ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.

№ 11/263

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

суддів

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

державного підприємства "Донецька залізниця"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 04.12.2007р.

у справі

господарського суду

№11/263

Донецької області

за позовом

державного підприємства "Донецька залізниця"

до

відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

про

за участю представників сторін:

позивача -

відповідача -

стягнення 332,40грн.

пр. Ніколаєв О.С. –дов. №Н-01/4001 від 25.12.05р.

пр. Фурсова Е.А. –дов. №09-18/1308 від 28.12.07р.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 року державне підприємство "Донецька залізниця" звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" про стягнення 332,40 грн. штрафу за невиконання плану перевезень вантажів по залізницях призначення за березень 2007 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на облікові картки виконання плану перевезення №724, №736 за березень 2007р., претензії, відповіді на претензії, пояснення до облікових карток, телеграми, листи, плани перевезень, копію договору №545 від 22.12.2005р., розрахунок суми штрафу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.10.2007р. (суддя Чернота Л.Ф.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Рішення суду обґрунтоване тим, що на підставі договору залізниця має надати замовлену та заплановану кількість вагонів певного роду, при цьому за невиконання умов договору чинним законодавством передбачена відповідальність сторін, а саме згідно ч.4 п.106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером).

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, відкрите акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме: п.106 Статуту залізниць України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.12.2007р. (судді Шевкова Т.А., Діброва Г.І., Стойка О.В.) рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийнято без всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, що є порушенням вимог ст.43 ГПК України.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено договір №545 від 22.12.2005р. про організацію перевезень вантажів, за умов якого позивач зобов'язався приймати до перевезення вантажі відповідача, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами та заявками вантажовідправника, а також надавати додаткові послуги, які пов'язані з перевезенням вантажу, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався у встановлені строки пред'являти позивачу місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Відповідач за планом №724 на березень 2007р. заявив перевезення 27 850 тон вантажу у 429 вагонах, який до кінця місяця був змінений до 32 197 тон у 489 вагонах. Залізниця узгодила план перевезення №724 з урахуванням його змін до вказаного обсягу. Згідно п.6.3 Правил планування перевезення вантажів весь обсяг був розбитий на середньодобові норми перевезення. Заповнення облікової картки №724 та результати перевезення здійснювалися згідно п.6.5.3 Правил, тобто щодекадно, з урахуванням виконання норм щодобового завантаження.

За результатами місяця відповідачем допущено невиконання плану перевезення у кількості 13 вагонів, за що йому по загальному плану позивачем нарахований штраф.

За другим планом №736 за березень 2007р. відповідач планував перевезення 24 200 тон в 363 вагонах, який до кінця місяця був змінений до 20045 тон у 349 вагонах. Залізниця узгодила план перевезення №736 з урахуванням його змін до вказаного обсягу. Згідно п.6.3 Правил планування перевезення вантажів весь обсяг був розбитий на середньодобові норми перевезення. Заповнення облікової картки №724 та результати перевезення здійснювалися згідно п.6.5.3 Правил, тобто щодекадно, з урахуванням виконання норм щодобового завантаження.

За результатами місяця відповідачем допущено невиконання плану перевезення у кількості 3 вагонів, за що йому по загальному плану позивачем нарахований штраф.

Відповідач не визнав нарахований позивачем за двома обліковими картками суму штрафу в розмірі 332,40грн., тому позивач намагається стягнути в судовому порядку з відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" суму вищевказаного штрафу.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України –договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зазначає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Крім того, одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається, згідно із ст.525 Цивільного кодексу України.

Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються до них.

Статут залізниць України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. У даному випадку, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст.9 Конституції України та ст.10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України.

Одним із таких багатосторонніх договорів є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р.

Згідно п.3.1 Правил планування перевезень експортних, імпортних та транзитних вантажів здійснюється залізницями відправлення у порядку, викладеному у пункті 2 цих Правил. Пунктом 2.1 вказаних Правил визначено, що місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку (далі - країни Балтії) здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами.

Якщо є обставина, яка згідно із п.107 Статуту залізниць України звільняє відправника від сплати штрафу за невиконання плану перевезень, штраф за недовантаження зменшується на кількість не завантажених у зв'язку з цим вагонів (тонн), контейнерів (пп.6.5.3).

Згідно п.1 "Тимчасового Положення про місячне планування та організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів залізничним, морським та річковим транспортом", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 року №357, для перевезення експортних вантажів залізничними або залізнично-водними шляхами сполучення вантажовласники не пізніш як за 20 днів до початку планового місяця подають залізницям відправлення розгорнуті заявки на перевезення експортних вантажів, у яких зазначаються вид та кількість вантажу в тоннах і вагонах, прикордонні залізничні станції, морські та річкові порти, через які прямуватимуть ці вантажі, країна призначення та вантажоодержувач (покупець).

Судом першої інстанції встановлено, що у спірних правовідносинах відповідач здійснив замовлення позивачу на виділення вагонів для здійснення перевезення експортних вантажів залізничними шляхами, і ці замовлення були внесені в плани. Направлення таких замовлень та планування перевезень, як вбачається із вказаних нормативних актів, направлене на упорядкування використання ресурсів залізниці щодо належного обслуговування суб'єктів господарювання у сфері перевезення.

Із встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що перевезення експортних вантажів залізничними шляхами сполучення здійснювалось на підставі замовлень відповідача у порядку, встановленому Правилами.

Згідно пп.2.2 Правил та додатків 1 і 2, відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів у якому, зокрема, зазначається найменування родів та кількість вагонів, такі ж відомості вказуються і в плані перевезень. Відповідно до пп.2.5 Правил разом з проектом місячного плану на перевезення вантажів відправники за наявності достатньої кількості вантажу надають управлінням залізниць відправлення плани перевезень вантажів маршрутами за встановленою формою (додаток 4). Календарні плани перевезень вантажів маршрутами можуть коригуватися залізницею за заявою відправника, наданою за дві доби до початку декади. Цим підпунктом також визначено, що плани перевезення маршрутами у цілому для залізниці і за родами вантажів затверджуються начальником залізниці з повідомленням начальників дирекцій залізничних перевезень, які в свою чергу доводять ці плани до відома станцій, а станції - до відома відправників.

Підпунктом 2.6 Правил визначено, що за два дні (не враховуючи дня подання) до початку декади відправник подає начальнику станції декадну заявку (додаток 5) в електронному вигляді з розподілом подачі вагонів на кожний день.

Відтак на підставі договору залізниця має надати замовлену та заплановану кількість вагонів певного роду. При цьому за невиконання умов договору, а саме плану перевезень, передбачена відповідальність.

Згідно ч.4 п.106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером). При цьому Статут визначає, що Правила –це нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов'язки сторін у процесі перевезення вантажів.

Норми Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення не дають підстав вважати, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись вищевказані нормативні акти, які не суперечать цій Угоді. Крім того, згідно ст.3 § 1 Угоди кожна сторона учасниця угоди зобов'язана здійснювати перевезення всіх вантажів, крім визначених у ст.4, на умовах цієї Угоди, якщо, зокрема, перевезення передбачене у плані перевезень вантажів залізницею відправлення, якщо діючі на залізниці відправлення внутрішні правила не визначають іншого порядку.

Відповідно до ст.7 §6 Угоди відправник вантажу зобов'язаний у накладній на перевезення вантажу вказати вихідні прикордонні станції переходу (перетинання державного кордону), які і визначають залізницю призначення на території України.

Стаття 36 Угоди передбачає, що за відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею даної Угоди.

Пункт 6.7 Правил планування перевезення вантажів (із змінами, внесеними Наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 12.09.2005р. №540) який встановлює порядок обліку виконання плану перевезень в обліковій картці, передбачає, що дані про навантаження на залізниці призначення вказуються для всіх вантажів тільки у вагонах ( контейнерах) і тільки для залізниць України у графах 10-15 облікової картки. Для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон. Недовантаження на залізниці призначення за декаду визначається як сума недовантажень на окремі залізниці за вилученням загального недовантаження за декаду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд помилково дійшов висновку, що рішення прийнято без всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, що є порушенням вимог ст.43 ГПК України, оскільки з врахуванням норм Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, приписів пункту 106 Статуту залізниць України, а також тієї обставини, що згідно ч.4 пункту 106 Статуту залізниць України відповідальність настає за невиконання плану перевезень по залізницях призначення, а згідно п.6.7 Правил він стосується обліку виконання плану перевезення вантажів через залізничні переходи на експорт, не завантажених з вини відправника, тому суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, а саме ч.4 пункту 106 Статуту залізниць України та п.6.7 Правил планування перевезень вантажів.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За результатами перевірки у касаційному порядку встановлено, що фактичні обставини, які входять до предмету доказування у цій справі, з'ясовані судом першої інстанції з достатньою повнотою, однак переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційною інстанцією неправильно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду апеляційної інстанції не відповідають цим обставинам, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця" задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.12.2007р. у справі №11/263 скасувати.

Рішення господарського суду Донецької області від 03.10.2007р. у справі № 11/263 залишити в силі.

Головуючий           Є. Першиков

Судді           Т. Данилова

І. Ходаківська