СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27"
жовтня 2008 р.

Справа  № 3/210-08-4316

За
позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

До
відповідача:
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Одеська
міська рада

про визнання дійсним договору купівлі -
продажу та визнання права власності

Суддя  Д'яченко
Т.Г.

Представники:

Від
позивача: ОСОБА_1- фізична особа - підприємець

Від
відповідача: не з'явився

Від третьої особи: не
з'явився

Суть
спору: Позивач
-Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської
області із позовною заявою, в якій просив суд визнати договір купівлі-продажу
будівлі від 10 квітня 2006 року (далі Договір), укладений між Фізичною
особою-підприємцемОСОБА_2та Фізичною особою - підприємцемОСОБА_1 дійсним,
визнати право власності Фізичної особи підприємця ОСОБА_1на будівлю, що
знаходиться заАДРЕСА_1, загальною площею 394,2 кв. м.

Відповідач
був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, але у
судове засідання не з'явився, справа розглядається за наявними матеріалами на
підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд встановив.

10
квітня 2006 року між Фізичною особою -підприємцемОСОБА_2(Продавець) та Фізичною
особою - підприємцемОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу будівлі
№ 0001 (надалі - Договір), на підставі якого Покупцем отримано у власність
будівлю загальною площею 394,2 кв. м, яка знаходиться за АДРЕСА_1 За умовами
договору перехід права власності до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1на
предмет договору - будівлю загальною площею 394,2 кв. м, яка знаходиться за
АДРЕСА_1,  відбувається після повного
розрахунку з продавцем, на підставі чого складається двосторонній акт прийому
-передачі предмету договору. Вартість предмету договору на момент відчуження
складала  50000 грн., що зазначено у
договорі.

На
момент звернення з позовом, оплата за об'єкт нерухомості здійснена покупцем в
повному обсязі у готівковій формі, що підтверджує наявна у матеріалах справи
розписка  від 14.04.2006р. Фізичної
особи-підприємцяОСОБА_2,  якою засвідчено
факт отримання грошової суми за умовами договору.

На
виконання умов договору 15.04.2006р. сторонами складено та підписано акт
прийому -передачі будівлі загальною площею 394,2 кв. м, яка знаходиться
заАДРЕСА_1

Умовами
п.п. 4.1 договору передбачався обов'язок Продавця здати об'єкт в експлуатацію,
провести нотаріальне посвідчення договору, провести державну реєстрацію
Договору у десятиденний строк з моменту підписання сторонами акту прийому
-передачі будівлі.

На
момент вирішення спору нотаріальне посвідчення договору відповідачем не
проведено, що позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись придбаним
об'єктом нерухомості.

Позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1обумовлені захистом права позивача на
набуте майно шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу будівлі від 10
квітня 2006 року та визнання права власності позивача на будівлю, що
знаходиться за АДРЕСА_1 загальною площею 394,2 кв. м.

Суд,
розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши
норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Статтею
203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа,
що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Ст.
657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Згідно
ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Якщо сторони
домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не
вимагається.

Право
власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону
або незаконність набуття прав власності не встановлена судом /ст.328 ЦК
України/.

З
огляду на те, що зміст договору,
укладеного між Фізичною особою-підприємцемОСОБА_2та Фізичною особою -
підприємцемОСОБА_1, не суперечить актам цивільного законодавства та моральним
засадам суспільства, направлений на реальне настання прав та обов'язків сторін,
умови договору купівлі-продажу від 10 квітня 2006 року щодо передачі -приймання
майна у власність сторонами виконано, суд приходить до висновку щодо
достатності підстав для визнання договору купівлі-продажу від 10 квітня 2006
року дійсним.

Згідно
п.3 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту  набрання
законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально
дійсним.

Проаналізувавши
наявні в матеріалах справи докази та норми діючого законодавства, суд приходить
до висновку, що неправомірними діями відповідача порушається правомірно набуте
право позивача на будівлю, що знаходиться за АДРЕСА_1 загальною площею 394,2
кв. м.

Приймаючи
до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними і такими, що
підлягають задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу
будівлі, укладеного 10 квітня 2006 року між Фізичною
особою-підприємцемОСОБА_2та Фізичною особою - підприємцемОСОБА_1,   та визнання права власності позивача на
будівлю, що знаходиться за АДРЕСА_1 загальною площею 394,2 кв. м.

Згідно
Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень” від 01.07.2004р.№1952-ІV, що регулює відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та
правочинів щодо нерухомості, до правовстановлюючих документів, якими є судові рішення,
відносяться рішення, якими за результатами розгляду справи у позовному
провадженні або в порядку окремого провадження у відповідності з положеннями
глави 33 Цивільно -процесуального кодексу України у резолютивній частині
визнано право власності на об'єкт нерухомості за конкретним суб'єктом.

На
підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита в сумі 85
грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі
118 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись
ст.ст.  44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1.  Позов
задовольнити повністю.

2.
Визнати договір купівлі-продажу будівлі від 10 квітня 2006 року, укладений між
Фізичною особою -підприємцемОСОБА_2та Фізичною особою - підприємцемОСОБА_1  - дійсним.

3.
Визнати право власності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_2)
ідентифікаційний НОМЕР_1) на будівлю, що знаходиться за АДРЕСА_1 загальною
площею 394,2 кв. м.

4.
Стягнути з Фізичної особи -підприємцяОСОБА_2 АДРЕСА_3) ідентифікаційний
НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_2)
ідентифікаційний НОМЕР_1) 85 грн. (вісімдесят п'ять) грн. витрат на оплату
державного мита та  118 грн. (сто
вісімнадцять) грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Рішення
набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя
Д'яченко Т.Г.