ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"04" березня 2008 р.                                                  Справа № 3/69

« 04 » березня 2008 року справа № 3/69

10 год. 30 хв.

За позовом Прокурора Ріпкинського району в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі смт.Ріпки, вул.Попудренка, 8

до Приватного підприємства „Белуха” Ріпкинський район, с.Неданчичі, вул.Привокзальна площа, 4

про стягнення 313,42 грн.

Суддя В. М. Репех

За участю секретаря судового засідання Карнабеда Т. О.

Представники сторін :

від позивача: Тужик А. В. –начальник відділу юридичної та кадрової роботи УПФУ в Ріпкинському районі, довіреність № 1293/06 від 01.06.2007р.

від відповідача: не з”явився

В засіданні прийняла участь представник прокуратури Чернігівської області Єреп В. В., посвідчення № 134 від 05.09.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач заявив позов про стягнення 313,42 грн. заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, яка виникла станом 01.01.2008р.

Відповідач в засідання суду не з”явився. Про час та місце розгляду справи він повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення № 791470 та № 802480.

Суд, з’ясувавши обставини та докази по справі, встановив наступне:

Приватне підприємство „Белуха” зареєстровано в управлінні Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного пенсійного страхування регулюються нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-ІV.

Цим Законом виключно визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками; види пенсійних виплат.

Відповідно до статті 15 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-ІV платниками внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст.14 цього Закону.

Відповідач, як страхувальник є платником страхових внесків.

Статтею 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-ІV передбачено, що підприємства повинні сплачувати внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в розмірах та в строки, визначені зазначеними нормативними актами.

Згідно п.6 ст.20 Закону N 1058-IV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

При цьому в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід).

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків, а також за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків відповідно до частини дев'ятої статті 106 застосовуються штрафні санкції та нараховується пеня.

Відповідач порушив вимоги Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-IV, в зв’язку з чим станом на 01.01.2008р. заборгованість відповідача по обов’язкових платежах до Пенсійного фонду становить 313,42 грн., що підтверджується розрахунками суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за жовтень, листопад 2007 року, самостійно поданими відповідачем до управління Пенсійного фонду.

Згідно п. 2 ст. 106 Закону № 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених ч.3 ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно ч. 1-3 п. 3 ст. 106 Закону № 1058 територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, яка є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Управлінням Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі була направлена відповідачу вимога про сплату боргу № Ю-117 від 04.01.2008р. на загальну суму 3081,72 грн.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № 199938 вбачається, що дана вимога отримана відповідачем 11.01.2008р.

У разі, якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки, що передбачено п.3 ст.106 Закону № 1058.

Оскільки вимога про сплату недоїмки відповідачем не оскаржувалась, вона вважається узгодженою.

При таких обставинах, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.69, 70, 71, 72, 86, 158, 160-163, 167, 186, 254, 255, пунктом 6 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства „Белуха” ( Ріпкинський район, с.Неданчичі, вул.Привокзальна площа, 4, р/р 0200 в АКБ „Укрсиббанк” ) на користь Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі ( смт.Ріпки, вул.Попудренка, 8 ) заборгованості по сплаті страхових внесків на р/р № 216 308,76 грн., № 216 4,66 грн. в Ріпкинському відділенні ВАТ „Державний ощадний банк України”.

Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя В. М. Репех