ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/209

21.07.08

За позовом:          Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС-Сервіс»

До:                    Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна

Про:                     визнання права власності на об’єкт незавершенного будівництва

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:                    Чудова О.М., представник, дов. № 18 від 21.07.08р.

Від відповідача:           Пузир А.М., представник, дов. № 35246 від 12.10.05р.;

Справа, в порядку статті 77 ГПК України, була відкладена слуханням з 08.07.2008 р. до 21.01.2008р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати за позивачем право власності на об’єкт незавершенного будівництва –автозаправну станцію, що розташована у м. Києві по проспекту Правди, 39-А і складається з наступних будівль та споруд: адміністративної будівлі з підсобними приміщеннями загальною площею 75,7 кв. м. (літ.А), касовий зал з магазином загальною площею 104,9 кв.м. (літ.Б), зобов’язати відповідача зареєструвати за позивачем право власності на зазначену автозаправну станцію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу у здійсненні державної реєстрації права власності на об’єкт нерухомого майна, що знаходяться за адресою: м. Київ, пр-т Правди, 39-А. В зв’язку з вищевикладеним, позивач вважає, що відповідач своїми діями порушує його право власності на новостворене спірне майно, не дозволяючи здійснювати повноцінне користування, володіння та розпорядження ним.

21.07.2008р. позивачем у справі подано уточнення позовних вимог, відповідно до яких позивач просить визнати за ТОВ «АЗС-Сервіс»право власності на об’єкт незавершенного будівництва, що розташований у м. Києві по проспекту Правди, 39-А у складається із наступних будівель та споруд: адміністративна будівля та касовий зал площею 75,7 кв.м. (літ.А), магазин та мийка площею 104,9 квадратних метрів (літ.Б), склад ГПМ площею 45 квадратних метрів (літ.В), зобов’язати відповідача зареєструвати за позивачем право власності на зазначену автозаправну станцію.

Відповідач в судовому засіданні 08.07.08р. письмовий відзив на позов не подав, але представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що на об’єкт незавершенного будівництва право власності не може бути зареєстровано.

Керуючись статтею 75 ГПК України, господарський суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір по суті за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗС-Сервіс»є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-1», що підтверджується протоколом № 2 від 14.11.01р. про зміну назви ТОВ «Лідер-1»на ТОВ «АЗС-Сервіс».

Відповідно до договору на право тимчасового користування землею від 23.08.1995р. ТОВ «Лідер-1»надано в користування земельну ділянку на адресою: м. Київ, пр-т Правди, 39-А для експлуатації блоків АЗС.

10.11.1998р. ТОВ «Лідер-1»надано дозвіл на проведення проектних робіт, а саме розроблення проектної документації на реконструкцію існуючої АЗС по проспекту Правди, 39-А

Договором від 01.08.2004р. ТОВ «АЗС-Сервіс»надано в оренду земельну ділянку на проспекті Правди, 39-а строком на п’ять років для експлуатації та обслуговування автозаправної станції.

Позивачем у справі надано до суду докази, зокрема договори, акти прийома-передачі, смети, квитанції тощо, які свідчать, що позивачем проведено реконструкцію існуючої АЗС по проспекту Правди, 39-А та витрачено значні матеріальні кошти, в результаті якої створено нову річ.

ТОВ «АЗС-Сервіс»у встановленому законом порядку звернулось до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (далі за текстом - БТІ м. Києва) з вимогою зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗС-Сервіс»право власності на об'єкт незавершеного будівництва - зазначену вище автозаправну станцію, яка складається з наступних будівель і споруд:

-          адміністративна будівля з підсобними приміщеннями загальною площею 75,7 кв.м.;

-          касовий зал з магазином загальною площею 104,9 кв.м;

-          склад ГМП –45,0 метрів квадратних.

Проте відповідач відмовив ТОВ «АЗС-Сервіс» в реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, чим на його думку порушив його право власності.

Розглянувши заявлені позовні вимоги та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі нижченаведеного.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України майнові права суб'єктів господарювання виникають внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом.

Згідно вимог статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 331 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004 N 1952-IV та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445 (Далі –Положення N 157/6445).

Відповідно до п. 5 прикінцевих положень Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004 N 1952-IV, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Аналогічна норма міститься у пп. 1.3 Положення N 157/6445, яким передбачено, що державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Преамбулою Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”від 01.07.2004 N 1952-IV встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав. Закон спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість, створення сприятливих умов для забезпечення розвитку ринкових відносин, активізації інвестиційної діяльності, збільшення надходжень до державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”від 01.07.2004 N 1952-IV, він регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" відповідна державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Частиною п‘ятою ст. 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”від 01.07.2004 N 1952-IV передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Статтею 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”від 01.07.2004 N 1952-IV та пп. 1.5 Положення N 157/6445 встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”від 01.07.2004 N 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до вимог Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004 N 1952-IV та Положення N 157/6445, Цивільного кодексу України відповідач зобов‘язаний зареєструвати право власності на об‘єкти нерухомості. При цьому державою визнається право позивача на таку реєстрацію на підставі документів, які хоча не передбачені Законом, але підтверджують правомірність набуття такого права власності.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Стаття 182 Цивільного кодексу України визначає, що відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Згідно статті 4 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, передбачено обов’язковість державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивачем здійснено реконструкцію АЗС, для обслуговування якої позивачеві була надана в оренду земельна ділянка, суду надано докази, що позивачем понесено витрати на таку реконструкцію, та після завершення підрядних робіт по реконструкції АЗС, що розташоване у м. Києві по проспекту Правди, 39-А, Шутова, 6, замовником яких був позивач (його засновник) на підставі відповідного підрядного договору, було створено значні поліпшення АЗС, по суті створено нове майно, на яке позивач згідно ст. 144 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 331 ЦК України набув право власності внаслідок його створення. Позивачем також надано опис майна, здійснений на підстав обмірів БТІ (Технічний паспорт в матеріалах справи).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем на правомірних правових підставах було набуто право власності на зазначене в позовній заяві майно.

Також, позовна вимога позивача про зобов’язання відповідача зареєструвати право власності на об'єкт незавершеного будівництва –автозаправну станцію, а саме адміністративна будівля з підсобними приміщеннями загальною площею 75,7 кв.м.; касовий зал з магазином загальною площею 104,9 кв.м; склад ГМП –45,0 метрів квадратних, є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскілки відповідач, відмовивши позивачу у реєстрації права власності на вказане майно, що розташоване у м. Києві по проспекту Правди, 39-А, 6, порушує права власності позивача на зазначене майно, оскільки позивачем було доведено правомірність набуття права власності на вказане приміщення, а відповідно до вимог Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004 N 1952-IV та Положення N 157/6445, Цивільного кодексу України право позивача на таку реєстрацію на підставі документів, які хоча не передбачені Законом, але підтверджують правомірність набуття такого права власності.

Державне мито і судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача..

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗС-Сервіс» (01001, м. Київ, пр-т Правди, 39-А, ) право власності на об’єкт незавершенного будівництва –автозаправну станцію, що розташована за адресоюм. Київ, проспект Правди, 39-А та складаєтсья з наступних будівль та споруд:

-          адміністративної будівлі з підсобними приміщеннями загальною площею 75,7 (сімдесят п’ять і сім)квадратних метри (літ. А);

-          касовий зал з магазином загальною площею 104,9 (сто чотири та дев’ять) квадратних метрів (літ. Б);

-          склад ГМП –45,0 (сорок п’ять) квадратних метрів (літ. В).

3.          . Зобовязати Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна (01001 м. Київ, вул. Трьохсвятительська,4-в, ) зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗС-Сервіс» (01001, м. Київ, пр-т Правди, 39-А, ) право власності на об’єкт незавершенного будівництва –автозаправну станцію, що розташована за адресоюм. Київ, проспект Правди, 39-А та складаєтсья з наступних будівль та споруд: адміністративної будівлі з підсобними приміщеннями загальною площею 75,7 (сімдесят п’ять і сім) квадратних метри (літ. А); касовий зал з магазином загальною площею 104,9 (сто чотири та дев’ять) квадратних метрів (літ. Б); склад ГМП –45,0 (сорок п’ять) квадратних метрів (літ. В).

4.          Стягнути з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна (01001 м.Київ, вул. Трьохсвятительська,4-в, ), а у випаду відсутності коштів –з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС-Сервіс» (01001, м. Київ, пр-т Правди, 39-А, ) судові витрати по сплаті державного мита –85,00 грн. та витрат по сплаті інформаційно-технічних послуг –118,00 грн.

5.          Видати наказ відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

6.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

О.В. Мандриченко