ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "02" жовтня 2008 р.
по справі  № 07/10-75

від
02.10.2008р.
справа  № 07/10-75

за
позовом  Підприємця ОСОБА_1, м. Луцьк

до
Луцької міської ради, м. Луцьк

про
визнання права власності на самочинне будівництво

Суддя     Сур'як О.Г.

Представники
:

від
позивача: ОСОБА_2, довіреність від 02.07.2008р.

від
відповідача : Кириченко Р.К., довіреність від 27.08.2008р.

Сторонам
роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяви про відвід
судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

25.09.2008р.
за згодою представників сторін відповідно до ст.77 ГПК України в судовому
засіданні оголошено перерву до 02.10.2008р. для надання сторонами додаткових
пояснень по справі.

Суть
спору: Позивач - підприємець ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом, в якому
просить визнати право власності на самочинно збудовані офісні приміщення площею
забудови 31,8 кв.м та загальною площею 36,6 кв.м літером 112-1 - 112-3 по
проспекту АДРЕСА_1 на підставі ст.376 Цивільного кодексу України.

Відповідач
в запереченнях, представник відповідача в судових засіданнях позовних вимог не
визнали, вважають, що відсутній предмет спору і тому відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 80 ГПК України провадження у справі слід припинити, посилаючись на
наступне.

Відповідно
до ст. 1 ГПК України підприємства, установи організації, інші юридичні особи
мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивач
не зазначає у позовній заяві, яким чином було порушено його право власності
Луцькою міською радою і чи взагалі він звертався для того, щоб отримати  відповідні дозволи  і
ввести   в  експлуатацію об'єкти нерухомості.

Крім
того, позивачем не виконані вимоги рішення Луцької міської ради від
12.12.2007р. № 827-11 щодо виготовлення (відкоригування) проекту реконструкції
незавершеного будівництва прибудованого торгового павільйону на АДРЕСА_1 під
офісні приміщення, погодження цього проекту у встановленому порядку, здачі
об'єкта в експлуатацію та оформлення державної реєстрації права власності;
позивачем проігноровано вимоги ст.24 Закону України «Про планування і забудову
територій» та здійснено самочинне будівництво офісних приміщень.

Право
власності на нерухоме майно виникає у момент завершення будівництва та
прийняття його до експлуатації відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів
України від 22.09.2004 року № 1243 “Про Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів”.

Даний
Порядок визначає основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва.

Акт
державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом
виконавчим комітетом Луцької міської ради, що утворив цю комісію, та
реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка
видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Підписаний
і затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта є підставою для укладення договорів про
постачання на цей об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів води,
газу, тепла та електроенергії і включення даних про цей об'єкт до державної
статистичної звітності.

Статтею
376 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Цивільним
кодексом України визначено умови, за яких самочинно збудований об'єкт
нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений
правомірно :

а)
надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже самочинно
збудоване нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності
за цією особою;

б) на
вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб. У цьому випадку відповідно до ч. 6 ст. 376 Цивільного кодексу
України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування
витрат на будівництво, розмір яких може визначатись за погодженням сторін або в
судовому порядку.

Земельна
ділянка на якій розміщена будівля офісних приміщень знаходяться у позивача на
праві оренди, однак її власником є територіальна громада міста Луцька, право
власності якої здійснює Луцька міська рада.

Так
ч.4 ст.376 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за
особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній
ділянці, або якщо порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Тим більше, що договором оренди
земельної ділянки передбачено її цільове призначення, а саме обслуговування
торгівельного павільйону, а не офісних приміщень. Тобто в договорі оренди
вказаної земельної ділянки не передбачено право орендаря здійснювати
будівництво, змінювати цільове призначення без згоди орендодавця.

В
судових засіданнях представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та
зазначив, що, зважаючи не те, що нерухоме майно вже збудоване та може
використовуватись за призначенням, то вказані вимоги у рішенні Луцької міської
ради від 12.12.2007р. № 827-11 позивач не може реалізувати, так як проекти
розробляються перед початком будівництва, а не після проведення будівельних
робіт. Фактичний стан майна та те, що воно самочинно введено в експлуатацію
встановлено технічним паспортом КП «Волинського обласного бюро технічної
інвентаризації» від 09.06.2008р.

Частиною
2 ст.376 ЦК України визначено, що особа, яка здійснила самочинне будівництво,
не набуває право власності на нього. Самочинно збудований об'єкт не може бути у
встановленому законом порядку введений в експлуатацію та відповідно
зареєстрований. Для цього  нормою ч.3
ст.376 ЦК України визначено право суду визнати право власності особи, яка
здійснила самочинне будівництво. Тобто, коли особа дотрималась всіх правил здійснення
будівництва, то її право власності підтверджується свідоцтвом про право
власності, яке видається органом місцевого самоврядування, а у випадку
звернення до суду з позовом про визнання права власності, таким
правовстановлюючим документом при задоволенні позову є рішення суду.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності,
господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача підставна, а  тому підлягає задоволенню.

Такого висновку суд дійшов враховуючи
наступне.

Згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 05.06.1997р., укладеного між МП «Універсал МВ»
(Продавець) та підприємцем ОСОБА_1 (Покупець, позивач), Покупцем було придбано
незавершене будівництво (54% будівельної готовності) торгового павільйону по
проспекту АДРЕСА_1 та отримано від продавця будівельний паспорт за НОМЕР_1 від
14.04.1995р. (а.с.8-16).

З метою використання майна між
підприємцем ОСОБА_1. та Луцькою міською радою був укладений договір від
22.10.1997р. на право тимчасового користування землею на умовах оренди строком
на 25 років, зареєстрований Луцькою міською радою у Книзі записів договорів на
право тимчасового користування землею 22.10.1997р. за № 55 (а.с.17).

Після завершення будівництва нерухомого майна
(торгового павільйону по пр. АДРЕСА_1), маючи намір використовувати зазначене
нерухоме майно під офісні приміщення, підприємець ОСОБА_1. згідно рішення
Луцької міської ради від 12.12.2007р. № 827-11 отримала дозвіл відкоригувати
проект реконструкції незавершеного будівництва прибудованого торгового
павільйону на АДРЕСА_1 під офісні приміщення (а.с.18). Водночас, позивачем не
виконані вимоги рішення Луцької міської ради від 12.12.2007р. № 827-11 щодо
виготовлення (відкоригування) проекту реконструкції незавершеного будівництва
прибудованого торгового павільйону на АДРЕСА_1 під офісні приміщення,
погодження цього проекту у встановленому порядку, здачі об'єкта в експлуатацію
та оформлення державної реєстрації права власності, оскільки будівництво вже
завершено.

Фактичний
стан майна та те, що воно самочинно введено в експлуатацію встановлено
технічним паспортом КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від
09.06.2008р.(а.с.23-30).

Відповідність
самовільно перебудованого торгового павільйону під офісні приміщення в м.
Луцьку по АДРЕСА_1 дійсним державним будівельним, санітарно-гігієнічним та
протипожежним нормам згідно з вимогами ДБН В.2.2-9-99 «Громадські будинки та
споруди», ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання» та ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна
безпека об'єктів будівництва» підтверджується погодженим заключенням від
14.03.2006р., наданим приватним підприємцем ОСОБА_3 (ліцензії на будівельну
діяльність серії НОМЕР_3 від 14.11.2002р., серії НОМЕР_4 від 15.11.2005р.,
а.с.19-22,36-40).

Оціночна
вартість нерухомого об'єкту (офісні приміщення) по проспекту АДРЕСА_1 загальною
площею 36,6 кв.м згідно висновку експерта -оцінювача ОСОБА_4 від 23.09.2008 р.
становить 113812 грн. (а.с.48).

Загальні засади здійснення
будівництва об'єктів нерухомості визначені ст. 375 Цивільного кодексу України.

Недотримання особами, що здійснюють
будівництво, вимог, передбачених ст. 375 Цивільного кодексу України, є
підставою для визнання такого будівництва самочинним.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети або без належного на те дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом пунктів 2, 3 ст.376
Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

В
даному випадку земельна ділянка була надана позивачу в оренду для
обслуговування торгового павільйону. Водночас, рішенням Луцької міської ради
від 12.12.2007р. № 827-11 підприємцю ОСОБА_1. надано дозвіл відкоригувати
проект реконструкції незавершеного будівництва прибудованого торгового
павільйону по АДРЕСА_1 під офісні приміщення.

Статтею 120 ч.5 ЗК України
передбачено, що при переході права власності на будівлю чи споруду до громадян
або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них
переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля
чи споруда.

Право
власності на незавершене будівництво (54% будівельної готовності) торгового павільйону
по проспекту АДРЕСА_1  перейшло до
позивача згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від
05.06.1997р., укладеного між МП «Універсал МВ» (Продавець) та підприємцем
ОСОБА_1.

Посилання
відповідача на те, що право власності на нерухоме майно виникає у момент
завершення будівництва та прийняття його до експлуатації відповідно до вимог
Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року №1243 “Про Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів” не приймаються судом
до уваги, оскільки самочинно забудований об'єкт не може бути у встановленому
законом порядку введений в експлуатацію та відповідно зареєстрований. Особа,
яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього,
оскільки будівництво було здійснено без дотримання передбаченого законом
порядку його здійснення, тому і не може бути законною підставою для виникнення
права власності на такий об'єкт.

Вчинення позивачем правопорушення у
сфері містобудування, за яке законодавством передбачена відповідальність, не
позбавляє права відповідача застосувати до позивача заходи відповідальності,
проте сама по собі ця обставина не може бути підставою для відмови в позові про
визнання права власності.

Згідно
вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у
разі його порушення, не визнання або оспорювання, як визначено ст. 16 ЦК
України.

Заперечуючи проти визнання за
позивачем права власності на майно, відповідач посилається на те, що позивач не
зазначає, яким чином було порушено його право власності Луцькою міською радою,
у зв"язку з цим вважає, що відсутній предмет спору і на підставі п.1-1
ст.80 ГПК України та просить провадження у справі припинити.

Проте
позов про визнання права власності заявляється власником майна, права якого
оспорюються, заперечуються чи не визнаються
і відповідачами можуть виступати особи, які як заявляють про свої права
на майно, так і не пред'являють таких прав, але не визнають за позивачем такого
права, а тому судом відхилено доводи відповідача про припинення провадження у
справі.

Згідно ч.5 ст. 376 ЦК України  на вимогу власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідачем
не доведено, що самочинне будівництво офісних приміщень по проспекту АДРЕСА_1
порушує права інших осіб, або призвело до погіршення несучої здатності несучих
конструкцій будівлі і є безпечним для подальшої експлуатації житлового будинку.

Таким
чином, суд встановив, що проведене позивачем самочинне будівництво офісних
приміщень відповідає вимогам діючих будівельних норм, правил ДБН та не порушує
права інших осіб. В зв'язку з цим,  позов
підлягає до задоволення.

Позивачем
сплачено державне мито на підставі квитанції № 214 від 02.09.2008 року та №
07-8 від 25.09.2008р. на суму 1138,12 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення на підставі квитанції № 216 від 02.09.2008 р. в сумі 118 грн., на
повернення яких останній не наполягає.

Виходячи з зазначеного та керуючись
ст.ст. 15, 16, 376 ЦК України, ст.ст.33, 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

в и р
і ш и в :

1.
Позов задовольнити.

2.
Визнати за підприємцем ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовані офісні
приміщення площею забудови 31,8 кв.м та загальною площею 36,6 кв.м 112-1 -
112-3 літером по проспекту АДРЕСА_1.

Суддя
О.Г.Сур'як

Дата
виготовлення повного тексту рішення: 06.10.2008р.

Суддя
Сур'як О. Г.