ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2008

Справа №2-7/1573-2008

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 11)

До відповідача Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Титан» (96012, м. Армянськ, Північна промзона)

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Кузнецов Сергій Іванович (Одеська область, Балтський район, ст. Балта, вул. Маяковського, 18)

Про стягнення 17 592,16 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Деревинська О. М., предст., дов. №39 від 03.01.2008 р.

Від відповідача - Кириченко С. В., предст., дов. №04-01-10/251 від 30.03.2007 р.

Від третьої особи – не з’явився.

Суть справи: Відкрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Державної акціонерної компанії «Титан» про стягнення 17 592,16 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання укладеного між сторонами генерального договору майнового страхування вантажу №1456-147/04 від 25.06.2004 р. Відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» була виплачена відповідачу сума страхового відшкодування у розмірі 16827,16 грн. через пошкодження застрахованого вантажу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.11.2004 р. Крім того, позивачем була сплачена вартість експертизи пошкодженого товару у сумі 765,00 грн. ВАТ «Страхова компанія «Нова» зазначає, що відповідачем не були надані необхідні документи, на підставі яких водій Кузнецов С. І. отримав та перевозив застрахований позивачем вантаж, що робить реалізацію права зворотної вимоги (регресу) неможливим, що, в свою чергу, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача коштів у сумі 17 592,16 грн., які позивач кваліфікує як збитки.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що ним були належним чином виконані свої обов’язки за генеральним договором майнового страхування вантажу №1456-147/04 від 25.06.2004 р., що підтверджує факт перерахування позивачем на поточний рахунок відповідача страхового відшкодування, позаяк відповідно до п. 10.5 договору страхування відшкодування може бути отримано тільки у тому випадку, якщо Страхувальник забезпечив Страховику реалізацію права на регресний позов до осіб, відповідальних за заподіяний збиток. Крім того, відповідач також посилається на те, що відповідно до п. 9.2 договору №357 від 12.02.2004 р. за доручений до перевезення товар несе повну матеріальну відповідальність Виконавець, тобто Фірма “Multiservise International” або ТОВ «Центр транспортної логістики». На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою ГС АР Крим від 03.03.2008 р. відповідач у справі – Державна акціонерна компанія «Титан», був замінений на його правонаступника – Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Титан» у порядку статті 25 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

25.06.2004 р. між Закритим акціонерним товариством «Паливно-енергетична страхова компанія» (Страховик), правонаступником якого згідно з п. 2.3 Статуту є Відкрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова», та Державною акціонерною компанією «Титан» (Страхувальник) був укладений генеральний договір майнового страхування вантажів №1456-147/04, п. 1.1 якого передбачено, що предметом цього Генерального договору є страхування вантажів Страхувальника в процесі транспортування за маршрутами, узгодженими зі Страховиком.

Відповідно до п. 1.2 Договору Страховик приймає на страхування заявлені Страхувальником вантажі та здійснює виплати страхового відшкодування при настанні страхових випадків, передбачених договором, відповідно до визначених цим договором документів.

Згідно з п. 2.1 Договору об’єктами страхування за цим договором є майнові інтереси Страхувальника, пов’язані з володінням, розпорядженням, користуванням належних йому вантажів (у тому числі згідно договорів комісії, договорів доручення тощо) в період їх перевезення за маршрутами, узгодженими Сторонами.

12.02.2004 р. між Державною акціонерною компанією «Титан» (Замовник) та Фірмою “Multiservise International” (Виконавець) був укладений договір №357 на перевезення, транспортно-експедиторське обслуговування вантажів у 20’/40’ контейнерах, залізничних вагонах, автомашинах та інші послуги, згідно з п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець здійснює перевезення та транспортно-експедиторське обслуговування експортного вантажу (двоокис титану, червоний залізноокисний пігмент та інші види продукції в 25 кг паперових/поліпропіленових мішках, паллетизированих по 1 тоні або в контейнерах типу «Биг-Бег») далі по тексту Товар у 20’/40’ морських контейнерах, залізничних вагонах, автомашинах.

В п. 6.1 цього Договору сторони передбачили, що Виконавець має право залучати до виконання комплексу транспортно-експедиторських послуг 3-ю сторону, дії якої не суперечать домовленостям сторін.

03.05.2004 р. між Фірмою “Multiservise International” (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр транспортної логістики» (Виконавець) був укладений договір-доручення №0305, відповідно до п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов’язки представляти інтереси виступати від імені і по дорученню Замовника, а також забезпечити організацію транзитних перевезень територією України і весь комплекс транспортно-експедиторських послуг в морських і річних портах України, включаючи вантажно-розвантажувальні роботи, оформлення митних процедур, всіх необхідних видів інспекцій і карантинів, станційні, залізничні витрати і обслуговування 20 та 40 футових контейнерів та їх стаферівка/расстаферівка, строків і напрямків перевезень вантажів графік поставок яких, а також вартість послуг і робіт та порядок розрахунків визначається в Додатках до цього Договору, які є невід’ємною частиною після їх підписання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаних вище договорів №357 від 12.02.2004 р., №305 від 03.05.2004 р., а також укладеного між Державною акціонерною компанією «Титан» та Компанією E.M. CHEMI контракту №224 від 28.01.2004 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр транспортної логістики» перевозився вантаж відповідача – 20 тон двоокису титану, під завантаження якого була подана 1 автомашина з морським контейнером МАЗ 398-470ОВ, п/п 131-56ОА, контейнер ECMU 1373460, водій Кузнецов Сергій Іванович. Вказаний факт підтверджується листом ТОВ «Центр транспортної логістики» №274 від 18.11.2004 р.

Однак, 20.11.2004 р. на території Одеського морського торгового порту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомашини МАЗ 398-470ОВ під управлінням водія Кузнецова Сергія Івановича, внаслідок якої був деформований контейнер та майданчик для контейнера, про що свідчить довідка Державтоінспекції ОМУ УМВС України в Одеській області від 20.11.2004 р.

Згідно з постановою суду Приморського району м. Одеси від 24.11.2004 р. у справі №3-8133/2004 р. винним у ДТП був визнаний водій Кузнецов Сергій Іванович, на якого був накладений штраф у сумі 40,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що внаслідок ДТП був зіпсований товар Державної акціонерної компанії «Титан», який був застрахований позивачем на підставі заяви №125 від 19.11.2004 р. (а. с. 8).

Листом №04-04-12/349 від 14.02.2005 р. ДАК «Титан» звернулася до позивача з проханням здійснити виплату страхового відшкодування (а. с. 29), за результатом розгляду якої позивачем був складений страховий акт №384 від 16.02.2005 р., з якого вбачається, що сума заподіяного внаслідок ДТП збитку становить 17608,29 грн. (а. с. 30-31).

Позивачем на користь відповідача було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 16 827,16 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення №425 від 02.02.2005 р. та №618 від 17.02.2005 р. (а. с. 40-41).

Крім того, платіжним дорученням №1047 від 24.03.2005 р. позивачем була оплачена вартість проведеної експертизи пошкодженого вантажу у сумі 765,00 грн. (а. с. 42).

Враховуючи те, що направлені на адреси ТОВ «Центр транспортної логістики» та Фірми “Multiservise International” претензії з вимогами відшкодування сплачених коштів не призвели до очікуваного результату, Відкрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» звернулося до суду з позовом про стягнення з Державної акціонерної компанії «Титан» збитків у загальному розмірі 17592,16 грн., обґрунтовуючи свою вимогу тим, що в порушення умов пункту 9.3.7 відповідач не забезпечив Страховику реалізацію права на регресний позов до перевізників, осіб, відповідальних за збереження вантажу та інших осіб, винним у настанні страхового випадку.

Проте, з цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічне положення передбачено статтею 993 Цивільного кодексу України.

Отже, законодавчо передбачено, що до страховика після здійснення страхової виплати переходить право вимоги, яке виникло у особи, на користь якої здійснено відповідну виплату. Тобто вказане положення унеможливлює пред’явлення регресного позову до страхувальника, позаяк у останнього право вимоги до самого себе внаслідок настання страхового випадку не виникає. Виключенням з цього правила є лише положення статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу на те, що пунктом 9.3.7 генерального договору майнового страхування вантажу №1456-147/04 від 25.06.2004 р., на який посилається позивач в якості обґрунтування своїх вимог, взагалі не передбачений порядок забезпечення Страховику реалізації його права на регресний позов. У той же час, до заяви про виплату страхового відшкодування №04-04-12/349 від 14.02.2005 р. позивачем були додані всі необхідні документи, визначені пунктом 10.5.1 укладеного між сторонами договору страхування, що розцінюється судом як належне виконання відповідачем своїх обов’язків за договором. Більш того, в п. 10.5 договору сторони обумовили, що страхове відшкодування може бути отримано лише у тому випадку, коли Страхувальник забезпечив Страховику реалізацію права на регресний позов до осіб, винних за заподіяний збиток. На думку суду вказане положення необхідно розглядати в комплексі з ч. 6 ст. 193 Господарського кодексу України, якою закріплено, що зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Проте, оскільки виплата позивачем страхового відшкодування підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що своїми діями позивач підтвердив забезпечення відповідачем реалізацію Страховику права на регресний позов. Вказаний висновок зроблений судом, зокрема, на підставі положення частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України, згідно з якою правочин (тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків), для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Ст. 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов’язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв’язок. За відсутністю такого зв’язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв’язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв’язок між саме між порушенням зобов’язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Проте, з матеріалів справи не вбачається порушення відповідачем будь-якого зобов’язання, як і те, що саме через дії відповідача Відкрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» зазнало збитків у вигляді сплаченого страхового відшкодування та витрат, пов’язаних з проведення експертизи зіпсованого товару Страхувальника. Вказані витрати були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а обов’язок щодо їх відшкодування був добровільно взятий на себе позивачем при укладанні генерального договору майнового страхування вантажу №1456-147/04 від 25.06.2004 р. Отже, матеріалами справи підтверджується відсутність необхідних складових частин цивільного правопорушення, через що у суду відсутні правові підстави для задоволення позову Відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова».

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Титан» збитків у розмірі 17 592,16 грн.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.