ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.08р.

Справа № 27/215-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ІНТЕРТРАНССЕРВІС», м. Дніпропетровськ

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

третя особа –Відкрите акціонерне товариство «Український професійний банк», м. Київ

про визнання недійсним договору в частині

Суддя Татарчук В.О.

Секретар Дякун А.І.

Представники:

від позивача - Бакум Г.О. дов. від 27.06.08р.

від відповідача - Сакало П.А. дов. від 22.09.08р. №53

третя особа - Королецька В.А. дов. №137 від 23.06.08р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «ІНТЕРТРАНССЕРВІС»звернулося з позовом до регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі РВ ФДМУ) про визнання недійсним п.5.6 договору купівлі –продажу від 20.04.07р. нежитлового приміщення №45 першого поверху житлової будівлі (Літ. А-4), загальною площею 197,3кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, б.6, прим. 45.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

-          викладена в спірному пункті договору умова щодо обов’язкового погодження з відповідачем подальшого відчуження об’єкту приватизації протягом 5 років є незаконною і порушує право власника приміщення;

-          ст.23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»не передбачає будь-яких обмежень щодо використання чи розпорядження майном після повної його оплати і приватизація об’єкту здійснювалась саме у відповідності з вказаним Законом;

-          в договорі від 20.04.07р. відсутні зобов’язання при наявності яких повинна бути отримана згода органу приватизації на відчуження майна (ч.2 ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна»);

-           умова, передбачена п.5.6 договору не відповідає вимогам ст.ст.22, 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України та порушує право позивача як власника щодо розпорядження відповідним майном;

-          положення ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна»і Порядку надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження та передачу в заставу об’єктів, обтяжених зобов’язаннями їх власників перед державою, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.03.2001р. №500 не поширюються на спірні правовідносини.

Відповідач заперечує проти позову з посиланням на те, що:

-          положення п.5.6 договору щодо узгодження з органом приватизації подальшого відчуження та передачі в заставу об’єкту приватизації, передбачене ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна», Порядком надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження та передачу в заставу об’єктів, обтяжених зобов’язаннями їх власників перед державою, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.03.2001р. №500, а також наказом Фонду від 22.08.05р. №2411;

-          спірна умова є істотною для даного виду договору і сторони досягли згоди при підписанні договору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2008р. залучено до участі у справі як третю особу на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - відкрите акціонерне товариство «Український професійний банк».

Третя особа підтримує позовні вимоги та вказує на наступне:

-          12.07.2007р. між ТОВ Фірма «ІНТЕРТРАНССЕРВІС»та ВАТ «Український професійний банк»був укладений договір купівлі-продажу першої черги офісу приміщення №45 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, б.6;

-          п.5.6 договору від 20.04.07р. не відповідає положенням Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст.321 ЦК України, ст.179 ГК України.

В судовому засіданні 25.11.2008р. за згодою представників сторін і третьої особи було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, господарський суд, -

встановив:

12.04.2007р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «ІНТЕРТРАНССЕРВІС»(Покупець) укладений договір купівлі –продажу нежитлового вбудованого приміщення №45 першого поверху житлової будівлі (Літ. А-4), загальною площею 197,3кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, б.6, прим. 45 шляхом викупу.

Відповідно до п.1.1 договору, продавець зобов’язується передати у власність покупцю індивідуально визначене майно –нежитлове вбудоване приміщення №45 першого поверху житлової будівлі (літ.А-4) загальною площею 197,3кв.м., яке розміщується за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, буд.6, прим.45.

Зазначений в договорі об’єкт продано за 1693444,37грн. (п.1.5 договору).

Відповідно до п.5.6 договору, подальше відчуження та передача в заставу покупцем об’єкта приватизації на протязі 5 років від моменту підписання акта приймання-передавання здійснюється за погодженням органу приватизації із забезпеченням переходу до нового власника всіх зобов’язань, невиконаних покупцем на момент такого відчуження, відповідальності за їх невиконання, визначених законодавством та цим договором прав та обов’язків покупця згідно із законодавством України.

Оплата позивачем придбаного об’єкта підтверджується копіями банківських виписок руху коштів по рахунку товариства від 18.05.2007р. і 16.06.2007р.

18.06.2007р. сторони договору підписали акт приймання-передавання нежитлового вбудованого приміщення №45 першого поверху житлової будівлі (Літ. А-4), загальною площею 197,3кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, б.6, прим. 45.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Аналіз чинного законодавства та матеріалів справи дозволяє погодитись з висновком позивача про те, що спірний пункт договору від 12.04.2007р. не відповідає положенням Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а також порушує право ТОВ Фірма «ІНТЕРТРАНССЕРВІС»як власника щодо вільного розпорядження придбаним майном.

Так, відповідно до статті 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкта приватизації. Після придбання об'єкта його новий власник стає правонаступником прав і обов'язків приватизованого підприємства. До набуття покупцем права власності на придбаний об'єкт приватизації відповідальність за збереження вказаного майна у встановленому порядку несе керівник підприємства, що приватизується, або підприємства (установи, організації), на балансі якого знаходиться об'єкт приватизації.

Згідно ч.ч.1-3 ст.23 вказаного Закону, право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна.

Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації.

У разі придбання об'єкта приватизації на аукціоні, за конкурсом договір купівлі-продажу між покупцем і продавцем укладається не пізніш як у п'ятиденний термін з дня затвердження органом приватизації результатів аукціону, конкурсу.

Договір включає:

назву підприємства, його адресу;

відомості про продавця та покупця;

остаточну ціну продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом або розмір викупу;

взаємні зобов'язання продавця і покупця;

номери їх розрахункових рахунків;

назви і адреси банківських установ;

умови внесення платежів.

До договору включаються зобов'язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, відповідальність та правові наслідки їх невиконання.

Зобов'язання покупця, передбачені договором купівлі-продажу, зберігають свою дію для осіб, які придбають об'єкт у разі його подальшого відчуження протягом терміну дії цих зобов'язань.

Зазначений перелік істотних умов договору купівлі-продажу не містить обмежень щодо розпорядження майном після його оплати.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З урахуванням викладених положень статті 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»позивач сплатив вартість об’єкту приватизації та став власником такого об’єкту і має право на вільне розпорядження майном.

Стосовно посилань відповідача на ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна», Порядок надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження та передачу в заставу об’єктів, обтяжених зобов’язаннями їх власників перед державою, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.03.2001р. №500 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна»до договору купівлі-продажу повинні включатися передбачені бізнес-планом чи планом приватизації зобов'язання або зобов'язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, щодо:

здійснення програм технічного переозброєння виробництва, впровадження прогресивних технологій;

здійснення комплексу заходів щодо збереження технологічної єдності виробництва та технологічних циклів;

збереження та раціонального використання робочих місць;

виконання вимог законодавства про захист економічної конкуренції;

збереження номенклатури та обсягу виробництва продукції (послуг) відповідно до бізнес-плану;

завершення будівництва жилих будинків;

утримання об'єктів соціально-побутового призначення;

виконання заходів щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці та охорони навколишнього середовища;

внесення інвестицій виключно у грошовій формі, їх розміру та строків;

виконання встановлених мобілізаційних завдань;

погашення боргів.

подальшого використання земельної ділянки відповідно до вимог Земельного кодексу України.

До договору купівлі-продажу об'єкта приватизації також включаються:

відомості про розподіл відповідальності за шкоду, завдану навколишньому природному середовищу внаслідок господарської діяльності підприємства до проведення його приватизації;

вимоги та додаткові обмеження природоохоронного законодавства до користування об'єктом.

Включення до договору інших зобов'язань покупця допускається за згодою сторін.

Термін дії зазначених зобов'язань, за винятком виконання встановлених мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'ять років, а щодо підприємств-монополістів, підприємств військово-промислового комплексу, що підлягають конверсії, галузевих науково-дослідних інститутів та проектно-конструкторських бюро, інших підприємств і установ, приватизація яких здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України, порядок контролю за їх діяльністю затверджується Кабінетом Міністрів України.

Зазначені в цій частині зобов'язання зберігають свою дію для осіб, які придбають об'єкт у разі його подальшого відчуження протягом терміну дії цих зобов'язань. Відчуження майна (акцій), обтяжених передбаченими у цій частині зобов'язаннями, можливо виключно за згодою державного органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням. У разі подальшого відчуження приватизованого об'єкта новий власник у двотижневий термін з дня переходу до нього права власності на цей об'єкт зобов'язаний подати до державного органу приватизації копії документів, що підтверджують перехід до нього права власності. Державний орган приватизації зобов'язаний вимагати від нового власника виконання зобов'язань, визначених договором купівлі-продажу об'єкта приватизації і застосовувати до нього у разі їх невиконання санкції згідно із законом. Емітент або реєстратор, який веде реєстр власників іменних цінних паперів, зобов'язаний подати органу приватизації відомості про нового власника приватизованого об'єкта на письмову вимогу державного органу приватизації. Договори про подальше відчуження майна (акцій), обтяжених передбаченими у цій частині зобов'язаннями, підлягають нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законодавством, державній реєстрації.

Положення ч.2 ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна»дозволяють стверджувати, що обов’язковість отримання згоди органу приватизації на відчуження майна існує не сама по собі, а пов’язана виключно з наявністю зобов’язань покупця щодо об’єкту приватизації.

Слід зазначити, що договір від 12.04.2007р. не містить зобов’язань покупця, що викладені у вказаній нормі.

Наведене свідчить про безпідставність посилань відповідача на ст.27 Закону України «Про приватизацію державного майна», а також на розроблений відповідно до вказаної статті Порядок надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження та передачу в заставу об’єктів, обтяжених зобов’язаннями їх власників перед державою, затверджений наказом Фонду державного майна України від 30.03.2001р. №500.

Наявність примірного договору, затвердженого наказом Фонду від 22.08.05р. №2411, не свідчить про обов’язковість всіх положень такого примірного договору для сторін. До того ж можливість внесення додаткових умов до примірного договору передбачена п.3 вказаного наказу, а також ст.179 ГК України.

Крім того, аналізуючи положення договору від 12.04.2007р., суд вважає викладене в п.5.6 такого договору обмеження щодо обов’язкового узгодження з органом приватизації питання відчуження та передачі в заставу об’єкта досить формальним і таким, що не направлене на захист інтересів як держави в цілому, так і органу приватизації зокрема. Після проведення оплати у покупця відсутні будь-які інші зобов’язання щодо об’єкту приватизації, а тому не можна стверджувати про порушення прав та інтересів продавця в разі подальшого продажу майна без отримання згоди такого продавця.

Суд не приймає посилання відповідача на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2008р. по справі №1-361/2008р., оскільки предметом зазначеної постанови не була оцінка відповідності чинному законодавству п.5.6 договору від 12.04.2007р.

Частиною 1 статті 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Суд враховує, що договір від 12.04.2007р. міг бути укладений між РВ ФДМУ по Дніпропетровській області та ТОВ Фірма «ІНТЕРТРАНССЕРВІС»без пункту 5.6, оскільки цей пункт не містить істотних умов договору.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

З урахуванням того, що позивач при підписанні договору від 12.04.2007р. був ознайомлений з положеннями п.5.6 цього договору, суд вважає за можливе покласти витрати по справі на ТОВ Фірма «ІНТЕРТРАНССЕРВІС».

Також, слід повернути позивачу зайво сплачене державне мито в сумі 8,50грн. (квитанція від 22.08.2008р.)

Керуючись ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, ст.207 Господарського кодексу України, ст.ст.49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним пункт 5.6 договору купівлі –продажу від 20.04.07р. нежитлового приміщення №45 першого поверху житлової будівлі (Літ. А-4), загальною площею 197,3кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, б.6, прим. 45 шляхом викупу, укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області і товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «ІНТЕРТРАНССЕРВІС».

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя В.О. Татарчук

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності до ст.84 ГПК України –01.12.2008р.