КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2008                                                                                           № 32/212

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

за участю секретаря судового засідання:

представників сторін:

позивача: Корчагін М.П. (дов. від 24.04.08 б/н)

відповідача: Куценко О.О. (дов. від 18.12.07 № 2794),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківської районної у м. Києві ради

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.06.2008

у справі № 32/212

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокиївське ТЗП"

до                                                   Шевченківської районної у м. Києві ради

про                                                  визнання права власності,

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.08 позов задоволений повністю.

Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю “Старокиївське ТЗП” право власності на нерухоме майно у складі: 1) побутовий корпус (літера “А”), площею 1648,6 кв.м.; 2) овочесховище (літера “Б”) площею 2543,1 кв.м.; 3) фруктосховище (літера “В”) площею 8399,0 кв.м.; 4) механічна майстерня (літера “Г”) площею 641, 0 кв.м.; 5) овочесховище (літера “Д”) площею 2767,7 кв.м.; 6) склади для тари (літера “Е”) площею 1763,6 кв.м.; 7) котельна (літера “Ж”) площею 118,8 кв.м.; 8) матеріальний склад (літера “З”) площею 359,7 кв.м.; 9) картоплесховище (літера “И”) площею 1049,0 кв.м.; 10) картоплесховище (літера “К”) площею 1057,2 кв.м.; 11) їдальня (літера “Л”) площею 183,7 кв.м.; 12) прирельсовий склад (літера “М”) площею 541,6 кв.м.; 13) котельна (літера “Н”) площею 228,9 кв.м.; 14) засольний цех (літера “П”) площею 893,0 кв.м.; 15) слюсарні та складські приміщення (літера “С”) площею 252,7 кв.м.; 16) столярно-бондарний цех (літера “Т”) площею 345,5 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 34/1.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що державний акт на право землекористування ТОВ “Старокиївське ТЗП” не видавався, а тому висновок суду першої інстанції про виникнення права користування земельною ділянкою внаслідок правонаступництва є помилковим. В апеляційній скарзі зазначено, що суттєве значення мають також фактично здійснені організаційно-економічні перетворення, з якими чинне законодавство пов’язує перехід майнових прав та обов’язків, а саме: рішення власника, підписання передаточного або розподільного акта чи балансу. Отже, у разі виникнення питань, пов’язаних з правонаступництвом, слід здійснювати аналіз документів, які стосуються переходу прав і обов’язків на майно чи його відповідну частину. Жодного рішення про передачу майна на засіданні товариства не приймалось, а отже відсутні підстави вважати, що ТОВ “Старокиївське ТЗП” отримало будь-яке майно від Товариства покупців.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Розглянувши мотиви апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з Актом на право користування землею Плодоовочевої бази Жовтневого району, виданим виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, записаним у державну книгу реєстрації землекористувань за № 92 від 05.06.63, та рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих № 627 від 15.04.69 "Про відвід земельної ділянки плодоовочевій базі Ленінської районної контори по заготівлі, оптовій та роздрібній торгівлі овочами, картоплею та фруктами Київського міського об’єднання Головплодоовочторгу та реконструкцію бази і будівництво охолоджуючого овочекартоплесховища" спірне майно розташоване на земельній ділянці площею орієнтовно 10 га.

З матеріалів справи вбачається, що до складу цілісного майнового комплексу входить таке нерухоме майно: 1) побутовий корпус (літера “А”), площею 1648,6 кв.м.; 2) овочесховище (літера “Б”) площею 2543,1 кв.м.; 3) фруктосховище (літера “В”) площею 8399,0 кв.м.; 4) механічна майстерня (літера “Г”) площею 641, 0 кв.м.; 5) овочесховище (літера “Д”) площею 2767,7 кв.м.; 6) склади для тари (літера “Е”) площею 1763,6 кв.м.; 7) котельна (літера “Ж”) площею 118,8 кв.м.; 8) матеріальний склад (літера “З”) площею 359,7 кв.м.; 9) картоплесховище (літера “И”) площею 1049,0 кв.м.; 10) картоплесховище (літера “К”) площею 1057,2 кв.м.; 11) їдальня (літера “Л”) площею 183,7 кв.м.; 12) прирельсовий склад (літера “М”) площею 541,6 кв.м.; 13) котельна (літера “Н”) площею 228,9 кв.м.; 14) засольний цех (літера “П”) площею 893,0 кв.м.; 15) слюсарні та складські приміщення (літера “С”) площею 252,7 кв.м.; 16) столярно-бондарний цех (літера “Т”) площею 345,5 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 34/1.

Вказане вище майно входило до складу цілісного майнового комплексу Плодоовочевої бази Ленінської районної контори, реорганізованої в подальшому у Державне комунальне плодоовочеве торгівельно-закупівельне підприємство Старокиївського району м. Києва. Станом на 1996 рік Державне комунальне плодоовочеве торговельно-закупівельне підприємство належало до комунальної власності Старокиївського району.

Між Представництвом Фонду державного майна України в Старокиївському районі м. Києва та Товариством покупців Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району 30.09.96 було укладено договір купівлі-продажу державного комунального майна, посвідчений нотаріусом Андрушко Н.П., зареєстровано в реєстрі за № 5187, номер у державному реєстрі правочинів 1757118.

В пункті 1.1. договору купівлі-продажу державного комунального майна зазначено, що продавець продав, а покупець купив державне майно цілісного майнового комплексу Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району, що знаходиться, зокрема, за адресою м. Київ, вул. Волинська, 34/1. Майно підприємства включає в себе всі його активи й пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з актом інвентаризації.

Відповідно до п. 1.2. вказаного вище договору право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі.

26.02.98 між сторонами був підписаний Акт прийому-передачі державного майна цілісного майнового комплексу Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району м. Києва.

З акту вбачається, що Товариством покупців Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району м. Києва прийнято згідно з відомістю інвентаризації куплене ним державне майно цілісного майнового комплексу Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району м. Києва, вартістю 164450 грн.

Відповідачем не залучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того, що позивачу за актом від 26.02.1998 відповідно до договору від 30.09.1996 передано не все, а лише частина майна Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району м. Києва. Крім того, відповідачем також не доведено, що спірне майно не входило до цілісного майнового комплексу купленого державного підприємства.

Статтею 224 Цивільного кодексу УРСР (далі-ЦК УРСР), який був чинним на момент укладення договору, передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР).

Частиною 1 п. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду державного майна" у редакції від 15.09.95 зазначено, що об'єктами оренди за цим Законом є цілісні майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданим йому державою державною земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

З вказаного вище вбачається, що право власності на спірне нерухоме майно було набуте Товариством покупців Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району м. Києва.

Згідно з протоколом № 1 від 01.06.98 зборів засновників ТОВ “Старокиївське ТЗП” члени Товариства покупців Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району м. Києва вирішили створити ТОВ "Старокиївське ТЗП" на умовах, викладених в установчих документах – договорі про створення та діяльність та статуті товариства. Протоколом також було затверджено договір про створення та діяльність і статут ТОВ "Старокиївське ТЗП".

Товариство з обмеженою відповідальністю “Старокиївське ТЗП” приймає на себе всі права та обов’язки та є правонаступником Товариства покупців, що створене на підставі Угоди про спільну діяльність від 15.08.95, яка зареєстрована Представництвом Фонду державного майна України у Старокиївському районі м. Києва за реєстр. № 000101/12 від 20.03.96. Товариство є правонаступником у повному обсязі прав та обов’язків державного комунального торгівельно-закупівельного плодоовочевого підприємства Старокиївського району (п. 4.3. договору про створення та діяльність ТОВ “Старокиївське ТЗП”).

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, які регулюють питання виникнення права користування земельними ділянками.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду з доводами відповідача не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 37 ЦК УРСР юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації.

Згідно з ч.1 ст. 34 Закону України “Про підприємства в Україні”, чинного на момент реорганізації Товариства покупців Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району м. Києва, при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

Таким чином, при реорганізації Товариства покупців воно втратило право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться цілісний майновий комплекс.

Тобто, ТОВ "Старокиївське ТЗП" як правонаступник Товариства покупців Державного комунального плодоовочевого торговельно-закупівельного підприємства Старокиївського району м. Києва є законним власником зазначеного вище нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 34/1.

Посилання відповідача на постанови Вищого господарського суду України від 26.10.06 у справах № 30/370, № 30/371, № 30/372, № 30/373, № 30/374, № 30/375, № 30/376, № 30/377, № 30/378, № 30/379, № 30/380 про виселення позивача з приміщень не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки факт укладення між відповідачем та позивачем договорів від 01.07.03 щодо оренди частини спірного майна не спростовує факт набуття позивачем права власності на спірне майно відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.96.

Твердження відповідача про належність права власності на спірне майно Шевченківській районній у м. Києві раді на підставі рішення Київської міської ради про передачу майна та Переліку майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Старокиївського району м. Києва станом на 01.10.01, визнаються судом безпідставними у зв’язку з наступним.

З додатку 11 до рішення від 27.12.01 № 208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва" вбачається, що Київська міська рада передала Шевченківській районній у м. Києві раді майно, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 34/1.

В ч. 2 ст. 11 Закону України "Про столицю України – місто-герой Київ" зазначено, що Київська міська рада може передавати районним у місті радам у власність або в управління об'єкти комунальної власності міста Києва в порядку, передбаченому законами України.

Згідно зі ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

З вказаного вище випливає, що Київська міська рада мала право передавати Шевченківській районній у м. Києві раді виключно майно, визначене відповідно до закону, як об’єкт комунальної власності станом на момент прийняття відповідного рішення про передачу.

В той же час, внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 30.09.96 спірне майно вибуло з комунальної власності з 30.09.96, а тому факт прийняття Київською міською радою рішення № 208/1642 в частині передачі спірного майна Шевченківській районній у м. Києві раді не може мати юридичних наслідків.

З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи відповідача про належність спірного майна Шевченківській районній у м. Києві раді не підтверджені належними доказами.

Жодних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо правомірності набуття ним спірного майна, відповідачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач передавав у користування третім особам спірне нерухоме майно у період з 2006 по 2008 рік без згоди на це власника майна. Відповідач укладав ці договори від свого імені та діючи, як власник майна.

24.03.06 між Шевченківською районною у м. Києві радою в особі тимчасово виконуючого обов’язки начальника Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва та ТОВ "Акта –Трейд 21" було укладено договори оренди № 1425/7, № 1426/7, № 1427/7, № 1428/7, № 1429/7, № 1430/7, № 1431/7, № 1432/7, № 1433/7, № 1434/7, відповідно до яких останньому передавалися у користування побутовий корпус (Літ. "А"), овочесховище (Літ. "Б"), фруктосховище (Літ. "В"), механічну майстерню (Літ. "Г"), овочесховище (Літ. "Д"), склади для тари (Літ. "Е"), котельна (Літ. "Ж"), матеріальний склад (Літ. "З"), картоплесховище (Літ. "И"), картоплесховище (Літ. "К"), які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 34/1.

17.01.2008 між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ "Малятко" було укладено договір № 709/7, за умовами якого останньому передавалися у користування їдальня (літера "Л") та прирельсовий склад (літера "М"), які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 34/1.

15.09.06 між Шевченківською районною у м. Києві радою та ТОВ "Будівельник" було укладено договір № 1739/7, відповідно до якого останньому було передане у користування слюсарні та складські приміщення (літера "С"), які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 34/1.

Вказані договори припинили свою дію у зв’язку із закінченням строків, на які вони укладалися. Дані обставини підтверджуються умовами договорів, а також листом ТОВ "Акта-Трейд 21" від 19.05.08 № 19-05.

Наведене вказує на те, що використання відповідачем спірного майна без достатніх правових підстав, є актом невизнання відповідних прав власності на нерухоме майно позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ТОВ "Старокиївське ТЗП" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення.

За таких умов рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.08 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.08 у справі №32/212 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

2. Матеріали справи №32/212 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

24.10.08 (відправлено)