ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№ 33/189

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів:

Панової І.Ю.,

Заріцької А. О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод", м. Київ

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2007

у справі

№33/189 господарського суду м. Києва

за позовом

до

Акціонерного товариства "МКТ-Комюнікейшн",

м. Київ

Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод", м. Київ

про

стягнення 11024,81 грн.

за участю представників сторін:

від позивача :

Кіт-Сніжко Ю.О. за дов. від 26.10.2007

від відповідача:

Донченко О.Г. за дов. від 08.01.2008 №38

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "МКТ-Комюнікейшн" (надалі –АТ "МКТ-Комюнікейшн") у червні 2007 року звернулося до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" (надалі –ДП "Дарницький вагоноремонтний завод") заборгованості у сумі 11024,81 грн. з урахуванням пені, штрафу, інфляційних втрат, яка виникла за договором поставки від 02.02.2007 №02/07/02/01.

Рішенням господарського суду м. Києва від 09.10.2007 (суддя: Мудрий С.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2007 (судді: Пантелієнко В.О. –головуючий, Іваненко Я.Л., Лосєв А.М.), позов задоволено з огляду на доведеність

Доповідач: Продаєвич Л.В.

позовних вимог: з ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" на користь АТ "МКТ-Комюнікейшн" стягнуто 9747,00 грн. –основного боргу, 517,53 грн. –пені, 682,29 грн. –штрафу, 77,99 грн. –інфляційних втрат та судові витрати.

У поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволення позовної вимоги по сплаті штрафних санкцій у сумі 1277,81 грн., посилаючись на неврахування судом справи про банкрутство №24/342-б, а саме: дії мораторію на задоволення вимог кредиторів з 29.09.2004 по 18.12.2006, положень статті 233 Господарського кодексу України та незастосування судом частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України щодо зменшення розміру неустойки (штрафу, пені).

Скаржник посилається на перебування у важкому фінансовому становищі, яке пов'язане з недавнім провадженням у справі про банкрутство.

У відзиві на касаційну скаргу АТ "МКТ-Комюнікейшн" зазначає, що період, протягом якого боржник не міг виконувати грошові зобов'язання у справі про банкрутство №24/342-б розпочався з 29.09.2004 і закінчився 18.12.2006, а договір укладений між сторонами 02.02.2007, та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу –без задоволення.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 02.02.2007 між сторонами у справі укладений договір поставки № 02/07/02/01, згідно умов якого постачальник (АТ "МКТ-Комюнікейшн") зобов'язується поставити покупцю (ДП "Дарницький вагоноремонтний завод") радіостанції "Vertex", а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктами 2.1, 3.1, 5.1, 5.2 договору вартість товару визначається на основі специфікації №1 та становить 9747,00 грн.; оплата за поставку товару здійснюється протягом 7 банківських днів після отримання товару; товар поставляється постачальником протягом 14 робочих днів після отримання погодженої і підписаної заявки на товар; у 2-денний термін з моменту отримання товару покупцем сторони повинні підписати акт приймання-передачі.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що договірні зобов'язання АТ "МКТ-Комюнікейшн" виконані, відповідачеві поставлено товар на обумовлену в договорі вартість, про що складено акт приймання-передачі від 15.02.2007 року.

Проте, оплата отриманого товару протягом установленого у договорі терміну ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" не здійснена, що зумовило звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення суми боргу та передбачених договором пені і штрафу, а також інфляційних втрат.

Розділом 6 договору від 02.02.2007 № 02/07/02/01 встановлена майнова відповідальність сторін, зокрема, пунктом 6.3 передбачено, що у разі прострочення терміну оплати покупець сплачує постачальнику пеню, що нараховується від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення. А за прострочення терміну оплати товару понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків указаної вартості товару.

Згідно пункту 6.8 договору у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством.

За обставин доведеності факту поставки товару та несплати за нього, господарські суди, встановивши невиконання зобов'язань за договором з боку відповідача, правомірно здійснили захист порушеного права, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом цих норм та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 625 зазначеного Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з доводами скаржника, викладеними в касаційній скарзі, та вважає їх непереконливими з огляду на таке.

Так, як вже було зазначено вище, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі №24/342-б про банкрутство ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" була введена до 18.12.2006, так як ухвалою господарського суду м. Києва від 18.12.2006 у вказаній справі затверджена мирова угода та припинено провадження у справі про банкрутство.

Згідно з частиною 7 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Цивільно-правові відносини між сторонами у справі виникли за договором поставки №02/07/02/01, який укладено 02.02.2007 року.

Відповідно до чинного законодавства підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Кожна сторона повинна вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, з урахуванням інтересів другої сторони.

Укладаючи договір поставки від 02.02.2007, ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" погодилося з його умовами щодо застосування майнової відповідальності у разі невиконання ним зобов'язань.

Згідно з пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи цей припис процесуальної норми, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд у порядку статей 43, 47, 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно і повно розглянув у судовому процесі всі обставини справи, дослідив подані сторонами докази, проаналізував відносини сторін та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Викладені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для зміни або скасування прийнятої у справі постанови.

Відповідно до вимог статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" – залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2007 у справі № 33/189 –залишити без змін.

Головуючий:                                                             І.Панова

Судді:                                                                                           А. Заріцька

Л. Продаєвич