ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 8/237

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2007 р.

у справі

№8/237

господарського суду

Чернігівської області

за позовом

ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр"

до

ВАТ "Банк "Демарк"

про

визнання договору недійсним

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

не з'явився

від відповідача:

Корабельникова І.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 23.10.2007 р. у справі №8/237 (суддя Оленич Т.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2007 р. (судді: Капацин Н.В., Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.), у задоволенні позову ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр" до ВАТ "Банк "Демарк" про визнання договору недійсним відмовлено повністю.

У касаційній скарзі ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр" просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2007 р., рішення господарського суду Чернігівської області від 23.10.2007 р. у справі №8/237 та прийняти нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права, а саме: ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ухвала Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 р. у справі №8/237 про відкладення розгляду апеляційної скарги на 26.12.2007 р. була одержана позивачем лише ввечері 25.12.2007 р., коли директор підприємства знаходився у відрядженні, що унеможливило його участь у судовому засіданні апеляційної інстанції і порушило право позивача як сторони брати участь у господарському засіданні.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на участь свого представника у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

01.03.2006 р. між сторонами у даній справі було укладено кредитний договір №132, відповідно до умов якого банк (відповідач) зобов'язався відкрити позичальнику (позивач) кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 1 150 000,00 грн. на строк до 28.02.2007 р. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника з одночасним утворенням заборгованості на позичковому рахунку, а позичальник зобов'язався погасити кредит у строк по 28.02.2007 р. та щомісячно сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 24% річних.

Договір від імені банку підписано головою правління банку, а від імені позичальника —директором товариства.

Меморіальним ордером №132 (#9479430) від 02.03.2006 р. відповідач перерахував на поточний рахунок позивача з позичкового рахунку 1 150 000,00 грн., що не суперечить умові договору про спосіб видачі кредиту. Видана сума кредитних коштів не перебільшує встановлений договором ліміт кредитної лінії.

Відповідно до платіжних доручень від 28.03.2006 р. №87, від 04.04.2006 р. №88, від 04.05.2006 р. №114, від 13.06.2006 р. №150, від 04.07.2006 р. №178, а також заяви на переказ готівки від 03.08.2006 р. №002 (#12452740) позивачем сплачувалися відсотки за кредит, наданий на підставі договору від 01.03.2006 р. №132.

Вважаючи, що при укладенні спірного договору директор товариства діяв з перевищенням своїх повноважень, встановлених статутом ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр", 11.09.2007 р. позивач звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до ВАТ "Банк "Демарк" про визнання кредитного договору від 01.03.2006 р. №132, укладеного між ВАТ "Банк "Демарк" та ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр", недійсним на підставі ст.ст. 216, 241 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено порушення вимог чинного законодавства при підписанні договору від імені позивача директором ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр" Дзюбом В.Г., оскільки директор ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр" при укладанні кредитного договору від 01.03.2006 р. №132 діяв у межах повноважень, наданих йому статутом ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр".

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до п.п. 8.3, 8.4 статуту ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр" директор здійснює оперативне керівництво роботою СП і вирішує всі питання діяльності СП, за винятком віднесених до компетенції зборів учасників; без довіреності діє від імені СП, представляючи його у всіх українських та іноземних установах і організаціях; укладає різного роду угоди та інші юридичні акти.

До компетенції зборів учасників віднесено прийняття рішень щодо отримання довгострокових кредитів (п. 7.7 статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 347 Господарського кодексу України кредити, які надаються банками, розрізняються за строками користування (короткострокові — до одного року, середньострокові —до трьох років, довгострокові —понад три роки).

Враховуючи, що згідно з умовами договору строк кредиту не перевищує 1 року, висновки господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для віднесення одержаного позивачем кредиту до довгострокових кредитів, і, відповідно, про відсутність обмежень щодо укладання директором товариства від імені позивача спірного кредитного договору відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Господарськими судами встановлено і матеріалами справи підтверджено, що при підписанні спірного договору директор ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр" діяв у межах наданих йому статутом ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр" повноважень, у зв'язку з чим висновки господарських судів про відсутність підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про порушення господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права у зв'язку з несвоєчасним повідомленням позивача про місце і час засідання суду і позбавленням його права на участь у судовому засіданні спростовуються матеріалами справи, оскільки: по-перше, ухвала Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2007 р. про прийняття апеляційної скарги до провадження і призначення розгляду справи на 17.12.2007 р. на 10 год. 00 хв. була в установленому законом порядку надіслана на адресу позивача з повідомленням про вручення поштового відправлення; по-друге, у зв'язку з нез'явленням позивача в судове засідання апеляційної інстанції, ухвалою апеляційного господарського суду від 17.12.2007 р. розгляд справи було відкладено на 26.12.2007 р. і згідно з повідомленням Укрпошти про вручення поштового відправлення від 24.12.2007 р. (а.с. 92) вказана ухвала була вручена представнику позивача 24.12.2007 р.; по-третє, матеріали справи свідчать, що незважаючи на належне повідомлення про час і місце засідання суду, позивач жодного разу не з'явився у судове засідання як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, постійно звертаючись із клопотаннями про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням керівника (у зв'язку з чим розгляд справи відкладався як судом першої інстанції —ухвала господарського суду Чернігівської області від 02.10.2007 р. —а.с. 47, так і господарським судом апеляційної інстанції —ухвала апеляційного господарського суду від 17.12.2007 р. —а.с. 80).

За таких обставин підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2007 р. у справі №8/237 не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Українсько-німецьке спільне підприємство "Інвестекоїр" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2007 р. у справі №8/237 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2007 р. у справі №8/237 —без змін.

Головуючий К.Грейц

Судді О.Глос

С.Бакуліна