ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.08 р.                     Справа № 6/69

Позивач: Закрите акціонерне товариство “Донецьксталь” – металургійнийзавод” м. Донецьк

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

3-я особа: Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про стягнення 8 385,85грн.

Суддя Матюхін В.І.

Представники:

позивача: Животов О.А. – юр.

відповідача: Ігнатова Н.О. – пров. юр., Алмамедов О.Р. – юр.

3-ї особи: Гой В.П. – зав. сектору

Закрите акціонерне товариство „Донецьксталь” – металургійний завод” звернулося з позовом до Державного підприємства „Донецька залізниця” про стягнення безпідставно придбаної майнової вигоди без достатніх правових підстав у розмірі 8 385,85грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 31.05.07р. позовні вимоги були задоволені і з відповідача на користь ЗАТ “Донецьксталь” – металургійний завод стягнуто грошові кошти у сумі 8 385,85грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.07.2007 апеляційну скаргу Донецької залізниці залишено без задоволення, але рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення також про стягнення з Донецької залізниці 8385,85 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.08р. з огляду на те, що “спір розглянуто судами першої та апеляційної інстанцій без дослідження в повному обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об’єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права” вищевказані постанова Донецького апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Донецької області скасовані і справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою від 19.02.08р. господарський суд за клопотанням відповідача залучив до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні залізниці Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку.

Під час розгляду справи заявою від 15.02.08р. позивач уточнив (змінив) свої вимоги і наполягає на стягненні з відповідача 8 385,85грн. збитків, нанесених заводу списанням спірної суми з особового рахунку як ПДВ на відшкодування плати за користування вагонами інших держав (іновагонами).

В обґрунтування позову позивач посилається на неправомірність та безпідставність нарахування відповідачем ПДВ на відшкодування плати за користування іновагонами та списання спірної суми з його особового рахунку, незважаючи на застереження, зазначені у відомостях плати за користування вагонами, а також на:

- умови договору №192 від 17.06.04р.;

- ст.19 Конституції України;

- ст.ст.509, 623 Цивільного кодексу України;

- ст.ст.66, 139, 224, 225 Господарського кодексу України;

- Статут залізниць України;

- Правила користування вагонами та контейнерами.

Залізниця вимоги позивача не визнає посилаючись на їх необґрунтованість, ст.67 Конституції України, відсутність порушення будь-яких зобов’язань перед позивачем та на те, що:

- згідно п.1.3 ст.1 Закону України “Про податок на додану вартість” залізниця є платником податку на додану вартість та зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, який сплачує покупець;

- залізниця зобов’язана включати ПДВ у ціну наданих послуг та утримувати його з покупців цих послуг;

- окремого погодження покупця на оплату ПДВ (окрім узгодження вартості наданих залізницею послуг) не передбачено законодавством України та укладеним між сторонами договором;

- у зв’язку з прийняттям податкових накладних позивачем та відповідачем до податкового обліку права на повернення податку на додану вартість у сумі 8 385,85грн. за грудень 2006р. у позивача немає .

3-я особа наполягає на правомірності дій Донецької залізниці.

Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами і 3-ю особою чинного законодавства щодо нарахування ПДВ на відшкодування плати за користування іновагонами та його списання. Позивач вважає неправомірним нарахування відповідачем ПДВ на відшкодування плати за користування іновагонами та списання спірної суми з особового рахунку без його згоди на це. Залізниця і податкова служба наполягають на тому, що позивач з вартістю отриманих від залізниці послуг повинен сплатити ПДВ.

Розгляд справи закінчено 13.03.2008р.

Для підготовки і оголошення повного тексту рішення у судовому засіданні оголошувалася перерва до 10-30год. 18.03.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

Між позивачем та відповідачем укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 192 від 17.06.04р., предметом якого є надання залізницею ЗАТ “Донецьксталь” – металургійний завод” (вантажовласник) послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п.2.3 Договору залізниця зобов'язалась здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станції Донецьк, Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкрила для вантажовласника особовий рахунок 3916293 з присвоєнням коду № 1032.

За змістом п.2.4 договору вантажовласник зобов’язувався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під'їзній колії, на відповідний рахунок залізниці ТехПД Ясинувата. Одержані кошти залізниця мала зараховувати на особовий рахунок вантажовласника.

Порядок проведення розрахунків за надані послуги встановлено розділом 3 договору, зокрема п. 3.1 визначено, що розмір плати за користування вагонами і контейнерами, наданими на під'їзні колії, вантажовласник сплачує згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами.

Відповідно до п.3.2. договору та залізниця списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи) на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами.

Донецькою залізницею у грудні 2006 року позивачу були подані вагони власності Російської федерації для здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, облік часу перебування яких на під’їзній колії проводився станцією Донецьк за відомостями плати за користування вагонами №№ 1121750, 2121755, 5121768, 6121774, 8121785, 9121791, 10121796, 12121810, 13121814, 14121820, 6111602, 8111616, 10101451, 31101570, 15121830, 16121829, 7121779, 19121844, 20121850, 21121856, 22121861, 23121867, 7101433, 24121873, 25121879, 26121884, 27121889, 28121896, 29121900, 30121909, 31121914.

Вищевказані відомості плати за користування вагонами відповідачем були підписані із зауваженнями. Завод заперечував проти нарахування і не давав згоди на списання з його особового рахунку суми податку на додану вартість, нараховану у розмірі 20% на плату за користування іновагонами. Також відповідач просив суму ПДВ не включати у податкову накладну.

На підставі зазначений відомостей залізниця переліками №№ 216 від 5.12.06р., 215 від 7.12.06р., 233 від 8.12.06р., 242 від 12.12.06р., 227 від 14.12.06р., 218 від 15.12.06р., 202 від 16.12.06р., 135 від 18.12.06р., 227 від 19.12.06р., 219 від 21.12.06р., 212 від 22.12.06р., 187 від 23.12.06р., 105 від 24.12.06р., 126 від 25.12.06р., 215 від 26.12.06р., 213 від 27.12.06р., 206 від 28.12.06р., 209 від 29.12.06р., 267 від 30.12.06р., 95 від 31.12.06р., 80 від 01.01.07р., 47 від 02.01.07р. списала з особового рахунку позивача:

- 41 929,25грн. як плату за користування іновагонами та

- 8 385,85грн. як податок на додану вартість, нарахований на суму плати за користування іновагонами.

Факт списання зазначених сум відповідачем не заперечується.

Зважаючи на те, що:

Стаття 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, порядок укладання яких встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або Правилами перевезень.

Відповідно до частини 9 статі 10 Закону України “Про залізничний транспорт” розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Відповідно до статті 62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. Платежі за перевезення експортно-імпортних вантажів здійснюються згідно з міжнародними угодами та чинним законодавством.

Згідно статті 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організується на договірних засадах.

Взаємовідносини між ДП “Донецька залізниця” та ЗАТ “Донецьксталь” - металургійний завод” врегульовані договором № 192 від 17.06.2004р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Порядок користування вагонами інших держав визначений Постановою Кабінету міністрів України від 28.10.1996р. № 1312 “Про номерний облік простою вантажних вагонів, які належать іншим державам”.

Частиною 4 ст.119 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовласники та порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів з цих питань.

Тобто, за диспозицією цієї норми у разі використання українськими вантажовласниками (зазначеними у ст.5 Статуту) та портами вагонів, що належать іншим державам, відповідна українська залізниця має право на відшкодування (компенсацію) за рахунок цих вантажовласників (портів) витрат, що були понесені саме нею (залізницею) у зв’язку з оплатою іноземній залізниці вартості користування відповідними вагонами при умові, що ці витрати були нею дійсно понесені.

Терміни “плата за користування вагонами” і “відшкодування плати за користування вагонами” не є тотожними, так як у першому випадку плата сплачується за надану послугу - користування вагонами залізниць України (ст.ст.1,119 Статуту), а у другому – відшкодовуються витрати залізниці, яка вона понесла від сплати плати за користування іновагонами.

Розмір різниці між вартістю користування іновагонами та українськими вагонами коливається: у перші години різниця складає декілька разів на користь українських вагонів з точки зору вантажовідправників (вантажоодержувачів); поступово з часом знаходження вагонів у відправника вона зменшується до 4-3 разів, але на розгляд спору по суті це не впливає, так як за користування українськими вагонами вноситься плата фактично невизначеним колом осіб, а за користування іновагонами – відшкодовується плата і тільки вантажовласниками і портами, тобто обмеженим колом осіб.

Відповідно до “Правил експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав”, затверджених на п’ятнадцятому засіданні Ради залізничного транспорту держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав 24.05.1996р. зазначені іноземні вагони передаються іноземними залізницями українським залізницям, які і є користувачами цих вагонів. За користування ними відповідну плату іноземним залізницям вносять саме українські залізниці.

Вантажовідправники, вантажоодержувачі та порти не є користувачами іноземних вагонів, одержаних ними від українських залізниць для виконання вантажних операцій і Закон “Про податок на додану вартість” не передбачає нарахування ПДВ на суми, що підлягають відшкодуванню одними особами на користь інших у зв’язку із внесенням останніми цих сум третім особам на виконання відповідних зобов’язань. Тобто, обсяг відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування у розумінні Закону, у зв’язку з чим нарахування ПДВ на ці суми є взагалі безпідставним.

Відповідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів перерахування відповідачем відповідним іноземним залізницям грошових коштів, утриманих з позивача у вигляді ПДВ (як складової оплати Укрзалізницею вартості послуг іноземних залізниць за користування вагонами), залізницею не надано.

В розумінні приписів Закону України „Про податок на додану вартість” відшкодування витрат однією особою на користь іншої особи не можна ототожнювати як власне плату за надані послуги.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що відповідачем без достатніх правових підстав було списано з особового рахунку позивача за грудень 2006р. грошові кошти у сумі 8 385,85грн. як податок на додану вартість.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на відповідача.

На підставі Закону України „Про податок на додану вартість”, ч.4 ст.119 Статуту залізниць України, “Правил експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав”, затверджених на п’ятнадцятому засіданні Ради залізничного транспорту держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав 24.05.1996р. і керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Закритого акціонерного товариства „Донецьксталь” – металургійний завод” до Державного підприємства “Донецька залізниця” про стягнення 8 385,85грн. збитків, нанесених заводу списанням спірної суми з особового рахунку як ПДВ на відшкодування плати за користування іновагонами, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, п/р 19 в Донецькій філії АБ „Експрес-банк”, МФО 335838, ) на користь Закритого акціонерного товариства „Донецьксталь” – металургійний завод” (83062, м. Донецьк, вул. І. Ткаченка, 122, п/р 8081 у Донбаській філії ВАТ „Кредитпромбанк”, МФО 335593, ) 8 385,85грн. списаних коштів, 102,00грн. на відшкодування витрат по сплаті державного мита, 118,00грн. на відшкодування витрат по сплаті послуг інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду. Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Суддя Матюхін В.І.

Надруковано примірників:

1 – до справи;

1 – позивачу;

1 – відповідачу;

1- 3-й особі.

Виконала:

Тел.381-91-18