ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.04.08 р.                     Справа № 20/130

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Державного підприємства „Донецька залізниця”, м.Донецьк

до відповідача Закритого акціонерного товариства „Макіївський металургійний завод”, м.Макіївка

про стягнення 65571,95 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Ігнатова Н.О. – за довіреністю

від відповідача Співак О.Є. – за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Державне підприємство „Донецька залізниця”, м.Донецьк, із позовом до Закритого акціонерного товариства „Макіївський металургійний завод”, м.Макіївка, про стягнення 65571,95 грн. – плати за користування вагонами за час митного оформлення вантажу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на розрахунок ціни позову; відомості про оплату за користування вагонами; акти загальної форми.

Під час розгляду справи позивач надав додаткові пояснення, у яких посилається на ст. 119 Статуту залізниць України і вважає, що оскільки вагони із вантажем для відповідача були затримані на станції Ясинувата у зв’язку з митним оформленням, то відповідач зобов”язаний сплатити плату за користування вагонами за час цієї затримки. Також просив залучити до матеріалів справи зведені відомості нарахованих платежів по залізничних адміністраціях за користування вагонами за вересень – жовтень 2006р., зведені відомості нарахованих платежів за користування вагонами належності інших держав з розподіленням їх по залізницях, додатковий розрахунок ціни позову, пам’ятки про користування вагонами.

Відповідач надав відзив, у якому проти позову заперечує і вважає, що плата за користування вагонами за час знаходження вантажу під митним контролем в очікування видачі вантажу не нараховується, оскільки згідно п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Відповідач зазначив, що відповідно до п. 7 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, видача імпортних вантажів проводиться після митного оформлення, тому нарахування плати за користування вагонами за час знаходження вантажу під митним контролем, є безпідставним.

Строк розгляду справи було продовжено судом за клопотанням сторін у відповідності до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошувались перерви з 15.05.2007р. до 12.06.2007р., з 25.06.2007р. до 10.07.2007р., з 14.08.2007р. до 27.08.2007р., з 22.01.2008р. до 26.02.2008р., з 01.04.2008р. до 10.04.2008.

Дослідивши матеріали справи, та вислухавши пояснення представника позивача, суд ВСТАНОВИВ:

У період з 29.09.2006р. по 23.10.2006р. на ст. Ясинувата Донецької залізниці за перевізними документами № № 0510449-06, 0810453-06, 0910455-06, 1110460-06, 1210462-06, 1310464-06, 1510467-06, 1710470, 2010475, 2110476-06, 2310480-06, 2410482, 2610485, 2710490, 3010496, 3110498, 2810491 на адресу ЗАТ “Макіївський металургійний завод” надходили імпортні вантажі.

Вагони з вантажем були подані позивачем на під’їзну колію відповідача, але не були прийняті останнім у зв’язку із необхідністю завершення митного оформлення. Наведені обставини засвідчені складеними позивачем актами загальної форми № 984, 1001, 1016, 993, 1039, 1031, 1023, 1022, 1056, 1039, 1076, 1090, 1073, 1058, 1057, 1075, 1086, 1080, 1085, 1062, від підписання яких відповідач відмовився.

Після завершення митного оформлення вагони із вантажем відповідачем були прийняті.

Облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними проведено на станції Ясинувата Донецької залізниці за “Відомістю плати за користування вагонами ( контейнерами)” форми ГУ-46 , яка підписана відповідачем із зауваженнями.

За користування наведеними вагонами позивачем згідно із ст. 119 Статуту залізниць України та р. 2, 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України N113 від 25.02.99р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 р. за N 165/3458, була нарахована плата, у тому числі за період затримки вагонів, пов'язаної з митним оформленням.

Відповідач відмовився від сплати сум, нарахованих позивачем за користування вагонами за період їх затримки, пов'язаної з митним оформленням.

Суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 3 Закону України “Про залізничний транспорт” встановлено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до вимог ст. 71 Статуту залізниць України та п. 2.1 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. за N 875/5096, між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1/102/507/06 від 28.02.2006р. на експлуатацію залізничної під’їзної колії, пунктом 13 якого передбачено, що відповідач сплачує залізниці плату за користування вагонами (контейнерами) згідно до Правил користування вагонами та контейнерами.

Статтею 119 Статуту залізниць України встановлено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Тобто, наведеною нормою обов”язок щодо сплати плати за користування вагонами у разі їх затримки, пов”язаної з митним оформленням, покладений безпосередньо на вантажовідправника та вантажоодержувача.

За приписами ст. 121 наведеного Статуту вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинним положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; у інших випадках, передбачених Правилами.

Пунктом 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.99р. N 113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999р. за N 165/3458, встановлено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, "Актів загальної форми ГУ-23".

Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника (п. 4 Правил).

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника (п. 8 Правил).

Пунктом 12 зазначених Правил встановлено, що загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

За приписами п. 13 Правил користування вагонами і контейнерами, плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Згідно до вимог п. 16 Правил вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами у випадках: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Наведений перелік є вичерпним.

Відповідач не довів існування обставин, передбачених ст. 121 Статуту залізниць України, п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, які є підставою для звільнення від плати за користування вагонами.

Відповідач не надав також доказів, що засвідчують затримку вагонів під час перевезення з причин, що залежить від залізниці.

Згідно із ст. 45 Митного кодексу України особи, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, зобов'язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

За приписами ст. 87 цього кодексу, декларантами можуть бути підприємства або громадяни, яким належать товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України, або уповноважені ними митні брокери (посередники).

Декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою (ст. 88 Митного Кодексу України ).

Згідно до письмових пояснень відповідача, які були надані суду під час розгляду справи, обов”язки декларанта з оформлення імпортних вантажів у період з 29.09.2006р. по 23.10.2006р., що прибули на станцію Ясинувата за спірними перевізними документами, здійснював він, оскільки на станції Яснувата Донецької залізниці відсутній підрозділ митного оформлення.

Судом встановлено, що позивач обов’язки декларанта по спірним відправленням не виконував, окремої угоди з відповідачем (брокерської угоди) не укладав.

Статтею 113 Митного кодексу України на працівників залізничного транспорту покладений обов’язок щодо сприяння посадовим особам митних органів у виконанні ними своїх службових обов'язків з метою прискорення здійснення митних процедур під час переміщення транспортних засобів через митний кордон України.

Наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту України від 30.03.2001р. N 231/174 (у редакції наказу Державної митної служби України, Міністерства транспорту України від 28 травня 2004 р. N 399/442) затверджений Порядок взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами.

Пунктом 3.6 цього Порядку встановлено, що на прохання вантажоодержувача митне оформлення товарів (вантажів) у повному обсязі може здійснюватися безпосередньо в митниці відправлення в порядку, установленому в розділі 4 Положення про порядок здійснення контролю за доставкою вантажів у митниці призначення, затвердженого наказом Державної митної служби України від 08.12.98 N 771.

Відповідно до п. 3.12 наведеного Порядку допускається подача транспортних засобів з товарами (вантажами) на під'їзні колії без проставлення на перевізних документах підпису й відбитків особистої номерної печатки посадової особи митниці призначення за умови перебування цих товарів (вантажів) під охороною за зверненням вантажоодержувача.

У разі неможливості здійснити декларування товару (вантажу) в обраний митний режим вантажоодержувач може також розмістити товар (вантаж) згідно з вимогами Положення про склади тимчасового зберігання, затвердженого наказом Держмитслужби України від 07.10.2003 N 674.

Відповідач у письмових поясненнях від 13.08.2007р. № 654/0109 зазначив, що він не скористався можливостями п. 3.6 та 3.12 Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, оскільки це є правом, а не обов’язком вантажоодержувача.

З урахуванням викладеного, та враховуючи, що ст. 119 Статуту залізниць України обов”язок щодо сплати плати за користування вагонами у разі їх затримки, пов”язаної з митним оформленням, покладений на вантажоодержувача; відповідач не довів наявності обставин, які є підставою для звільнення його від плати та не надав доказів, що засвідчують затримку вагонів з причин, що залежать від залізниці, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими , доведеними та підлягають задоволенню.

Згідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 119, 121 Статуту залізниць України та ст. ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Державного підприємства “Донецька залізниця”, до Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний завод” - задовольнити повністю.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний завод” (86101, м.Макіївка, вул. Металургійна, 47, поточний рахунок № 91 у АК „ЮНЕКС” м.Києва, МФО 322539, ) на користь Державного підприємства “Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул.Артема, 68, поточний рахунок № 249 у філії “Укрексімбанку” в м.Донецьку, МФО 334817, ) плату за користування вагонами в розмірі 65571,95 грн., витрати по сплаті держмита в сумі 655,76 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Видати наказ у встановленому порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів або в касаційному порядку через місцевий чи апеляційний господарський суд протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені 10.04.2008р.

Повний текст рішення підписано 15.04.2008р.

Суддя Донець О.Є.

Надруковано 3 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. у справу

Вик. Марченко Ю.О.