ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 р.

№ 37/16-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грека Б.М.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "НДІ Птімаш"

на постанову

від 02.06.08 Харківського апеляційного господарського суду

у справі

№37/16-07

господарського суду

Харківської області

за позовом

Закритого акціонерного товариства "НДІ Птімаш"

до

Акціонерного комерційного банку Соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Харківської обласної філії

треті особи

1. Відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Укрсоцстрах"

2. Відкрите акціонерне товариство НАСК "Оранта"

про

стягнення 115825,98 грн.

за участю представників сторін

від позивача:

у засідання не прибули

від відповідача:

Гіленко А.М., дов.

від третьої особи 1:

у засідання не прибули

від третьої особи 2:

Чала І.М., дов.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "НДІ Птімаш" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Акціонерного комерційного банку Соціального розвитку "Укрсоцбанк" матеріальної шкоди в розмірі 105825,98 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн. у зв’язку з неможливістю отримати страхове відшкодування через припинення дії договору страхування 02.09.06, яке сталося внаслідок ухилення відповідача від оформлення та підписання сторонами додаткового сертифікату та додаткових угод до договору страхування №В810-050/04/СТ від 12.08.04 до закінчення терміну дії страхового захисту, тобто до 01.09.06, в результаті чого позивач не мав змоги сплатити страховий платіж у порядку та в термін, визначений сертифікатом.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на неодноразове попередження позивача про необхідність сплати наступного страхового платежу або укладення договору страхування транспортного засобу, але невиконання ним своїх обов'язків до 25.09.06, незвернення до відповідача з приводу страхування транспортного засобу або з приводу відмови або ухиленні від на дання послуг щодо страхування заставленого майна робітниками банку. Відповідач доводив, що позивач лише 25.09.06 звернувся до банку із заявою щодо страхування заставленого засобу наземного транспорту, намагаючись приховати факт ДТП, що сталася 22.09.06.

До участі в справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено Відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Укрсоцстрах" та Відкрите акціонерне товариство НАСК "Оранта".

Ухвалою від 13.03.07 господарський суд Харківської області замінив Акціонерного комерційного банку Соціального розвитку "Укрсоцбанк" на належного відповідача –Акціонерного комерційного банку Соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Харківської обласної філії.

Відкрите акціонерне товариство НАСК "Оранта" надало відзив на позов, пояснивши про ненадання йому страхувальником заяви про оформлення сертифіката у відповідності з п. 1.2 договору страхування.

Рішенням від 08.04.08 господарський суд Харківської області (суддя Доленчук Д.О.) позов задовольнив у повному обсязі.

Рішення мотивовано невиконанням належним чином відповідачем своїх обов’язків за договором страхування №В810-050/04/СТ від 12.08.04 щодо вжиття необхідних заходів стосовно продовження дії цього договору після 01.09.06, а також недоведення обставин завдання позивачеві шкоди не з вини відповідача. Крім того, судом визнано факт завдання позивачу моральної шкоди шляхом приниження його ділової репутації.

Постановою від 02.06.08 Харківський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Карбань І.С. –головуючий, Бабакова Л.М., Шутенко І.А.) рішення суду першої інстанції скасував, а в задоволенні позову відмовив новим рішенням.

Постанова мотивована ненаданням позивачем документального підтвердження безпосередньої вини відповідача в пошкодженні автомобіля РЕUGEOT 307 СС 2004 р., що відбулося в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.09.06, а також недоведенням наявності причинно-наслідкового зв'язку між ДТП, діями чи бездіяльністю відповідача.

Ухвалою від 01.10.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Касатор доводить, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги процесуального і матеріального права щодо обставин, встановлених при розгляді справи, та не врахував неправомірні дії відповідача, наведені в матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до умов трьохстороннього договору страхування заставлених засобів наземного транспорту №В810-050/04/СТ від 12.08.04, відповідач виступає як "Агент", права і обов’язки якого викладені в п.п. 5.5, 5.6 цього договору, в тому числі передбачено здійснення ним заходів щодо оформлення та підписання сторонами додаткового сертифікату або додаткових угод.

Відповідно до п. 1.2 договору страхування його предметом є страхування відповідачем засобів наземного транспорту, що належать позивачу, визначених в Сертифікатах (Додаток №2 до цього договору, який є його невід’ємною складовою частиною). Сертифікат оформлюється на підставі заяви позивача та містить суттєві умови страхування кожного окремого засобу наземного транспорту (зокрема страхова сума, термін страхового захисту, розмір страхового платежу тощо).

Відмовляючи в задоволенні позву, суд апеляційної інстанції виходив з недоведення позивачем того, що згідно з п. 2.1.6 укладеного між позивачем та відповідачем договору застави №810/6-28/1-290 від 12.08.04 вчиняв дії по забезпеченню страхування предмету застави після 01.09.06. Зокрема, позивач не подавав заяву на страхування засобів наземного транспорту та оформлення сертифікату, тому у відповідача не виникли вищевказані зобов’язання.

При цьому судом не надано належної правової оцінки визначенню обов'язків відповідача як агента по договору страхування і відповідність п.п. 5.5, 5.6 цього договору нормам законодавства, що регулюють посередницькі правовідносини з огляду на те, що відповідач є заставодержателем у договорі застави.

Обставини виконання вимог п.п. 5.5, 5.6.3 договору страхування відповідачем не доведено відповідними доказами, враховуючи також передбачені п.п. 9.1, 10.1 договору умови.

Оскільки предметом спору позивачем визначено є відшкодування заподіяної йому шкоди судам слід було встановити обставини, передбачені ст. 1166 ЦК України, на які посилався позивач.

Вищевказані обставини належним чином не з'ясовані також судом першої інстанції.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив лише з обставин невиконання відповідачем своїх обов’язків за договором страхування щодо вжиття необхідних заходів стосовно продовження дії цього договору після 01.09.06, а також недоведення обставин завдання позивачеві шкоди не з вини відповідача. Проте суд не встановив обставини вчинення відповідачем перешкод в оформленні позивачем страхового сертифікату на 2006-2007рр.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків у справі, не встановивши правомірність п. 5.6 договору страхування і наявність права вживати заходи з пролонгації сертифікату страхування виключно в агента, а також не взявши до уваги зобов'язання позивача за договором страхування, укладеним на виконання п. 2.1.6 договору застави, та фактичні обставини виконання позивачем і відповідачем зобов'язань за договором страхування.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій вимог ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства, тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин та залучення до участі у справі всіх осіб, прав і обов’язків яких стосуються спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу задовольнити.

2.          Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.08 та рішення господарського суду Харківської області від 08.04.08 у справі №37/16-07 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Б.Грек

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький