ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 р.

№ 3/84

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів:

Панової І.Ю.,

Заріцької А.О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Івано-Франківської обласної дирекції

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 23.09.2008

у справі

№3/84 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аверс-93",

м. Київ

Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Івано-Франківської обласної дирекції

про

стягнення 543645,78 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

Поляков Г.А. за дов. від 24.10.2006

№64-00/8423,

Давидів В.М. за дов. у матеріалах справи

Мусій М.Я. за дов. у матеріалах справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Аверс-93" (надалі –ТОВ "ВКФ "Аверс-93") у травні 2008 року звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до

Доповідач: Продаєвич Л.В.

Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Івано-Франківської обласної дирекції (надалі –ВАТ "Райффайзен Банк Аваль") про стягнення з останнього безпідставно набутих безготівкових коштів у сумі 543645,78 грн., яка розрахована позивачем як сума понесених ним витрат за період часу безпідставного заволодіння банком коштами товариства у вигляді відсотків, сплачених іншим банкам за користування кредитними коштами.

Позов обґрунтований тим, що відповідач 25.09.2003 безпідставно набув 600000,00 грн. безготівкових коштів позивача, які за рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2006 у справі №3/184, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2008, були стягнуті на користь ТОВ "ВКФ "Аверс-93", та незаконно володів ними до 12.05.2008, у зв'язку з чим на товариство за кредитними договорами, укладеними з АППБ "Аваль", АТ "ВАБанк" та АКБ "Форум", лягли прямі непередбачені фінансові перевитрати на суму 543645,78 грн.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24.07.2008 (суддя: Фрич М.М.) позов задоволено з огляду на доведеність у силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України факту набуття відповідачем коштів від позивача без достатніх правових підстав та приписи частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України. За судовим рішенням, З ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" на користь ТОВ "ВКФ "Аверс-93" стягнуто 543645,78 грн. та відповідні судові витрати.

За апеляційною скаргою ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" указане судове рішення переглянуто в апеляційному порядку та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.09.2008 (судді: Галушко Н.А. –головуючий, Краєвська М.В., Орищин Г.В.) скасоване в частині задоволення позову в сумі 370106,03 грн. з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову. У решті рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції вмотивована тим, що місцевим господарським судом неправильно застосовано припис частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України та не враховано, що відшкодування доходів від безпідставного одержання чи збереження грошових коштів врегульовано спеціальною нормою –частиною 2 статті 1214 Цивільного кодексу України.

Застосувавши аналогію закону, апеляційний господарський суд зробив висновок, що проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами слід нараховувати на рівні облікової ставки НБУ за період з 16.02.2005 по 12.05.2008, що складає 173539,75 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою про її скасування та просить передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом апеляційної інстанції порушені вимоги статей 8, 11, 509, 536, 625, 1048, 1214 Цивільного кодексу України.

Скаржник зауважує на тому, що розмір процентів згідно зі статтею 536 Цивільного кодексу України встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства; між сторонами у справі відсутні договірні відносини, законом не встановлено розмір процентів, що нараховуються на суму, яка знаходиться у безпідставному користуванні; такий розмір процентів не встановлено й іншими законодавчими актами.

Крім того, скаржник вважає, що статтею 1048 Цивільного кодексу України, на яку послався суд, також передбачено одержання процентів за умов наявності договірних відносин.

02.12.2008 від ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" до суду касаційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги та витребування від органу статистики за місцезнаходженням ТОВ "ВКФ "Аверс-93" довідки про припинення юридичної особи, яке розглянуто колегією суддів та відхилено відповідно до вимог статей 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких у касаційній інстанції скарга (подання) розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій, застосовуючи приписи статті 35 Господарського процесуального кодексу України, встановили факт безпідставного набуття банком грошових коштів у сумі 600000,00 грн. від позивача на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2006 у справі №3/184, яке постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2008 залишено без змін та яким задоволено позов ТОВ "ВКФ "Аверс-93" до АППБ "Аваль" про стягнення з останнього 600000,00 грн.

Проти цього не заперечував представник відповідача у судому засіданні суду касаційної інстанції.

Даний позов заявлено на підставі статті 1214 Цивільного кодексу України, положення якої регулюють такі види позадоговірних зобов’язань, як зобов’язання, що виникають внаслідок або безпідставного набуття, або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого).

Для виникнення зобов’язання з безпідставного збагачення необхідна така умова, як відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення або збагачення за підставою, яка згодом відпала. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення господарського суду, тобто є позадоговірними.

Суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку обставинам справи та, задовольняючи позовні вимоги, безпідставно послався на приписи частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України.

Скасовуючи частково рішення господарського суду Івано-Франківської області, суд апеляційної інстанції послався на частину 2 статті 536, частину 1 статті 1048, частину 1 статті 1061, частину 2 статті 1214 Цивільного кодексу України та дійшов висновку щодо нарахування процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами позивача на рівні облікової ставки НБУ, зробивши перерахунок підлягаючої до стягнення суми.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Зобов'язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів позадоговірних зобов'язань, які регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України.

Змістом даних зобов'язань є обов'язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути це майно потерпілому.

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи.

Частиною 2 статті 1214 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Правило частини 1 статті 536 Цивільного кодексу України має імперативний характер для юридичних осіб.

За змістом частини 2 статті 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, яка регулює подібні відносини, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку про правильне застосування апеляційним господарським судом приписів чинного законодавства при розгляді даної справи, зокрема, про застосування статті 1048 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.01.2006 у справі №14/130.

На підставі викладеного та меж перегляду справи в касаційній інстанції, передбачених статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія судді Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що суд апеляційної інстанції у порядку статей 43, 47, 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно і повно розглянув у судовому процесі всі обставини справи, дослідив подані сторонами докази, проаналізував відносини сторін та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не є підставами для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги (подання) має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу (подання) без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Івано-Франківської обласної дирекції –залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.09.2008 у справі №3/84 –залишити без змін.

Головуючий:                                                    І.Панова

Судді:                                                                                  А. Заріцька

Л. Продаєвич