ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2008 Справа № 8/141-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Хом'якової В.В. при секретарі Шульженко Г. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом відкритого акціонерного товариства "Херсонське спеціалізоване пусконалагоджувальне Управління"

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень.

від позивача: голова правління Корнеєв П.Д. пенсійне посв. №987087 від 02.07.04 р., представник Муль Л.М. дов. від 19.03.08 р.

від відповідача: СДПІ Горбунова К.О. дов. № 15414/9/10-105 від 28.12.07 р., ГДПРІ Красовський І.В. дов. № 2917/9/10-105 від 27.02.08 р.

Відкрите акціонерне товариство «Херсонське спеціалізоване пусконалагоджувальне управління»” (позивач) звернулось до суду з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 21 листопада 2007 року №№ 002915703 та 002916703/0 про застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення покладають на платника податків обов'язок щодо сплати податкового боргу (до складу якого входять й штрафні санкції) без врахування строку давності, визначеного законом, після закінчення 1095 днів, наступних за кінцевим строком пред'явлення податкової декларації. Оскільки за вказаний період податковий орган не визначив суму податкового зобов'язання, підприємство вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а будь-які дії податкового органу з приводу примусового стягнення таких платежів є незаконними.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову.

Відповідач - ДПІ у м. Херсоні проти позову заперечує, мотивуючи тим, що штрафні санкції нараховані правомірно, за висновками акту перевірки від 12 листопада 2007 року № 199/17-325/00901364. Відповідач зазначає, що при застосуванні штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань, ДПІ не визначала суми податкових зобов'язань з податків, а нараховувало штраф у відповідності до п. 17.1.7 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», термін застосування такого штрафу законодавчо не обмежений. Крім того, в період з 01.12.2005 по 20.06.2007 боржник –позивач знаходився в процедурі банкрутства, судом був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів. Цей мораторій також поширюється на вимоги щодо сплати неустойки, пені, штрафу за порушення податкового законодавства.

Розглядом матеріалів справи в судових засіданнях 20 березня 2006 року та 26 березня 2008 року, суд -

в с т а н о в и в:

Відкрите акціонерне товариство “Херсонське спеціалізоване пусконалагоджувальне управління” є юридичною особою, платником податків.

02.11.07 листом № 17639/10/17-318 податкова інспекція у м. Херсоні викликала керівника ВАТ та головного бухгалтера на 12 листопада 2007 року для узгодження та підписання акту документальної невиїзної перевірки. Виклик отримано позивачем 10 листопада 2007 року.

Керівництво позивача не з’явилось 12 листопада 2007 року в приміщення податкової інспекції. При проведенні невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати позивачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2003 –2007 роки Державна податкова інспекція у м. Херсоні виявила несвоєчасність сплати узгоджених податкових зобов'язань із зазначених податків. В акті перевірки зазначено, що податок з власників транспортних засобів за період 2002 –2004 роки сплачувався товариством несвоєчасно, прострочка сплати становила від 64 до 611 днів. Акт перевірки не підписаний керівником та головним бухгалтером підприємства. 12 листопада 2007 року ДПІ у м. Херсоні трьома податковими ревізорами-інспекторами був складений акт про неявку керівника ВАТ для ознайомлення та підписання акту перевірки.

За висновками акту перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 21 листопада 2007 року № 002915703/0 про застосування 2621 грн. 65 штрафних санкцій (50 %) за несвоєчасну сплату податку, від 21 листопада 2007 року № 002916703/0 про застосування 132 грн. 87 коп. штрафу (20 %) за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з податку з власників транспортних засобів. Податкові повідомлення-рішення отримані керівником позивача 26.12.07.

Невиїзною документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), незалежно від способу їх подачі. Порядок проведення такої перевірки регулюється Інструкцією про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.2001 N 110, Порядком оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердж. наказом ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327 (далі –Порядок).

Порядком (п. 1.11) передбачено, що у разі неявки посадових осіб суб'єкта господарювання для проведення невиїзної документальної перевірки протягом 10 днів після отримання письмового запрошення органу податкової служби складається акт про неявку посадових осіб суб'єкта господарювання на запрошення органу податкової служби. Даний акт підписується не менше як трьома службовими особами податкової інспекції. Податковою інспекцією порушено цей 10-денний термін. Такого акту суду не надано. Матеріали справи свідчать, що посадових осіб товариства було викликано вже для підписання готового акту перевірки. Таким чином, акт був складений без врахування можливих пояснень, заперечень та зауважень посадових осіб підприємства.

Пунктом 4.9 Порядку передбачено, що у разі неявки посадових осіб суб'єкта господарювання до органу державної податкової служби для ознайомлення та підписання акта невиїзної документальної перевірки у строки, визначені у пункті 4.2 цього розділу, складається акт щодо неявки посадових осіб суб'єкта господарювання до органу державної податкової служби. Не пізніше наступного дня акт невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок реєструється в єдиному журналі реєстрації актів перевірок та один його примірник (з відповідними додатками) надсилається суб'єкту господарювання рекомендованим листом з повідомленням про вручення, про що на останній сторінці обох примірників акта робиться відповідна відмітка. Доказів надсилання акту перевірки позивачу у встановлений термін суду не надано.

Податкове повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів від дня реєстрації акта невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок або вручення його поштою суб'єкту господарювання (на підставі відмітки на поштовому повідомленні), а за наявності заперечень посадових осіб суб'єкта господарювання до акта перевірки - приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді суб'єкту господарювання.

У разі невручення поштою рекомендованого листа з одним примірником акта перевірки (у зв'язку з відсутністю суб'єкта господарювання за вказаним місцезнаходженням) податкове повідомлення (рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій приймається протягом трьох робочих днів від дня повернення листа до органу державної податкової служби.

В даному випадку ДПІ у м. Херсоні прийняла податкові повідомлення-рішення, які є предметом спору, не чекаючи доказів вручення акту перевірки поштою суб'єкту господарювання (на підставі відмітки на поштовому повідомленні).

Крім викладених порушень процедури застосування штрафних санкцій, суд звернув увагу на порушення, які були допущені податковим органом при дотримання строків притягнення позивача до відповідальності за податкові порушення.

Відповідно до п. 1.2 ст.1 Закону N 2181 податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України. Узгоджені платником податків суми податкового зобов'язання відображаються в картках особових рахунків платників податків. А у випадку їх несвоєчасної сплати такі суми податкового зобов'язання набувають статусу податкового боргу. Податковим боргом (недоїмкою) згідно п.1.3 ст.1 Закону N 2181 є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. Пунктом 1.5 ст. 1 Закону N 2181 визначено поняття штрафної санкції (штрафу), а саме - це плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

В актах перевірки та додатках до актів наведені конкретні підстави застосування штрафних санкцій, терміни та суми несвоєчасно сплачених платежів, реквізити податкових декларацій, кількість днів затримки, розмір ставки штрафу. Позивач не заперечує фактів, викладених в актах перевірок - щодо сплати податкових боргів несвоєчасно, але вважає, що податкова інспекція повинна була своєчасно застосовувати штрафні санкції, оскільки про факт прострочення їй було відомо в момент погашення платежів.

У разі якщо платник податків не сплачує самостійно визначену суму податкового зобов'язання у терміни, визначені статтею 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», така сума визнається сумою боргу, а платник податків несе відповідальність у вигляді застосування штрафу відповідно до загального терміну затримки згідно з пп. 17.1.7. п.17.1. статті 17 та нарахування пені згідно з пп.16.1.2. п.16.1. статті 16 зазначеного Закону від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Згідно пп. 17.1.7. п.17.1. статті 17 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах :

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі 10% такої суми;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі 20% такої суми;

- при затримці понад 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі 50% такої суми.

Специфіка штрафної санкції, передбаченої підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону N 2181 полягає в тому, що вона застосовується у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом та нараховується органом державної податкової служби за наявності факту погашення податкового боргу.

Згідно з пп.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п.17.3 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Отже, при визначенні відповідачем штрафних санкцій згідно з п.п. 17.1.7 п. 17.1. ст.17 Закону №2181 повинні застосовуватись норми Закону № 2181, якими регламентовано порядок нарахування податкових зобов'язань податковими органами.

Законом України “Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” від 11.12.1991 № 1963-ХП передбачено, що юридичні особи подають до податкового органу розрахунок суми податку, а податок сплачують щоквартально рівними частинами до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом. Акт перевірки від 12.11.07 свідчить, що податкова інспекція застосувала штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкових зобов’язань, самостійно задекларованих позивачем за 2002 рік, 2003 рік, 2004 рік по податку з власників транспортних засобів. Отже, при проведені в листопаді 2007 року перевірки податкова інспекція мала право визначити податкові зобов’язання та застосовувати штрафні санкції тільки за податковими зобов’язаннями 4 кварталу 2004 року, за якими ще не сплинув граничний строк сплати, а за попередні звітні періоди вже минуло 1095 дня.

Зі змісту складеного відповідачем акту перевірки, відповідно до якого видано оскаржувані податкові повідомлення-рішення, випливає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення покладають на платника податків обов'язок щодо сплати штрафних санкцій (які є складовою частиною податкового боргу) без врахування строку давності, визначеного законом, після закінчення 1095 днів з моменту настання граничного строку подання розрахунку по даному податку. При цьому податковий орган не приймає до уваги положення Закону 2181 про те, якщо протягом зазначеного строку (1095 днів) податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання.

Доводи відповідача про те, що він має повноваження застосовувати штрафні санкції без обмеження будь-яким строком давності, суд вважає необґрунтованими з огляду на вищевикладене. Термін давності, який передбачений ст.15 Закону 2181 , встановлений для того, щоб дисциплінувати не тільки податкові органи своєчасно стягувати податки та застосовувати санкції, а й платників податків , наприклад, при поданні заяви на повернення надміру сплачених податків або на їх відшкодування.. Встановлення терміну давності необхідно також для того, що за сплином часу утруднюється надання та обґрунтування доказами існування тих або інших фактів. Застосування та стягнення штрафних санкцій за порушення порядку та строку сплати податкового зобов’язання не може мати перевагу перед термінами визначення податкових зобов’язань або стягнення податкового боргу. За своєю правовою природою штрафні санкції є додатковими зобов’язаннями, які забезпечують належне виконання основного зобов’язання, і є похідними від основного зобов’язання. Застосування штрафу є заходом щодо забезпечення податкового зобов’язання. І якщо платник податків є вільним від виконання (сплати) податку, тому застосовувати штраф, як захід забезпечення сплати цього податку, також не можна.

Зазначена позиція збігається з викладеною у постанові Вищого господарського суду України від 14.04.2005 р. N 25/343.

Враховуючи вищенаведене, дії посадових осіб ДПІ у м. Херсоні щодо застосування у листопаді 2007 року штрафних санкцій за порушення позивачем граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації або за днем її фактичного подання є неправомірними. Посилання податкової інспекції на незастосування штрафних санкцій у період дії мораторію при знаходження платника в процесі банкрутства суд вважає необґрунтованим. Відомості акту перевірки свідчать, що штрафні санкції застосовані за період прострочення , який виник до порушення справи про банкрутство і до введення мораторію. За період дії мораторію штрафні санкції не нараховувались. Законодавство не забороняє податковому органу приймати рішення про застосування штрафних санкцій до платника, який знаходиться в стадії банкрутства, за податкові порушення, які виникли до виникнення справи про банкрутство.

На підставі викладеного, позов задовольняється в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 159, 161, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні № 002915703/0, 002916703/0 від 21 листопада 2007 року про застосування до відкритого акціонерного товариства «Херсонське спеціалізоване пусконалагоджувальне управління»штрафу по податку з власників транспортних засобів.

2. Відшкодувати Відкритому акціонерному товариству «Херсонське спеціалізоване пусконалагоджувальне управління»з Державного бюджету 6 грн. 80 коп. судового збору.

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Хом'якова

Постанову складено у повному обсязі

та підписано 28.03.2008 року.