ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2008 р.

№ 2-25/17771-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника позивача:

Нікітіної Т.С.

касаційну скаргу

Феодосійського казенного оптичного заводу

на рішення

від 04.02.2008

господарського суду

Автономної Республіки Крим

у справі

№ 2-25/17771-2007

за позовом

Акціонерного банку "Київська Русь" в особі Феодосійського відділення № 1 Сімферопольської філії Акціонерного банку "Київська Русь"

до

Феодосійського казенного оптичного заводу

про

стягнення 1130482,16 грн.

В судове засідання представник відповідача не з’явився, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року акціонерний банк "Київська Русь" в особі Феодосійського відділення № 1 Сімферопольської філії акціонерного банку "Київська Русь" звернувся з позовом до Феодосійського казенного оптичного заводу про стягнення суми боргу - прострочених відсотків за користування коштами за кредитом у розмірі 358791,76 грн. та 36315,35 доларів США, а також суми неустойки за порушення грошового зобов’язання в розмірі 325219,34 грн. та 52094,76 доларів США.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.02.2008 у справі № 2-25/17771-2007 позов задоволено. Стягнено з Феодосійського казенного оптичного заводу на користь Феодосійського відділення № 1 Сімферопольської філії акціонерного банку "Київська Русь" 1130482,16 грн. Надано Феодосійському казенному оптичному відстрочку виконання рішення до 01.04.2008.

В апеляційному порядку зазначене рішення не переглядалось.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.02.2008. Скарга мотивована тим, що рішення господарського суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 258 ГК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено господарським судом, 30.09.2002 між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 01/02-09-4, згідно умов якого банк надає відповідачу кредит в сумі 272400,00 грн., строком дії з 30.09.2002 року по 29.09.2003 зі сплатою 26% річних. При розрахунку відсотків календарний рік приймається за 365 днів. Умовами договору було визначено призначення кредиту: придбання обладнання за договором купівлі-продажу № 846/35 від 20.09.2002.

Крім того, умовами договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом оплати платіжних документів з позикового рахунку позичальника або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. При цьому, нарахування банком відсотків за користування кредитом починається з дати перерахування кредитних коштів з позикового рахунку по день повного його погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. У випадку ж прострочення погашення кредиту, відсотки на суму кредиту нараховуються й за період прострочення до моменту його погашення. До того ж, позичальник зобов’язався використовувати кредитні кошти на цілі, передбачені цим договором, та забезпечити повернення отриманих кредитних коштів не пізніше 29.09.2003.

Згідно умов договору, відповідач зобов’язався оплатити банку відсотки за користування кредитом у відповідності з даним договором, а за порушення строків повернення кредитних коштів та відсотків, оплатити банку додатково до встановленої відсоткової ставки пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день простроченого платежу.

Умовами договору також встановлено, що у випадку недотримання позичальником умов кредитного договору, банк має право розірвати договір та достроково стягнути кредитні кошти і відсотки за користування кредитними коштами з оплатою штрафу у розмірі 1,5% від суми використаних позичених коштів, а за несвоєчасне повернення кредитних коштів та оплату відсотків за користування кредитною лінією, позичальник оплачує пеню, яка нараховується на суму простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.1 даний договір вступає в силу з дати його підписання та діє до повного погашення кредиту та оплати нарахованих відсотків, а також інших боргових зобов’язань позичальника за даним договором.

Згідно з додатковою угодою до кредитного договору № 01/02-09-4 від 30.09.2002, яка підписана 17.02.2003 і є невід’ємною частиною кредитного договору від 30.09.2002, сторони визначили, що з 01.02.2003 відсоткова ставка за кредитним договором встановлюється в розмірі 20% річних.

Відповідно до договору про внесення змін до кредитного договору № 01/02-09-4 від 30.09.2002, підписаного 01.12.2004, сторони передбачили, що з 01.12.2004 в пункті 2.1 кредитного договору цифри та літери "20% річних"замінено на цифри та літери "25% річних", а пунктом 2 передбачено, що строк дії кредитного договору встановлюється до повного виконання сторонами взаємних обов’язків, які випливають з кредитного договору.

Судом також було встановлено, що 26.02.2003 між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 01/03-02-4, згідно умов якого, банк відкриває позичальнику кредитну лінію строком дії з 26.02.2003 по 25.02.2004 з оплатою 24% річних. При розрахунку відсотків календарний рік приймається за 365 днів. Ліміт кредитної лінії за даним договором встановлюється в сумі 1000000,00 грн. При цьому, кредитування позичальника здійснюється окремими траншами. Окремі транші надаються на підставі заяви позичальника за умовою попереднього оформлення договору застави на суму, визначену за згодою сторін. Перший транш складає 277000,00 грн.

Умовами вказаного договору передбачено, що нарахування банком відсотків за користування кредитом починається з дати перерахування кредитних коштів з позикового рахунку по день повного його погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно за період включно з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця, та оплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня звітного місяця та разом з повним погашенням кредиту. Нарахування та оплата відсотків за користування кредитом здійснюється в валюті кредитування. У випадку прострочки погашення кредитної лінії відсотки на суму кредиту нараховуються та за період прострочки до моменту повного погашення кредитної лінії.

Крім того, договором встановлено, що позичальник зобов’язується використовувати кредитні кошти на цілі, передбачені даним договором та забезпечити повернення отриманих кредитних коштів не пізніше 25.02.2004, оплачувати банку відсотки за користування кредитом у відповідності з умовами даного договору, а за порушення строків повернення кредитних коштів та відсотків, оплачувати банку додатково до встановленої відсоткової ставки пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день простроченого платежу. За несвоєчасне повернення кредитних коштів та оплату відсотків за користування кредитною лінією позичальник оплачує пеню, яка нараховується на суму простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який оплачується пеня.

Згідно з п. 7.1 договору, даний договір вступає в силу з дати його підписання та діє до повного погашення кредитної лінії та оплати нарахованих відсотків, а також інших боргових зобов’язань позичальника за даним договором.

26.02.2003 між сторонами було складено та підписано договір про внесення змін до кредитного договору № 01/03-02-4 від 26.02.2003, відповідно до якого сторони домовились, що з 01.12.2004 в пункті 2.1 кредитного договору цифри та літери "24% річних на фактичну заборгованість за кредитом в гривні" замінити на "28% річних на фактичну заборгованість за кредитом в гривні". Пунктом 2 договору про внесення змін до кредитного договору № 01/03-02-4 від 26.02.2003 встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту підписання, діє на протязі строку дії кредитного договору, та є його невід’ємною частиною.

Крім того, 25.09.2004 між позивачем та відповідачем підписаний договір про внесення змін до кредитного договору № 01/03-02-4 від 26.02.2003, відповідно до якого сторони домовились, що в пункті 2.1 кредитного договору цифри та літери "25 лютого 2004 року" замінено на "28 вересня 2005 року", цифри та літери "16% річних на фактичну заборгованість по кредиту в доларах США" замінено на "16,5 відсотків річних на фактичну заборгованість по кредиту в доларах США", а в пункті 5.2.1 кредитного договору цифри та літери "25 лютого 2004 року" замінено на "28 вересня 2005 року".

Судом також встановлено, що рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.06.2006 у справі № 2-30/8148-2006 за позовом акціонерного банку "Київська Русь" в особі Феодосійського відділення № 1 Сімферопольської філії акціонерного банку "Київська Русь" до Феодосійського казенного оптичного заводу про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 01/03-2-4 від 26.02.2003 та № 01/02-09-4 від 30.09.2002, позов задоволено. Стягнено з відповідача в цілому суму боргу у розмірі 902260,00 грн. та 128835,00 дол. США, прострочених відсотків за користування коштами за кредитами у розмірі 60278,00 грн. та 33592,38 дол. США, суму неустойки за порушення зазначених грошових зобов’язань в розмірі 1905,96 грн. та 6372,30 дол. США. 01.09.2006 господарським судом АР Крим, на виконання цього ж рішення та ухвали господарського суду АР Крим від 01.09.2006 у справі № 2-30/8148-2006 про виправлення описки, виданий наказ.

12.10.2006 державною виконавчою службою в м. Феодосії винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 2-30/8148-2006.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач всупереч умовам вказаних кредитних договорів від 30.09.2002 та від 26.02.2003, а також всупереч вимогам чинного законодавства України, не виконує свої зобов’язання щодо сплати відсотків по кредитам, у зв’язку з чим вищезазначені грошові суми підлягають стягненню.

З такими висновками суду в повній мірі погодитись не можна.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з цим позовом просив стягнути з відповідача такі суми боргу - прострочені відсотки за користування коштами за кредитом у розмірі 358791,76 грн. та 36315,35 доларів США і суму неустойки за порушення грошового зобов’язання в розмірі 325219,34 грн. та 52094,76 доларів США. Однак, розрахунки позивача у матеріалах справи відсутні, як і не позначений період, за який він вимагав стягнути ці суми.

В той же час, правильність зроблених у цьому зв’язку позивачем нарахувань, що на думку суду підлягали до стягнення, останній, всупереч вимогам ст.ст. 47, 43, 84 ГПК України, не перевірив та у рішенні не навів.

Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Стягнення пені, за правовою природою, є мірою цивільно-правової відповідальності, яка, згідно із ст. 550 ЦК України, наступає за певних умов, а саме лише за наявності вини боржника.

З огляду на зазначені вимоги діючого законодавства суд, в порушення ст.ст. 47, 43 ГПК України, не з’ясував чи дійсно у справі мають місце обставини, які свідчать про наявність вини відповідача і дають підстави для покладення на нього обов’язку щодо сплати пені за зобов’язанням.

У цьому ж зв’язку, суд не дав ніякої оцінки наявним у справі документам, з яких випливає, що на виконанні Державної виконавчої служби в м. Феодосії АРК знаходиться виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду АРК від 16.06.2006 про стягнення з Феодосійського казенного оптичного заводу на користь Феодосійського відділення № 1 Сімферопольської філії акціонерного банку "Київська Русь" 981174,80 грн.; що постановою від 20.10.2006 дане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження від 21.11.2001 про стягнення з Феодосійського казенного оптичного заводу на користь фізичних і юридичних осіб заборгованості в сумі 3078187,87 грн., в тому числі на користь стягувачів по заробітній платі; що на виконання вказаних рішень державною виконавчою службою були накладені арешти на всі поточні рахунки підприємства-боржника, а також на його майно та грошові кошти, які знаходяться в касі заводу; що на протязі 2001-2007 років стягнення за виконавчим провадженням здійснювалось за рахунок примусового списання грошових коштів з арештованих рахунків, а стягнені грошові кошти розподілись в порядку ст. 44 Закону України "Про виконавче провадження".

Наведене дає підстави для висновку про те, що обставини справи були досліджені судом неповно. У цьому ж зв’язку постановлене за справою судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить на підставі наданих доказів встановити фактичні обставини справи і, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно вимог процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Феодосійського казенного оптичного заводу задовольнити.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.02.2008 у справі № 2-25/17771-2007 скасувати.

Справу передати до господарського суду Автономної Республіки Крим на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.