ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2008 р.                                                    Справа № 13/894

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., секретаря судового засідання Бордунос Л.І., в приміщенні господарського суду Черкаської області у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом ПП "Лізингова компанія "Комунал-Транс", м. Львів, вул. Б. Котика, 7, к. 405

до відповідача - Відкрите акціонерне товариство "Лисянське автотранспортне підприємство 17145", смт. Лисянка, пров. Бужанський, 52

про стягнення заборгованості та санкцій згідно договору фінансового лізингу №12/05/24 від 31.08.2005р. на суму 296950 грн. 29 коп.

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства "Лисянське автотранспортне підприємство 17145", смт. Лисянка, пров. Бужанський, 52

до ПП "Лізингова компанія "Комунал-Транс", м. Львів, вул. Б. Котика, 7, к. 405

про визнання п. 1.3 договору фінансового лізингу №12/05/24 від 31.08.2005р. недійсним, розірвання цього договору, зобов’язанням до вчинення дій

за участю представників сторін:

позивача: Дідух А.В. –довіреність від 12 лютого 2008 р. №25;

відповідача: Багателя О.П. –довіреність від 3 березня 2008 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

За первісним позовом:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути заборгованість по договору фінансового лізингу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на таке.

31 серпня 2005 року між ПП "Лізингова компанія "Комунал-Транс" (Лізингодавець) та ВАТ "Лисянське автотранспортне підприємство 17145" (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №12/05/24.

Відповідно до Договору Позивач передав, а Відповідач отримав у платне користування на 36 місяців майно, а саме 2 автобуси "Шаолінь" SLG6792, що підтверджується актом прийому-передачі від 08 квітня 2006 року, підписаним обома сторонами. Вибір продавця (постачальника) Предмета Лізингу, згідно п.п.1.2, 1.3 Договору ВАТ «Лисянське АТП 17145»робить самостійно та звільняє лізингову компанію від будь-якої відповідальності.

На виконання умов Договору ПП "Лізингова компанія "Комунал-Транс", згідно замовлення №1 від 31 серпня 2005 року, зробленого Відповідачем, та на умовах договору купівлі-продажу №12/05/14 від 31 серпня 2005 року, придбало у продавця ТзОВ «Форум плюс»(постачальника), обраного ВАТ «Лисянське АТП 17145», два автобуси "Шаолінь" SLG6792, вартістю 476 000 грн. та передало останньому у платне користування терміном на 36 місяців. Проте право власності на предмет лізингу переходить до Відповідача лише після виплати вартості Предмета лізингу ( п.7.3.1. Договору).

Згідно п.3.4 Договору Відповідач зобов'язується проводити оплату лізингових платежів до 15 числа кожного місяця. Однак, починаючи з червня 2006 року, Відповідач сплачує лізингові платежі несвоєчасно та не в повному обсязі. Це призвело до неможливості Позивачем вчасно виконувати умови п. 4.1. кредитного договору №12/06-к від 16.02.2006 року, що був укладений для купівлі Предмета лізингу, обраного Відповідачем, а саме - здійснювати оплату нарахованих банком-кредитором відсотків у період з першого до останнього дня поточного місяця. Неналежне виконання зобов'язання з боку Відповідача призвело до збільшення процентів, які Позивач сплачував самостійно з вини Відповідача. Таким чином, Позивач, переплачуючи відсотки, зазнав збитків в розмірі 19 908,66 грн.

Відповідно до п.1 ст. 220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

У зв'язку з цим, Позивач неодноразово направляв на адресу Відповідача листи-претензії з проханням добровільно виконати фінансові зобов'язання згідно Договору (погасити заборгованість), а також застрахувати Предмет Лізингу, що, зокрема, входить до обов'язків Відповідача (п.6.1.,6.2.Договору). Після чого Відповідачем було перераховано на рахунок Позивача лише 1 000 грн., проте ця сума є недостатньою для погашення Відповідачем своїх фінансових зобов'язань.

В порушення умов Договору (п. 3.4, 3.5, 6.1, 6.2. Договору), п.2 ч.3 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" (Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі), ч.ч. 1, 2 ст.193 ГК України (суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору), а також ст.ст.526 ЦК України (зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться), 530 ЦК України (якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)), станом на 12 лютого 2008року Відповідач допустив заборгованість перед Позивачем за зобов'язаннями згідно умов Договору, сплативши лише частину вартості переданого йому в платне користування Предмету лізингу на суму 278 405 грн.

Таким чином, станом на 12 лютого 2008року сума боргу Відповідача перед Позивачем становить 203 748 грн.

Крім того, відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Договору Відповідач зобов'язаний за свій рахунок застрахувати Предмет Лізингу в 14 денний термін з моменту його передачі. Однак, Предмет Лізингу досі залишається незастрахованим.

Відповідно до п.3.5 Договору у разі прострочення Лізингоодержувачем (Відповідачем) сплати Лізингодавцю (Позивачеві) лізингових платежів Лізингоодержувач (Відповідач) сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, передбаченої до сплати, за кожний день прострочення. Зобов'язання внесення лізингових платежів не підлягає припиненню у разі невикористання Предмета лізингу, незалежно від яких-небудь причин і у випадках, що виникли не з вини Лізингоодержувача (Відповідача). Оплата пені не звільняє Відповідача (Лізингоодержувача) від проведення передбачених Договором розрахунків (платежів).

Зважаючи на те, що Відповідачем прострочено термін виконання грошового зобов'язання та керуючись ч.2 абз.3 ст.231 ГК України, ст.625 ЦК України, Позивачем було нараховано Відповідачу пеню, штраф, інфляцію та три відсотки річних.

Отже, з огляду на те, що станом на 12 лютого 2008року заборгованість Відповідача становить 203 748,00 грн., крім основного боргу у Відповідача перед Позивачем виникли наступні зобов'язання по сплаті штрафних санкцій: пеня в розмірі 16 688,14 грн., штраф - 21 883,68 грн. та інфляційні нарахування - 28 153,64 грн., три відсотки річних - 6 568,17 грн.

Таким чином, розмір штрафних санкцій, інфляції та трьох відсотків річних у сумі становить 73 293,62 грн.

Представник позивача вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача вимоги заперечив, позов не визнає із наступних підстав:

Автобуси китайського виробництва позивачем поставлено з технічними недоліками, при яких експлуатація автобусів небезпечна та неможлива. В результаті чого автобуси приносить збитки, а не прибутки і сплачувати лізингові платежі товариство не має можливості.

Про недоліки в поставлених автобусах було повідомлено як продавця так і лізингодавця, та запропоновано ліквідувати виявлені технічні недоліки в автобусах, але вони не дали позитивних результатів. При виявленні скритих недоліків в поставлених автобусах відповідачем було проведено автотехнічну експертизу, якою встановлено поломку лівого тормозного барабан та низька якість ресор. Львівським господарським судом було підтверджено, що автобуси поставлені із скритими технічними недоліками і їх експлуатація неможлива. Заборгованість по сплаті платежів виникла не тому, що АТП не хоче сплачувати заборгованість, а тому, що не має такої можливості. Відповідач нарахування пені та штрафу вважає безпідставним.

Нарахування штрафу не передбачено договором. Передбачена тільки пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. А відповідальність за порушення грошових зобов'язань відповідно до ст. 625 ЦК України настає тільки тоді, якщо інший розмір процентів не встановлено договором. В даному випадку договором встановлена пеня, а не штраф.

Позивачем нараховано пеню та інші штрафні санкції за 2005-2008 р.р., в той час коли ст.258 ЦК України передбачено строк позовної давності по нарахуванню і стягненню неустойки в один рік. Нарахування пені і штрафів позивачем за 2005 -2006 та по березень 2007 років безпідставна.

Представник відповідача просить в позові відмовити.

За зустрічним позовом:

Відповідно до договору фінансового лізингу № 12/05/24 від 31.08.2005 року ВІДПОВІДАЧ передав ПОЗИВАЧУ два автобуси Китайського виробництва "Shaolin" SLG 6792, автобуси передані по акту прийому-передачі від 18 квітня 2006 року. При прийнятті автобусів було виявлено ряд недоліків, які були відмічені на зворотній стороні акту прийому-передачі і підписані представниками сторін.

Про виявлені недоліки в отриманих автобусах позивачем було повідомлено Відповідача та продавця ТзОВ «Форум-Плюс». Крім того в процесі експлуатації в період гарантійного строку було виявлено ще недоліки в поставлених автобусах, одним із недоліків було виявлено тріщини у передньому лівому гальмівному барабані. Даний недолік предмету лізингу становив небезпеку для життя і здоров’я водія та пасажирів, про що було складено акти та повідомлено Продавця, Лізингодавця, але вони відмовилися ліквідувати недоліки в автобусах і нанесли збитки позивачу в розмірі 160272 гривень.

Для відшкодування збитків позивач вимушений звернутися до Господарського суду Львівської області. Судом Львівської області та судовою автотехнічною експертизою було встановлено, що дійсно автобуси було поставлено з недоліками.

В даний час накази господарського суду Львівської області знаходяться на виконанні в Франківському ДВС Львівського міського управління юстиції, а збитки нам не відшкодовано до цього часу.

Відповідач не визнає вину за поставлений товар неналежної якості, посилаючись на п. 1.3 договору.

Позивач спростовує твердження відповідача:

1. Відповідно до ст. 808 ЦК України "якщо вибір продавця предмета лізингу був

здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем

солідарну відповідальність за зобов’язаннями щодо продажу предмета договору лізингу.

Оскільки договір лізингу складений з Відповідачем, а не з продавцем, то і

Лізингодавець несе відповідальність за предмет лізингу нарівні з продавцем.

2. За пп.2 п. 2 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг»Лізингодавець повинен був попередити лізингоодержувача про недоліки предмета лізингу, а відповідно до пп. 4 цієї статті відшкодувати витрати або усунути недоліки передбачені законом.

Ні продавець ні Лізингодавець (Відповідач) не попередили позивача –АТП про недоліки в автобусах, а тому мають солідарно відповідати за неякісно поставлений предмет лізингу.

3. Оскільки предмет лізингу (автобуси) виявилися неякісними та продовжують простоювати, наносячи збитки АТП то відповідно до п.3 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", позивач вимушений розірвати договір фінансового лізингу.

Такої позиції дотримується і Вищий Господарський суд України (лист Вищого Арбітражного суду України № 01-8/104 від 23.03.98 із змінами від 03.11.1999 та 02.10.2001 р.)

Позивач неодноразово повідомляв керівництво Відповідача та Продавця, але вони вимагають тільки платежів, а ліквідувати недоліки в автобусах відмовляються.

На даний час автобуси нанесли позивачу збитки більше як на 300000 гривень, а тому сплачувати платежі позивач не може із-за відсутності коштів. Позивач розраховував на те, що поставлені автобуси будуть працювати з доходом, з якого зможе сплачувати лізингові платежі.

Представник позивача вимоги підтримав та просить визнати п. 1.3. розділу 1 договору фінансового лізингу № 12/05/24 від 31.08 2005 р. недійсним як такий, що не відповідає вимогам Закону;

винести рішення про розірвання договору фінансового лізингу №12/05/24 від 31.08.2005 р. та зобов'язати відповідача повернути сплачені платежі в сумі 278405 грн. та розпорядитися поставленими автобусами.

ПП «Лізингова компанія «Комунал-Транс» вважає вимоги ВАТ «Лисянське АТП-17145»безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав:

1. Відповідно до п.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. При цьому ВАТ «Лисянське АТП-17145»не зазначає, яких саме вимог, передбачених законодавством, не було дотримано в момент вчинення правочину. Договір між сторонами було підписано та прийнято до виконання і жодних заперечень під час його укладення чи подальшого виконання Відповідачем не зазначалося.

Відповідно до оспорюваного Відповідачем п.1.3 Договору Лізингоодержувач звільняє Лізингодавця від всякої відповідальності за зроблений ним (Лізингоодержувачем) вибір предмета лізингу, а також його продавця (постачальника), ціну, і умови продажу, терміни і спосіб поставки, недоліки і браки предмету лізингу, явний і прихований. Лізингодавець не відповідає за отримання Лізингоодержувачем прибутку від експлуатації предмета лізингу, крім того, 06 травня 2007року на підставі виявлених недоліків Предмета Лізингу Відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з продавця ТзОВ «Форум-Плюс»збитків за поставку неякісного товару. ПП «Лізингова компанія «Комунал-Транс»по даній справі було залучене, як третя особа на стороні Відповідача (продавця).

За даним позовом суд виніс рішенням від 27.08.07 по справі №4/727-5/35. Судом встановлено, що ТзОВ «Форум-Плюс»поставило автобуси неналежної якості, а також усі розрахунки по втратах та компенсаціях пов'язаних з гарантією предмета лізингу, проводяться між ВАТ «Лисянське АТП-17145»(Лізингоодержувачем (Відповідачем)) та продавцем ТзОВ «Форум-Плюс», та вирішив: зобов'язати ТзОВ «Форум-Плюс»поставити ВАТ «Лисянське АТП-17145»(Лізингоодержувачу (Відповідачу)) передній лівий тормозний барабан до автобуса "Шаолінь" SLG6792; стягнути з ТзОВ «Форум-Плюс»на користь ВАТ «Лисянське АТП-17145»(Лізингоодержувача (Відповідача)) 160 272 грн. збитків. При цьому вини Позивача - ПП «Лізингова компанія «Комунал-Транс»або/та невідповідність умов Договору законодавству України не було встановлено.

Дане рішення набрало законної сили та не було оскаржено чи скасоване, а відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Також, не заслуговує на увагу посилання Відповідача на те, що відповідно до п. 1 ст. 808 ЦК України вибір продавця, предмета лізингу був здійснений Позивачем, оскільки цією статтею правом здійснювати вибір продавця наділяється Відповідач (Лізингоодержувач), що в даному випадку передбачено пп. 1.2, 1.3. Договору.

2. Що стосується вимог Відповідача щодо розірвання Договору та повернення йому вже сплачених платежів, то такі вимоги є безпідставними, виходячи з того, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України - Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення договору стороною, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зокрема, Відповідач не зазначає, які саме істотні порушення з боку Позивача є підставою для розірвання Договору.

Представник відповідача за зустрічним позовом просить відмовити в задоволенні вимог повністю.

Інших доказів сторонами не надано.

Оцінюючи зібрані докази у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом обґрунтовані, підтверджені належними доказами у відповідності до вимог ст. 33 ГПК України;

- між сторонами виникли відносини фінансового лізингу (ст. 806, 808 ЦК України) на підставі двостороннього оплатного строкового договору від 31 серпня 2005 року. Саме порушення відповідачем прав позивача і стало причиною його звернення до суду з первісним позовом - за захистом ;

- замовником автобусів виступав відповідач (Лізингодавець), що підтверджено текстом замовлення на постачання автобусів та не спростовано належним чином в судовому засіданні. Тому відповідальність за якість переданого майна в лізинг несе лізингодавець (ст. 808 ЦК України);

- забезпечення виконання зобов’язання у виді штрафу договором не передбачено, тому лізингодавець не має права на задоволення даної вимоги;

- у АТП перед лізингодавцем наявне грошове зобов’язання, тому вимога про стягнення інфляційних та 3% річних є обґрунтованою;

- лізингодавець не обґрунтував вимоги про стягнення збитків та не вказав природи збитків. Відповідач (АТП) не може відповідати за підвищення відсоткової ставки Лізингодавця перед банком;

- враховуючи наявність між сторонами господарський відносин, суд застосовує скорочений термін позовної давності про стягнення пені в шість місяців п. 6 ст. 232 ГК України), за період з вересня 2007 по лютий включно 2008 року;

- лізингодавець в п. 1.3 оспорюваного договору на свою користь ухилився від відповідальності за якість майна, що передається в лізинг, що свідчить про зловживання правом та має обмежуватися на підставі ст. 13 ЦК України;

- АТП належними доказами довело, що не досягнута мета договору і придбані в лізинг автобуси «Шаолінь»не можуть використовуватися за призначенням (технічно несправні) для безпечного перевезення пасажирів;

- розірвання договору можливе лише на майбутнє, з моменту прийняття рішення судом, оскільки неможливе приведення сторін в первоначальне становище з-за особливостей договору лізингу;

- вимоги АТП до лізингової компанії про зобов’язання Лізингодавця повернути сплачені платежі в сумі 278405 грн. та розпорядитися поставленими автобусами задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають способу захисту, передбаченому ст.ст. 15, 16 ЦК України. Питання стягнення коштів та проведення реституції має розглядатися за правилами окремого позовного провадження;

Вимоги за первісним позовом підлягають до часткового задоволення.

Вимоги за зустрічним позовом підлягають до часткового задоволення.

В решті вимог належить відмовити.

Судові витрати належить розподілити між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, Господарський суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: відкритого акціонерного товариства "Лисянське автотранспортне підприємство 17145" смт. Лисянка, пров. Бужанський, 52, , рахунок №6001 в Лисянському відділенні ЧФ КБ "ПриватБанк" МФО 354347

на користь приватного підприємства "Лізингова компанія "Комунал-Транс"

м. Львів, вул. Б. Котика,7, к. 405, , рахунок №709 в ДЛФ ВАТ "КРЕДОБАНК", МФО 385372

203748 грн. боргу, 28153 грн. 54 коп. інфляційних, 6568 грн. 17 коп. –3% річних з простроченої суми, 6235 грн. 99 коп. пені, 2447 грн. 06 коп. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті вимог відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати недійсним п. 1.3 договору фінансового лізингу №12/05/24 від 31 серпня 2005 року, що укладено між приватним підприємством "Лізингова компанія "Комунал-Транс" м. Львів та відкритим акціонерним товариством "Лисянське автотранспортне підприємство 17145" смт. Лисянка

Договір фінансового лізингу №12/05/24 від 31 серпня 2005 року, що укладено між приватним підприємством "Лізингова компанія "Комунал-Транс" м. Львів та відкритим акціонерним товариством "Лисянське автотранспортне підприємство 17145" смт. Лисянка - розірвати на майбутнє.

Стягнути з відповідача: Приватного підприємства "Лізингова компанія "Комунал-Транс" м. Львів, вул. Б. Котика, 7 к. 405, , рахунок №709 в ДЛФ ВАТ "КРЕДОБАНК" м. Львів, МФО 385372

на користь позивача: відкритого акціонерного товариства "Лисянське автотранспортне підприємство 17145" смт. Лисянка, пров. Бужанський, 52, , рахунок №6001 в Лисянському відділенні ЧФ КБ "ПриватБанк" МФО 354347

85 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Суддя                                                   Г.М. Скиба