ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Михайлюка М.В.,

Суддів :

Рибака В.В.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 року

у справі

№ 20/125 господарського суду м. Києва

за позовом

Державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка"

до

третя особа

ТОВ "Телесфор"

Міністерство культури і туризму України

про

та за зустрічним позовом

до

про

спонукання до виконання обов’язків і стягнення 248328,24 грн. втраченої вигоди

ТОВ "Телесфор"

ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка"

визнання частково недійсним державного контракту

за участю представників сторін:

позивача

Ярошенко В.В.,

відповідача

третьої особи

Волокітін О.В.,

не з’явились,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.06.2007 р. у справі №20/125 (суддя: Палій В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 р. (судді: Сотніков С.В., Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.) в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач за первісним позовом звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний господарський суд, 21.03.2007 р. позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ “Телесфор” про спонукання останнього виконати свої зобов’язання щодо державного контраку на виробництво і розповсюдження фільму “Наташа” на умовах державного замовлення (реєстр № 219 від 07.09.2004 р.) (далі - контракт) та стягнення 248328,24 грн. за час вимушеного простою приміщень павільйону кіностудії.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що фактична відмова продюсера від взятих зобов’язань за контрактом унеможливлює виконання замовником й виконавцем зобов’язань, що в результаті призвело до вимушеного простою павільйону кіностудії і спричинило упущену вигоду в сумі 257898,24 грн. згідно розрахунку станом на 09.11.2006 р. Крім цього, станом на 15.03.2007 р. зайнято 240 м2 павільйону під декорації, такий простій павільйону спричиняє значну майнову шкоду позивачу. Заявою від 10.05.2007 р. позивач уточнив вимоги: просив зобов’язати відповідача відшкодувати понесені кіностудією збитки в розмірі 385269,12 грн.

Відповідач у відзиві заперечує щодо позову та зазначає, що позивач не навів конкретних порушень відповідачем зобов’язань за державним контрактом і не надав відповідачу жодного кошторису на виконання будь-яких робіт з виробництва фільму.

08.05.2007 р. ТОВ “Телесфор” звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" про визнання контракту недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України в частині, що стосується прав і обов’язків позивача за первісним позовом з огляду на те, що укладання трьохсторонніх договорів на умовах державного замовлення за участю будь-яких інших третіх осіб, крім Міністерства та продюсера чинним законодавством не передбачено, як і перерахування державних коштів безпосередньо виробникам без зарахування цих коштів на рахунок продюсера.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів з огляду на наступні обставини.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, місцевий суд посилався на те, що позивач не надав належних й достатніх доказів того, що ДП “Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка” передано, а ТОВ “Телесфор” прийнято в оренду павільйон №3, а також доказів того, що декорації до фільму “Наташа” знаходяться в згаданому павільйоні та протягом 2 років не можуть використовуватись для інших цілей (наприклад, при виробництві інших фільмів). Відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог, місцевий суд дійшов висновку, що ні Законом України “Про кінематографію”, ні Положенням про державну підтримку національних фільмів у продюсерській системі, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 813 від 05.06.1998 р. (далі - Постанова) не заборонено укладення трьохстороннього договору між замовником, продюсером та виконавцем про виробництво і розповсюдження фільму, як і здійснення фінансування на рахунок виконавця.

Доводи скаржника про те, що ДП “Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка” сумлінно виконувало зобов’язання за контрактом й було повністю готове до зйомок фільму (про що свідчать доповідні записки начальників цехів) та листами спонукало ТОВ “Телесфор” приступити до знімального періоду кінокартини, обгрунтовано відхилені апеляційним господарським судом, оскільки згідно п. 3.4.2 контракту фінансування фільму продюсером (ТОВ “Телесфор”) здійснюється по періодах виробництва фільму згідно календарно-постановочного плану виробництва на підставі затверджених кошторисів на проведення робіт підготовчого періоду, знімального періоду та монтажно-тонувального періоду, актів виконання робіт по періодах виробництва; продюсер має право перевірити цільове використання виконавцем коштів, перерахованих згідно цього контракту. Однак, доказів надання відповідачу затверджених кошторисів на проведення робіт підготовчого періоду та акту виконаних робіт по підготовчому періоду позивач не надав.

У порушення вимог ст. 33 ГПК України позивач не надав господарським судам доказів на підтвердження суми розрахунку упущеної вигоди за простій павільйону, а також обґрунтування стягнення за період з 01.11.2004 р. по 10.05.2007 р. Водночас, позивач не надав доказів можливості реального одержання доходів протягом згаданого періоду на підставі ч. 2 ст. 22 ЦК України. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 06.12.2004 р. сторони підписали акт про закінчення підготовчого періоду, який тривав з 07.09.2004 р. до 05.12.2004 р. й кошторисна вартість якого становила 118551 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що знімальний період декілька раз зупинявся й відновлювався, зокрема: знімальний період зупинено 06.12.2004 р. на підставі Наказу Міністерства № 330/1 від 06.12.2004 р., його відновлено замовником лише 10.11.2005 р. на підставі Наказу Міністерства № 206 від 09.11.2005 р. Ці обставини сторонами не заперечуються. Водночас, відповідно до Актів від 10.11.2005 р., 16.12.2005 р., 30.12.2005 р., 12.01.2006 р., підписаних й посадовою особою позивача, станом на зазначені дати павільйон № 3 не міг використовуватись для початку зйомок в зв’язку з проведенням ремонтних робіт. Ці обставини позивач не спростував.

Крім цього, згідно кошторису на будівництво декорації для кінокартини “Наташа” повна вартість декорації становить 150925 грн. Дані витрати підлягають фінансуванню замовником. Натомість, 01.11.2005 р. позивач виставив замовнику рахунок №842 від 01.11.2005 р. на 886361 грн. –80 % кошторисної вартості знімального періоду по кінокартині “Наташа”. Цю суму коштів перераховано на рахунок позивача замовником й в подальшому на виконання Наказу Міністерства від 01.11.2006 р. повернуто кіностудією Державній службі кінематографії.

Апеляційний господарський суд також встановив, що ДП “Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка” не є належним позивачем у справі в частині позовних вимог про спонукання ТОВ “Телесфор” виконати свої зобов’язання щодо контракту, оскільки згідно п. 1.1 контракту замовником є Міністерство, яке доручає, а продюсер та виконавець зобов’язуються створити на умовах державного замовлення повнометражний фільм “Наташа”. Крім цього, у випадку невиконання продюсером п.п. 4.1.1- 4.1.5, 4.2.4 цього контракту продюсер відшкодовує замовнику суму участі замовника у фінансуванні виробництва фільму, а також упущену вигоду, тощо. Разом з тим, замовник по контракту не звертався до суду за захистом порушених державних прав та інтересів продюсером за контрактом.

Доводи скаржника щодо наявності збитків, понесених позивачем в зв’язку із виготовленням декорацій та закупівлею кіноплівки, не заслуговують на увагу, оскільки стягнення цієї суми збитків не було предметом позову й відповідно не розглядалось судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 року у справі № 20/125 залишити без змін.

Головуючий, суддя            М. Михайлюк

Судді          :            В.Рибак

С. Самусенко