ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.08
Справа№ 25/64 А

11
год. 25 хв.

Господарський
суд Львівської області розглянувши в судовому засіданні справу:

за
позовом:

Прокурора
Залізничного району м.Львова

В
інтересах Держави в особі

Державної податкової інспекції у
Залізничному  районі м.Львова

до
відповідача:

Суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, (м.Львів)

про :

стягнення
заборгованості в сумі  794 (сімсот
дев”яносто чотири) грн. 67 коп.

Суддя
: Пазичев В.М.

В.М.
Пазичев

При
секретарі : Люта Я.Я.

Я.Я..Люта

79014;
м. Львів вул. Личаківська, 128

Зал
судових засідань № 310

Представники сторін:

від
позивача:

ОСОБА_2-представник
( довіреність № 33512/9/10016 від 12.11.2007 р.)

від
відповідача:

не  з'явився.

Представникам
сторін, присутнім у судовому процесі роз'яснено зміст ст.ст. 30, 49, 51  Кодексу адміністративного судочинства
України, а саме їх процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти
відводи.

Суть
спору : На розгляд
Господарського суду Львівської області подано позов Прокурора Залізничного
району м.Львова в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції  у Залізничному районі м.Львова до суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, (м.Львів) про  стягнення заборгованості в сумі  794 (сімсот дев”яносто чотири) грн. 67 коп .

Ухвалою
суду від 28.02.2008 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий
розгляд на 05.03.2008 р.

Позивач  вимог ухвали суду про відкриття  провадження у справі від 28.02.2008 р.
виконав частково , явку повноважного представника в судове засідання   забезпечив.

Відповідач
вимог ухвали суду про відкриття
провадження у справі від 28.02.2008 р. не виконав, явку повноважного
представника не забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 107 КАС
України, повідомлений про місце, дату і час розгляду справи.

Враховуючи
те, що суду представлено достатньо доказів для вирішення справи по суті,
відповідно до ст. 128 КАС України, справу розглянуто у відсутності представника
відповідача.

Повний
текст постанови виготовлено та підписано 05.03.2008 р.

Розглянувши
документи і матеріали, подані сторонами, заслухавши пояснення осіб, присутніх в
судовому засіданні, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив
наступне:

Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1зареєстрований Виконавчим комітетом Львівської міської
ради Львівської області 13.12.2006 р. запис про державну реєстраціюНОМЕР_1,
присвоєно  ідентифікаційний номер
суб”єкта підприємницької діяльності в Державному реєстрі фізичних осіб
-платників податків та інших обов”язкових платежів НОМЕР_2. 14.12.2006 р. за №
982 підприємець взятий на облік платника податків у ДПІ у Залізничному районі.

Заборгованість
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. виникла внаслідок несплати податкових
зобов”язань по єдиному податку на підприємницьку діяльність з фізичних осіб за
період з 20.08.2007 р. по 20.11.2007 р. Згідно довідки про заборгованість перед
бюджетом від 16.01.2008 р. № 1113/9/19-023, станом на 15.01.2008 р. фізична
особа -підприємець ОСОБА_1., у відповідності до поданої звітності та відомостей
про сплату, згідно карток особових рахунків та довідки ДПІ у Залізничному
районі м.Львова “Про заборгованість по платежах до бюджету” № 1113/9/19-023 від
16.01.2008 р. має заборгованість по платежах до бюджету в сумі 794,67 грн.

Відповідачу
були направлені податкові вимоги:

-          перша податкова вимога від 29.08.2007
р. № 1/1656 на суму 194,67 грн.;

-          друга податкова вимога від 23.11.2007
р. №2/2312 на суму 794,67 грн.

На
даний час суми податків та фінасових санкцій підприємця ОСОБА_1 є узгодженими
та у встановлені строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою
податкового боргу.

Станом
на час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не
представлено.

При
прийнятті рішення суд виходив з наступного :

Відповідно  до  п.
3  ч. 1
ст.9  Закону  України "Про систему
оподаткування", платники податків і зборів (обов'язкових платежів)
зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у
встановлені законами терміни.

Відповідно
преамбули Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників
податків  перед  бюджетами
та  державними  цільовими
фондами"  від  21.12.2000
р.   № 2181-ІІІ (надалі - Законом
2181),   цей   Закон
спеціальним  законом  з
питань оподаткування,  який
установлює порядок погашення  зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру
оскарження дій органів стягнення.

Згідно
до п. 1.1 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків  перед  бюджетами
та  державними  цільовими
фондами"  від  21.12.2000
р.   № 2181-ІІІ, платники податків
- юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не
мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус
суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно
з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори
(обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Відповідно
до п. 1.12 ст. 1  Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків  перед
бюджетами  та  державними
цільовими   фондами"  від
21.12.2000  р.   № 2181-ІІІ, контролюючий орган - державний
орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює
контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового
боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього
Закону.

Податкові
органи є контролюючим органом стосовно податків і зборів (обов'язкових
платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів.

Контролюючі
органи мають право здійснювати перевірки своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати лише стосовно тих податків і зборів (обов'язкових
платежів), які віднесені до їх компетенції цим пунктом.

Органами,
уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу (далі - органи
стягнення), є виключно податкові органи, а також державні виконавці у межах їх
компетенції.

Підпунктом
5.4.1. п.5.4. ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами"
передбачено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу
платника податків.

Абзацом  2  п.
5.1.  ст. 5 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними
цільовими фондами"  визначено,  що податкове
зобов'язання,  самостійно
визначене платником податків у податковій декларації,  вважається узгодженим з дня подання  такої податкової декларації.

Згідно
п. 5.3.1. ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" -
платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Активи
платника податків (кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать
юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського
відання) можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового
боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно
визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок
активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу ( ст.3 Закону ).У
будь-яких випадках, коли платник податків, згідно із законами з питань
оподаткування, уповноважений утримувати податок, збір (обов'язковий платіж),
якими оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб,
дивіденди, репатріацію, додану вартість, акцизні збори, а також будь-які інші
податки, що утримуються з джерела виплати, сума таких податків, зборів
(обов'язкових платежів) вважається бюджетним фондом, який належить державі або
територіальній громаді та створюється від їх імені.

Згідно
п. 11 ст. 10 Закону України "Про державну податкову службу в
Україні", державні податкові інспекції в районах, містах без районного
поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції
мають право подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та
громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими
фондами за рахунок їх майна.

Облік
платників податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними
податковими органами та іншими державними органами відповідно до законодавства.
Визначення сум податкового боргу за податками, зборами (обов'язковими
платежами), які надходять до бюджетів та державних цільових фондів ,
здійснюється за даними особових рахунків платників податків, що ведуться
органами ДПС згідно з "Інструкцією про порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових
платежів), що надходять до бюджетів та до державних цільових фондів",
затвердженою наказом Головної Державної податкової адміністрації України від
12.05.1994 р. №37 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України
від 03.09 .2001 р. №342 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
18.10.2001 р. за № 887/6078).

Відповідно
до п. 7 Розділу II Інструкції підставою для нарахування платежів до бюджету в
особових рахунках платників є документи, які подаються платником (податкові
декларації, звіти, розрахунки, платіжні повідомлення, довідки про авансові
платежі, та інші документи), документи, які готуються податковими органами
(рішення за актами перевірок з донарахування або скасування раніше нарахованих
сум платежу, фінансових санкцій та пені), документи, які надходять від інших
контролюючих органів.

Відповідно
до ч. 2 ст. 128 КАС України, неприбуття в судове засідання без поважних причин
представника сторони або третьої особи, які не прибули в судове засідання, або
неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно
ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Згідно
ч. 3 ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно
до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до ч. 1 ст. 67 Конституції, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в
порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно
ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу
для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно
ч.1 ст. 136 КАС України, відповідач може визнати адміністративний позов
протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від
адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в
адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Згідно
ч.3 ст. 136 КАС України, судове рішення у зв'язку з відмовою від
адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням
сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу.

Відповідач
вимог ухвал суду не виконав, відзив на позов не подав, доказів погашення боргу
не представив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Виконавши
вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх
сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від
29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що
позовна заява Прокурора Залізничного району м.Львова в інтересах Держави в
особі Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова до ОСОБА_1
(м.Львів) про стягнення заборгованості перед бюджетом в сумі 794 (сімсот
дев”яносто чотири) грн. 67 коп.
є обгрунтованою і підлягає до задоволення.

Згідно
ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати
складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються
законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1)
витрати на правову допомогу;

2)
витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3)
витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;

4)
витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших
дій, необхідних для розгляду справи.

Сплата
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу нормами Кодексу
адміністративного судочинства України не передбачено.

Згідно
п.п. 1, 2 ч. 3 р.VІІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства
України, до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри
судового збору:

судовий
збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку,
встановленому законодавством для державного мита;

розмір
судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1
статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", та
становить 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян,  тобто 3,4 грн.

Відповідно
до ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем -фізична чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 19, 67 Конституції України, ст. 9 Закону України
"Про систему оподаткування", ст.ст. 1, 4, 5, 17 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків  перед
бюджетами  та  державними
цільовими   фондами", ст. 10
Закону України "Про державну податкову службу в Україні", ст.ст. 2,
4, 6, 7, 9, 10, 11, 17, 48, 69, 70, 71, 86, 87, 89, 94, 107,112, 120, 121, 122,
123, 124, 128,138, 139, 140, 151, 152, 153, 154, 157, 158, 159, 160, 161, 162,
163, п. 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задоволити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності -приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, інші реквізити в матеріалах справи відсутні) на користь Державного
бюджету через Державну податкову інспекцію у Залізничному районі м.Львова
(79003, м.Львів вул. Стрийська, 35, інші реквізити в матеріалах справи
відсутні) - 794 (сімсот дев”яносто чотири) грн. 67 коп.

3.          Виконавчий лист видати відповідно до
ст. ст. 258, 259 КАС України.

Постанова
набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Постанова
може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Пазичев
В.М.