ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.11.08р.

Справа № 30/86-08

За позовом відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпрогаз", м. Дніпропетровськ

до виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: міське комунальне підприємство по ремонту та експлуатації гідроспоруд, м. Дніпропетровськ

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

Третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство палива та енергетики України, м. Київ

Третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”

про визнання недійсним рішення від 03.02.2003 року

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Ворошило О.М.

Представники:

Від позивача: Штишенко М.К., довіреність №64юр від 16.07.2008 року, юрисконсульт служби правового забезпечення

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи-1: не з'явився

Від третьої особи-2: Батюк Д.В., довіреність №11 від 20.02.2008 року, провідний спеціаліст - юрисконсульт

Від третьої особи-3: не з'явився

Від третьої особи-4: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпрогаз" (м. Дніпропетровськ) звернулося до господарського суду із позовом та згідно уточнень до позову наданих 14.10.2008 року (а.с.52,т.2) просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 03.02.2003 року №275 „Про визнання права комунальної власності територіальної громади на мережі газопостачання та споруди на них”.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

-          спірне рішення прийнято з порушенням Закону України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”, постанови Кабінету Міністрів України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”, Наказу Фонду Державного майна України „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі”;

-          прийняття спірного рішення є втручанням з боку органів місцевого самоврядування в господарську діяльність Товариства;

-          рішення виконкомом прийнято з перевищенням повноважень, оскільки Законом надані повноваження щодо управління лише комунальною власністю;

-          передача Позивачу в оренду на підставі спірного рішення мереж та споруд суперечить Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Відповідач, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, відзив на позовну заяву не надав.

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача надала пояснення в яких зазначає, що є спеціалізованим підприємством, яке не має відношення до газопроводів та їх експлуатації, для утримання та експлуатації газопроводів не має ні обладнання, ні умов, ні спеціалістів, які могли б забезпечити надійну експлуатацію газопроводу, тому вважає за доцільне передати газопровід на баланс позивача.

Третя особа-2 пояснила, що в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській області відсутні будь-які розшифровуючі та ідентифікуючі документи по майну, що у процесі корпоратизації (приватизації) ВАТ "Дніпрогаз" не увійшло до статутного фонду підприємства та залишилось на його балансі, як таке, що не підлягає приватизації, в тому числі щодо спірних об'єктів газопостачання та споруд до них, Регіональне відділення не володіє будь-якою додатковою інформацією відносно предмету спору та просить суд вирішити справу згідно норм чинного законодавства.

Третя особа-3 в поясненнях за вих.№17/1738 від 26.11.2008 року позовні вимоги підтримує у повному обсязі, вважає, що передача державного майна –мереж газопостачання та споруд на них була здійснена з порушенням чинного законодавства, тому рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №275 від 03.02.2003 року є незаконним.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено з 16.07.2008 року на 30.07.2008 року, з 30.07.2008 року на 17.09.2008 року, з 17.09.2008 року на 30.09.2008 року, з 30.09.2008 року на 21.10.2008 року, з 21.10.2008 року на 18.11.2008 року, з 18.11.2008 року на 28.11.2008 року.

В судове засідання представники відповідача, третіх осіб –1, 3,4 не з’явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши доводи представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2003 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення №275 „Про визнання права комунальної власності територіальної громади міста на мережі постачання та споруди на них”, згідно якого:

- визнано мережі газопостачання та споруди на них об’єктами права комунальної власності територіальної громади міста згідно з Додатком;

- зобов’язано Державне міське комунальне підприємство по ремонту та експлуатації гідроспоруд прийняти на баланс від Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Дніпрогаз” мережі газопостачання та споруди на них і внести відповідні зміни до бухгалтерського обліку;

- передати в оренду ВАТ „Дніпрогаз” зазначені мережі та споруди на них у встановленому чинним законодавством порядку;

- встановлено річну орендну плату за використання мереж газопостачання та споруд на них у розмірі 2% від експертної оцінки зазначених об’єктів.

На виконання цього рішення у серпні 2003 року відбулася безкоштовна передача з балансу ВАТ „Дніпрогаз” на баланс Державного міського комунального підприємства по ремонту та експлуатації гідроспоруд мереж газопостачання та споруд на них, про що складені Акти приймання-передачі основних засобів, які знаходяться в матеріалах справи, приймальний ордер, акт прийому –передачі технічної документації мереж газопостачання та споруд на них (а.с.23-85, т.1).

До прийняття спірного рішення виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради зазначені мережі та споруди на них –в кількості 17 найменувань – перебували на балансі ВАТ „Дніпрогаз”.

04.08.2003 року між Державним міським комунальним підприємством по ремонту та експлуатації гідроспоруд та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпрогаз", укладено договір №8066/01/26079 оренди комунального майна.

Підставою прийняття спірного рішення є, як зазначено в самому рішенні, Закон України „Про місцеве самоврядування в Україні”, Наказ Фонду Державного майна України „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі” та лист Комітету комунальної власності міської ради від 19.11.2002 року №5/3/2457.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач просить визнати його незаконним, проти чого заперечує відповідач, що є і причиною виникнення спору.

Згідно п.1.1 Статуту Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Дніпрогаз”, затвердженого загальними зборами акціонерів „ВАТ „Дніпрогаз”, протокол загальних зборів №14 від 19.04.2007 року, ВАТ „Дніпрогаз” створено шляхом перетворення державного підприємства по експлуатації газового господарства „Дніпрогаз” у відкрите акціонерне товариство у відповідності з Указом Президента України „Про корпоратизацію підприємства” від 15.06.1993 року №210/93.

Предметом діяльності ВАТ „Дніпрогаз” відповідно до п.2.2 Статуту є, в тому числі, й транспортування природного і нафтового газу розподільними трубопроводами; постачання природного газу за регульованим тарифом; постачання природного газу за нерегульованим тарифом; транзит газу.

Згідно Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Державного підприємства „Дніпрогаз”, затвердженого 11.03.1994 року головою Держкомнафтогазу мережі газопостачання та споруди на них відносяться до об’єктів, які не підлягають приватизації.

18.02.1997 року між Державною акціонерною холдинговою компанією „Укргаз” і ВАТ „Дніпрогаз” було укладено угоду про використання державного майна, відповідно до якої позивач прийняв у користування державне майно, що пов’язане з постачанням споживачам природного газу і яке відповідно до Декрету КМУ від 31.12.1992 року №26-92 не підлягає приватизації і не увійшло до Статутного фонду Товариства, строком до листопада 1999 року.

02.11.1999 року між Головним управлінням з експлуатації систем газопостачання природного та скрапленого газу „Головпобутгаз” ДК „Укртрансгаз” НАК „Нафтогаз України” і ВАТ „Дніпрогаз” було укладено Угоду №05/18/18 про передачу позивачеві в оперативне управління державного майна, яке знаходиться на балансі, але не увійшло до статутного фонду підприємства, в тому числі мережі газопостачання та споруди на них.

28.12.2001 року між ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” і ВАТ „Дніпрогаз” укладено Договір №04/01-822 про користування державним майном, яке не підлягає приватизації, який з урахуванням Додаткової угоди №1 від 11.12.2002 року і Додаткової угоди №2 від 26.11.2007 року діє до цього часу.

Договір №04/01-822 укладено з метою забезпечення ефективного користування державним майном, його збереження, відновлення, реконструкції та розвитку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 року №747 „Про утворення НАК „Нафтогаз України”, Угоди про використання державного майна, яке не підлягає приватизації від 04.02.1998 року №76, яка укладена між Фондом державного майна України та НАК „Нафтогаз України” та Угоди про користування державним майном, яке не підлягає приватизації, від 28.12.2001 року №14/1127, яка укладена між НАК „Нафтогаз України” та ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”.

Відповідно до п.3.2 Договору №04/01-822 власником майна протягом терміну дії договору залишається держава, а користувач (ВАТ „Дніпрогаз”) здійснює функції користування.

Таким чином, власником мереж газопостачання та споруд на них, які не увійшли до Статутного фонду ВАТ „Дніпрогаз”, є держава Україна, тобто майно відноситься до державної власності, а використання цього майна здійснює позивач на підставі вищезазначених договорів.

Вирішуючи спір господарський суд має право визнати акт державного чи іншого органу недійсним з підстав невідповідності його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів підприємства-позивача у справі.

Відповідно до п.10 ст.59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Позивач вважає, що прийняттям спірного рішення, на підставі якого було вилучено з балансу ВАТ „Дніпрогаз” мережі газопостачання і споруди на них і передано їх позивачеві в оренду, порушено його речове право, на якому базується господарська діяльність товариства.

Основні засади передачі об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну визначаються Законом України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”, Постановою Кабінету Міністрів України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності” від 21 вересня 1998 р. № 1482, Наказом Фонду Державного майна України „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі”.

Згідно п.1.4 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого Наказом Фонду Державного майна України та Міністерства економіки України 19.05.1999 року №908/68, одним із способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, є передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", п.2 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 р. № 1482 ініціатива щодо передачі об'єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Передача об'єктів права державної власності, що не увійшло до статутного фонду господарських товариств, створених у процесі приватизації, корпоратизації, здійснюється за рішенням: засновника господарського товариства та органу, уповноваженого управляти державним майном, який приймає майно, за погодженням з Мінекономіки, Мінфіном і Фондом державного майна України (підпункт в) п. 4 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності).

З матеріалів справи вбачається, що рішення про передачу мереж газопостачання і споруд на них з державної до комунальної власності не приймалося ані Міністерством палива та енергетики, яке є правонаступником Державного департаменту нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, (за рішенням останнього створено ВАТ по газопостачанню та газифікації „Дніпрогаз”), ні НАК „Нафтогаз України”, ні ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”. Не ініціювало таку передачу і ВАТ по газопостачанню та газифікації „Дніпрогаз”.

Постановою КМУ від 15.12.2005 року №1205 „Деякі питання підвищення ефективності управління підприємствами паливно-енергетичного комплексу” Міністерству палива та енергетики (Мінпаливенерго) передані повноваження з управління корпоративними правами держави стосовно НАК „Нафтогаз України”. Зазначеною постановою внесені зміни до постанови КМУ від 25.05.1998 року №747 „Про утворення Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, згідно яких Мінпаливенерго здійснює функції вищого органу управління НАК ” Нафтогаз України”.

Пропозиція передати газові мережі та споруди на них на баланс комунального підприємства та передача в оренду ВАТ по газопостачанню та газифікації „Дніпрогаз” вбачається з листа Комітету комунальної власності міської ради від 19.11.2002 року №5/3/2457 „Про впорядкування використання газових мереж, які належать до комунальної власності територіальної громади міста”, на який відповідач посилається у спірному рішенні. Ще до прийняття спірного рішення комітет комунальної власності міської ради безпідставно визначив газові мережі як об’єкти комунальної власності.

Таким чином, відповідачем прийнято спірне рішення в порушення приписів чинного законодавства, а саме: Закону України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”, Постанови Кабінету Міністрів України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності” від 21 вересня 1998 р. № 1482, Наказу Фонду Державного майна України „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі”, тобто за відсутності рішення органу, уповноваженого управляти державним майном про передачу мереж газопостачання та споруд на них до комунальної власності та відповідного погодження з Мінекономіки, Мінфіном і Фондом державного майна України.

Статтею 9 Закону України „Про нафту і газ” передбачено, що органи місцевого самоврядування не мають права втручатися в господарську діяльність суб’єктів, що здійснюють переробку нафти і газу, зберігання, транспортування та реалізацію нафти та продуктів їх переробки, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до статті 23 Господарського кодексу України, органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження відповідно суб’єктів господарювання в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування й іншими законами. Незаконне втручання органів і посадових осіб місцевого самоврядування в господарську діяльність суб’єктів господарювання забороняється. Не допускається прийняття правових актів органів місцевого самоврядування, якими встановлюються не передбачені законом обмеження.

Згідно п.51 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, в редакції, що діяла станом на дату прийняття спірного рішення, до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об'єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності. Питання надання згоди вирішується виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад.

Питання щодо надання згоди на передачу мереж газопостачання та споруди на них до комунальної власності територіальної громади міста на пленарному засіданні міської ради не розглядалось. Протилежне не доведено відповідачем. Вирішення таких питань до компетенції виконавчого комітету міської ради законом не віднесено.

Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки спірне рішення винесено всупереч конституційному обов’язку діяти в межах повноважень та у передбачений спосіб, з порушенням встановленого порядку передачі об’єктів права державної власності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги господарський суд не застосовує позовну давність з огляду на наступне.

Згідно ч.6 „Прикінцевих та перехідних положень” Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки строк позовної давності не сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України (в редакції 2003 року), суд застосовує до спірних правовідносин норми п. 4 ч. 1 ст. 268 цього Кодексу.

Згідно п.4 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Речовими правами, згідно ст.190 Цивільного кодексу України, є майнові права.

Статтею 133 Господарського кодексу України передбачено, що основу правового режиму майна суб’єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права – право господарського відання та право оперативного управління.

Право господарського відання, відповідно до статті 136 Господарського кодексу України, є речовим правом суб’єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб’єктом господарювання, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Мережі газопостачання та споруди на них є державною власністю і на підставі Договору №04/01-822 від 28.12.2008 року передане в користування позивачеві, отже, належить йому на праві господарського відання, що є речовим правом.

Відповідно до ст.396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.1,33,34,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 03.02.2003 року №275 „Про визнання права комунальної власності територіальної громади на мережі газопостачання та споруди на них”.

Стягнути з виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса.75, ідентифікаційний код 04052092) на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Дніпрогаз”, (49029, м. Дніпропетровськ, вул. Володарського,5, ) судові витрати у розмірі 203грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили через десять днів після його підписання.

Суддя                                                                      Н.М.Євстигнеєва

(Дата підписання рішення, оформленого відповідно до вимог статті 84)

Господарського процесуального кодексу України, - 02.12.2008 року