ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2008 р.

№ 22/5д/08-20/134д/08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Губенко Н.М.

суддів

Барицької Т.Л.

Грека Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства "Дніпротранс"

на постанову

Запорізького апеляційного господарського суду

від 10.06.2008 р.

у справі

№ 22/5д/08-20/134д/08

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство 12364"

до

Приватного підприємства "Дніпротранс"

про

визнання недійсним договору

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача не з'явився;

- відповідача не з'явився;

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 16.09.2008 № 393 змінено склад колегії суддів та сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України у наступному складі: Губенко Н.М. –головуючий, Барицька Т.Л., Грек Б.М. –судді.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.09.2008 розгляд справи №22/5д/08-20/134д/08 було відкладено в порядку ст. 77 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство 12364" (надалі позивач) звернулося до господарського суду Запорізької області із позовом про визнання недійсним договору найму (оренди) наземного транспортного засобу, укладеного між позивачем та Приватним підприємством "Дніпротранс" (надалі відповідач) від 31.08.2007.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.02.2008 у справі №22/5д/08-20/134д/08 у позові відмовлено.

Постановою апеляційного господарського суду від 10.06.2008 у справі №22/5д/08-20/134д/08 скасовано рішення господарського суду першої інстанції, в позові відмовлено, визнано неукладеним договір найму (оренди) наземного транспортного засобу від 31.08.2007.

Відповідач, не погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду у даній справі, звернувся із касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову скасувати, рішення господарського суду першої інстанції у даній справі залишити без змін. В обґрунтування підстав касаційної скарги посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: ст.ст. 628, 638 ЦК України, ст.ст. 180, 284 ГК України, ст. 43 ГПК України.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану, касаційну скаргу залишити без задоволення.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарським судом апеляційної інстанції належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарський суд першої інстанції, при розгляді даної справи встановив наступне: 30.08.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди наземного транспорту, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1699; позивач, звертаючись із позовом про визнання вказаного договору недійсним, посилається на наступні обставини: - в преамбулі договору одна його сторона називається орендарем, а інша орендодавцем, в той час як в заключній його частині статус сторін змінений на протилежний, а відтак, згідно зі ст. 5 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не мав права його посвідчувати; - згідно з назвою договору сторонами укладено договір транспортного засобу в однині, в той час як в п. 5.1. договору вказано про оренду восьми транспортних засобів; в п. 10.1. та 4.1. зазначений строку дії договору з 01.09.2006 по 01.09.2011 (5 років), однак сам договір укладений 31.08.2007, тобто до початку його дії. Відмовляючи у задоволенні позову господарський суд першої інстанції виходив із того, що: ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин); наведені позивачем підстави для визнання оспорюваного договору недійсним не впливають на суть правовідносини між сторонами, оскільки з боку ПП "Дніпротранс" договір підписаний Денисенко Н.К., з боку ВАТ "АТП 12364" –Ус С.В. –голова правління; договір підписувався у присутності нотаріуса, яким встановлювалась правоздатність та дієздатність сторін, повноваження їх представників, перевірено належність автомобілів, отже, суд не має підстав вважати, що договір укладено особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; зазначення у вступній частині договору (преамбулі) орендарем ВАТ "АТП 12364" і орендодавцем ПП "Дніпротранс" є технічною помилкою; в п. 1.2. договору визначено, що об'єктом договору є вісім транспортних засобів, вказані їх індивідуальні характеристики; зазначення в договорі строку його дії з 01.09.2006 по 01.09.2011 (5 років) також не є підставою для визнання його недійсним, оскільки не суперечить законодавству, а фактично є угодою сторін про застосування його умов до відносин, що виникли до його укладення.

Господарський суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові виходив з того, що: господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом та необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода; оскільки умови оспорюваного договору не містять приписів щодо незастосування до правовідносин, які виникли між його сторонами, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а тому норми вказаного закону мають застосовуватися до оспорюваного договору; статтею 10 вказаного Закону передбачені істотні умови договорів оренди; дослідивши умови оспорюваного договору апеляційний суд прийшов до висновку, що він не містить таких істотних умов, як: - при визначенні орендної плати сторони договору встановили плату 3 400,00 грн., однак не зрозуміло, чи це є плата за один автомобіль в місяць, чи за всю кількість переданих в оренду автомобілів; - відсутність у договорі порядку використання амортизаційних відрахувань; - відсутність у договорі умови, яка стосується виконання зобов'язань шляхом встановлення видів забезпечення (неустойка, штраф, тощо); - відсутність в договорі умови щодо забезпечення пожежної безпеки, а тому суд прийшов до висновку про неукладеність оспорюваного договору та вказав, що неукладений договір є неіснуючим і не породжує взаємних прав і обов'язків, тому він не може бути визнаний судом недійсним.

Однак колегія суддів не погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Параграфом 5 Глави 58 Цивільного кодексу України (Найм (оренда) транспортного засобу) врегульовані відносини та особливості оренди виключно транспортних засобів. Норми параграфу 5 Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства, регламентують обмежену сферу орендних правовідносин –лише пов'язаних з орендою (наймом) виключно транспортних засобів і поширюються виключно на правовідносини між орендодавцем транспортного засобу та орендарем транспортного засобу, отже, є спеціальними нормами для даного виду правовідносин та є превалюючими над загальними нормами.

Положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" регулюють правовідносини щодо оренди комунального та державного майна, а також можуть регулювати оренду майна інших форм власності, якщо інше не передбачено законом та договором оренди (ч. 1 п. 4 ст. 1).

Як встановлено судами попередніх інстанцій між позивачем та відповідачем було укладено договір найму (прокату) транспортного засобу, в якому сторони на свій власний розсуд погодили умови останнього; більш того, вказаний договір був нотаріально посвідчений.

Оскільки правове регулювання договору найму транспортного засобу здійснюється на підставі загальних положень про найм, передбачених главою 58 ЦК України, відповідно до статті 799 якого встановлено обов'язковість лише щодо письмової форми договорів оренди (найму) транспортних засобів та нотаріального посвідчення у разі укладення таких договорів між фізичними особами, істотних умов щодо укладення таких договорів ЦК не містить, то відсутність в оскаржуваному договорі істотних умов, визначених Законом України "Про оренду державного та комунального майна" не може бути підставою для визнання цього договору апеляційним господарським судом неукладеним в порядку п. 8 ст. 181 ГК України. При цьому слід зазначити, що положення названого Закону передбачають лише можливість регулювання оренди майна для інших форм власності та не визначають обов'язковість регулювання орендних правовідносин за участю недержавних (некомунальних) господарюючих суб'єктів, якими є позивач та відповідач.

Таким чином, апеляційний господарський суд припустився неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до скасування правильного рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2008, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України, зазначені порушення є підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду від 10.06.2008 у справі №22/5д/08-20/134д/08 .

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору найму (оренди) наземного транспортного засобу, укладеного між позивачем та відповідачем 31.08.2007 колегія суддів Вищого господарського суду України вважає зазначити наступне.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом; в кожній справі про визнання угод недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і застосування передбачених законом наслідків.

Частиною 1 с. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує йог дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Стаття 111-7 ГПК України передбачає, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, обставини, які навів позивач в обґрунтування своєї вимоги визнати недійсним договір оренди (найму) транспортного засобу, не можуть бути підставами, в розумінні частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного договору недійсним.

За встановлених господарським судом першої інстанції обставин у даній справі колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується із висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання оспорюваного договору оренди (найму) транспортного засобу недійсним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Отже, на підставі наведеного рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2008 у даній справі відповідає вказаним вимогам, а відтак підлягає залишенню без змін.

Виходячи із викладеного, Вищий господарський суд України прийшов до висновку, що постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а рішення господарського суду першої інстанції –залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Дніпротранс" задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 10.06.2008 у справі №22/5д/08-20/134д/08 скасувати, рішення господарського суду Запорізької області від 11.02.2008 у справі №22/5д/08-20/134д/08 залишити без змін.

Головуючий                                                   Н.М. Губенко

Судді:                                                             Т.Л. Барицька

Б.М. Грек