ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2008

Справа №2-7/16146-2007

За позовом Закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» (Київська область, м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 99; 04086, м. Київ, вул. Петропавлівська, 34, ідентифікаційний код 32967502)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» (м. Сімферополь, пр. Сільський, 35, ідентифікаційний код 31103143)

Про стягнення 49693,03 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача - не з’явився.

Суть справи: Закрите акціонерне товариство «Кондитерська фабрика «Лагода» звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» про стягнення 49693,03 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням ГС АР Крим від 22.05.2007 р. у справі №2-25/5870-2007, залишеним без змін Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.07.2007 р., з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» на користь Закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» було стягнуто 277 494,81 грн. заборгованості. У даному позові ЗАТ «Кондитерська фабрика «Лагода», у зв’язку з порушенням відповідачем виконання грошового зобов’язання, просить стягнути з ТОВ «Луксор» штраф у сумі 27749,48 грн., 17710,55 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 4233,00 грн.

У судовому засіданні, що відбулося 07.02.2008 р., сторони представили суду мирову угоду для її затвердження. Оскільки текст мирової угоди не відповідав загальним положенням та вимогам щодо змісту угод, ухвалою ГС АР Крим від 07.02.2008 р. в затвердженні мирової угоди було відмовлено та запропоновано сторонам надати суду належним чином оформлену мирову угоду. Аналогічні пропозиції були викладені в ухвалі ГС АР Крим від 03.03.2008 р.

Проте, вимоги суду були залишені сторонами поза увагою, представники сторін у судове засідання не з’явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи були проінформовані належним чином рекомендованою кореспонденцією. За таких обставин суд вважає за необхідне розглянути спір по суті з прийняттям відповідного рішення.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд

ВСТАНОВИВ :

04.01.2007 року між Закритим акціонерним товариством “Кондитерська фабрика “Лагода”, Київська область, м. Кагарлик та Товариством з обмеженою відповідальністю “Луксор”, м. Сімферополь укладено договір постачання за № 32/П.

Відповідно до умов договору позивач (Постачальник за договором) зобов’язаний поставити та передати кондитерські вироби відповідачу (Замовник за договором), а відповідач у свою чергу зобов’язується прийняти та оплатити їх на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно п. 3.11 Договору продукція приймається шляхом підписання та завірення видаткової накладної, що підписується обома сторонами.

Позивач відповідно до умов договору поставив товар на загальну суму 319 028, 38 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: ВН №АК-0001794 від 07.07.2006 року, ВН № АК-0001896 від 20.07.2006 року, ВН № АК-0001978 від 31.07.2006 року, ВН № АК-0002652 від 06.10.2006 року, ВН № АК-0002892 від 30.10.2006 року, ВН №АК-0003097 від 20.11.2006 року, які були підписані обома сторонами.

Відповідно до п. 5.1 договору відповідач зобов’язався оплачувати продукцію згідно видаткових накладних, що підписуються уповноваженими представниками обох сторін.

Однак відповідачем здійснено оплату отриманої продукції лише на суму 41533, 57 грн., тому залишок несплаченої поставленої продукції складає суму у розмірі 277 494, 81 грн. Вказана сума заборгованості була стягнута з відповідача рішенням ГС АР Крим від 22.05.2007 р. у справі №2-25/5870-2007, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.07.2007 р.

Факти, встановлені вказаними судовими рішеннями, визнаються судом преюдиціальними, через що, згідно з приписами статті 35 Господарського процесуального кодексу України, звільнюються від доказування.

В рамках цієї справи розглядуються вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» штрафу у сумі 27749,48 грн., 17710,55 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 4233,00 грн.

Так, ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 6.1 Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату продукції Замовник сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 10% від суми заборгованості та понесені постачальником збитки.

Вказане положення відповідає частині 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачений принцип свободи договору, який полягає в тому, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до статей 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Господарським кодексом України визначено, що відносини у всіх сферах господарської діяльності здійснюється на основі договорів.

Відповідно до частини 2 статті 67, частини 4 статті 179 Господарського кодексу України сторони вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Отже, розмір штрафу, передбачений сторонами в пункті 6.1 Договору поставки №32/П від 04.01.2006 р., не суперечить положенням чинного Законодавства України, через що нарахування позивачем штрафу на заборгованість виходячи із умов договору є правовірним. Судом встановлено, що заявлена позивачем до відшкодування сума штрафу у розмірі 27749,48 грн. обчислена ним правомірно, підтверджується матеріалами справи та відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи підтверджується правомірність обчислення позивачем сум інфляційних втрат у розмірі 17710,55 грн. та 3% річних у сумі 4233,00 грн., через що вимоги Закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» в частині їх стягнення з відповідача є обґрунтованими.

В процесі розгляду справи відповідачем були добровільно перераховані грошові кошти у сумі 30 000,00 грн., про що свідчить відповідне платіжне доручення №1 від 07.02.2008 р., через що провадження у справі в частині їх стягнення підлягає припиненню за відсутністю предмета спору на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» підлягають інфляційні втрати та 3% річних у загальному розмірі 19693,03 грн.

Враховуючи те, що грошові кошти у сумі 30000,00 грн. були сплачені відповідачем після порушення провадження у справі, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. Вказаний висновок суду відповідає Роз’ясненням Вищого арбітражного суду України №02-5/78 від 04.03.1998 р.

З урахуванням викладеного, керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» (м. Сімферополь, пр. Сільський, 35, ідентифікаційний код 31103143) на користь Закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» (Київська область, м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 99; 04086, м. Київ, вул. Петропавлівська, 34, ідентифікаційний код 32967502) інфляційні втрати та 3% річних у загальному розмірі 19693,03 грн., 496,93 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Припинити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» на користь Закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «Лагода» 30000,00 грн.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.