досудового врегулювання спорів, що виникають при виконання умов Договору.

Однак позивач не скористався своїм правом на врегулювання спору пов'язане із визнанням пункту 4.3 договору оренди земельної ділянки по вул. Курортній, 11 у Оболонському районі м. Києва недійсним.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому слід зазначити, що згідно п 3 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України сторони можуть визначати зміст господарського договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Рішення Київської міської ради від 24 червня 2007 року N 639/1300 Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "Шпіль" земельної ділянки для будівництва та реконструкції санаторно-курортного центру на вул.. Курортній, 11 у Оболонському районі м. Києва прийняте відповідно до норм чинного законодавства та в межах повноважень Київської міської ради.

Як свідчать матеріали справи, умови договору оренди від 20 грудня 2007 року № 78-6-00506 відповідають вимогам чинного законодавства, були визначені на розсуд сторін і погоджені ними у відповідності з рішенням Київської міської ради від 15.07.04 № 457/1867 «Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві».

Однак, пропозиція про зміну умов договору від 20 грудня 2007 року № 78-6-00506 від Позивача до Київської міської ради не надходила, що порушує вимоги ст. 188 Господарського кодексу. Позивач тільки в процесі розгляду справи направив лист від 24.10.2008р. за №43605 до Київської міської ради з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №78-6-00506, в якому просив виключити п.4.3 з даного договору.

Відповідно до статті 28 пункту 7 рішення Київської міської ради від 15 липня 2004 року N 457/1867 Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві якщо договір оренди землі не підписаний зацікавленою особою в установленому законодавством порядку протягом п'яти місяців з моменту набуття чинності рішенням Київської міської ради про передачу відповідної земельної ділянки в оренду, розмір орендної плати на період, аналогічний терміну прострочення укладання договору оренди землі, встановлюється у п'ятикратному розмірі, але не більше десяти відсотків від грошової оцінки земельної ділянки.

Дане рішення Київської міської ради є чинним і обов'язковим до виконання на відповідній території згідно до статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином пункт 4.3 договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2007 року № 78-6-00506 відповідає вимогам статей 610-612 Цивільного кодексу України, а також пункту 7 статті 28 Розділу IV «Набуття права користування земельною ділянкою»рішення Київської міської ради від 15.07.04 № 457/1867 «Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві», прийнятого і діючого згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Згідно п 3 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України сторони можуть визначати зміст господарського договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Умови договору оренди від 20 грудня 2007 року № 78-6-00506 відповідають вимогам чинного законодавства, були визначені на розсуд сторін і погоджені ними у відповідності з рішенням Київської міської ради від 15.07.04 № 457/1867 «Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві».

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи позивач не довів, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

06.11.2008р. в судовому засіданні за згодою представників сторін, суддя оголосив тільки вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його підписання.

Суддя                                                                                                     І.І.Борисенко

Дата підписання рішення: 17. 11. 2008р