ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.08                                                                                 Справа № 18/173пд.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Марія», м. Лисичанськ Луганської області

до Лисичанського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», м. Луганськ

про визнання договору дійсним та визнання нерухомого майна таким, що належить реєстрації

за участю представників:

від позивача:           Соколенко Ю.А. за дов. від 04.01.2008;

від відповідача:           не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги:

-          про визнання дійсним договору купівлі-продажу майна банкрута від 07.05.2004, який укладено між позивачем та СТОВ «Мирна долина»;

-          про визнання нерухомого майна (придбаного за вищевказаним договором) таким, що належить реєстрації.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 10.11.2008 № 251 проти позову заперечує посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

15.09.2004 між позивачем та СТОВ «Мирна долина»у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу згідно якому, СТОВ «Мирна долина»продало, а позивач купив за 960 грн. будівлі складу та олійниці, розташовані за адресою: м. Лисичанськ Луганської області, вул. Кольцова, які були передані йому СТОВ «Мирна долина»за актом приймання-передачі від 22.12.2004.

Зазначений договір купівлі-продажу не передбачав обов’язку сторін посвідчувати його нотаріально.

Позивач у позовній заяві вказав, що зазначений договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчувався.

Через непосвідчення договору нотаріально БТІ (відповідач по справі) не реєструє за позивачем право власності на вказане майно.

На підставі вищевикладених доводів позивач заявив до Лисичанського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» (далі –БТІ) вимоги:

-          про визнання дійсним договору купівлі-продажу майна банкрута від 07.05.2004, який укладено між позивачем та СТОВ «Мирна долина»;

-          про визнання нерухомого майна (придбаного за вищевказаним договором) таким, що належить реєстрації.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 10.11.2008 № 251 проти позову заперечує посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Щодо вимог до БТІ про визнання договору дійсним, то суд вважає, що БТІ не повинно відповідати за цими вимогами, так як немає ніякого відношення до цього договору.

Крім того, діючим законодавством України, в тому числі ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України не передбачено такого способу захисту цивільних прав, як визнання договору дійсним.

Єдине виключення, коли суд може визнати договір дійсним, встановлене ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України згідно якої, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з цим, судом встановлено, що сторони за вищевказаним договором не домовлялися посвідчувати його нотаріально.

І відповідач не ухилявся від нотаріального посвідчення договору, що підтверджується самим договором.

Вказаний висновок судом зроблено також в зв’язку з тим, що позивач не подав суду жодного доказу своїх доводів, що сторони домовлялися посвідчувати договір нотаріально та того, що відповідач ухилявся від його нотаріального посвідчення.

Таким чином, сторонами за позовом був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна у простій письмовій формі і взагалі без домовленості нотаріального його посвідчувати.

Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, вищевказаний договір купівлі-продажу підлягав нотаріальному посвідченню, однак, був укладений лише у простій письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Враховуючи викладене, договір купівлі-продажу майна банкрута від 07.05.2004, укладений між позивачем та СТОВ «Мирна долина», є нікчемним.

Таким чином, законні підстави визнавати вказаний договір дійсним, відсутні.

Щодо вимог про визнання нерухомого майна (придбаного за вищевказаним договором) таким, що належить реєстрації, то вказані вимоги не підлягають задоволенню у зв’язку з тим, що ці вимоги не відповідають встановленим законом способам захисту прав.

Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання

недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Діючим законодавством не передбачено такого способу захисту цивільного права, як визнання нерухомого майна таким, що належить реєстрації.

Висновок про те, що у випадку невідповідності предмету позову встановленим законом способам захисту прав, слід не припиняти провадження у справі за п. 1 ст. 80 ГПК України, а саме відмовляти у позові підтверджується також судовою практикою Верховного суду України (копія постанови ВСУ від 13.07.2004 по справі № 10/732 додається до матеріалів справи).

За таких обставин, в позові слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

11 листопада 2008 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 13 листопада 2008 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                      В.В. Корнієнко