ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.11.08 р.                     Справа № 20/197

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго”, м.Київ

до відповідача Приватного підприємства „Донвугілляпостачання”, м.Донецьк

про стягнення 22434472,48 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Формагей О.Л. – за довіреністю

від відповідача Колягіна Т.Є. – за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Відкрите акціонерне товариство „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго”, м.Київ, із позовом до Приватного підприємства „Донвугілляпостачання”, м.Донецьк, про стягнення 22434472,48 грн. – суми штрафу за недопоставлену продукцію за договором постачання вугільної продукції № 265 від 04.07.2007р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір постачання вугільної продукції № 265 від 04.07.2007р. із додатковою угодою та додатком; претензію № 8-04/467 від 31.01.2008р.; відповідь на претензію № 02/27-70 від 27.02.2008р.; акти приймання – передачі партії вугільної продукції.

Відповідач надав суду клопотання № 09/04-256 від 04.09.2008р., у якому посилається на розділ 8 договору постачання вугільної продукції № 265 від 04.07.2007р., у зв’язку з чим просить суд витребувати у Наглядової ради ВАТ „Центренерго” протокол погодження договору постачання вугільної продукції № 265 від 04.07.2007р. та докази повідомлення ПП „Донвугілляпостачання” про погодження умов договору.

04.09.2008р. відповідач надав суду відзив на позовну заяву № 08/14-209 від 14.08.2008р., у якому посилається на важке фінансове становище, на ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 3 Цивільного кодексу України, роз’яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань” від 29 квітня 1994р. № 02-5/293, у зв’язку з чим позовні вимоги визнає частково. В обґрунтування свого відзиву надав суду лист № 11/12-140 від 12.11.2007р.; лист № 12/17-211 від 17.12.2007р.; лист № 12/12-204 від 12.12.2007р.; лист № 131 від 17.07.2007р.; лист № 20/12-223 від 20.12.2007р.; лист № 10/22-106 від 22.10.2007р.; лист № 10/18-101 від 18.10.2007р.; лист № 09/24-58 від 24.09.2007р.; лист № 08/15-27 від 15.08.2007р.; лист № 421/НА від 14.07.2007р.

09.10.2008р. позивач надав суду заперечення на відзив відповідача № 8-08/4476 від 08.10.2008р., у яких посилається на те, що договір набуває чинності з моменту його погодження із Наглядовою радою ВАТ „Центренерго”, засіданням Наглядової ради ВАТ „Центренерго” від 10.07.2007р. прийнято рішення про затвердження правочину між позивачем та відповідачем на поставку вугілля газової групи у кількості 600 тис. т. на суму 222480,00 грн. Договір не зобов’язує позивача повідомляти Постачальника (відповідача) про погодження Наглядовою радою умов договору. У той час актами приймання – передачі вугільної продукції за договором постачання відповідач фактично визнав договір правочинним. В обґрунтування своїх заперечень надав суду протокол № 31 засідання Наглядової ради ВАТ „Центренерго” від 10.07.12.2007р.

27.11.2008р. відповідач надав суду додаток до відзиву на позовну заяву № 11/26-331 від 26.11.2008р., у якому посилається на скрутне фінансове становище підприємства, у зв”язку з чим позовні вимоги позивача визнає частково, а саме в розмірі 15000,00 грн., а також не заперечує компенсувати витрати по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В обґрунтування свого додатку до відзиву надав суду лист № 06-04/4846 від 28.10.2008р.; звіт про фінансові результати за 9 місяців 2008р.; акт звірки взаємних розрахунків станом на 27.11.2008р.

Строк розгляду справи продовжувався за клопотанням сторін, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 09.10.2008р. до 29.10.2008р.

Дослідивши матеріали справи, та вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

04.07.2007р. між Відкритим акціонерним товариством „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго”, м.Київ (Покупець), та Приватним підприємством „Донвугілляпостачання”, м.Донецьк (Постачальник), був укладений договір постачання вугільної продукції № 265 (далі – договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що Постачальник зобов’язується поставити Покупця вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі.

Пунктами 1.2, 1.3 договору передбачено, що Покупець зобов’язується прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених договором. Обсяги поставки вугілля складає 600000 тон +/ - 5%, орієнтовно на суму 222480000 гривень в т.ч. ПДВ.

Кількість, асортимент, базова ціна за марки та фракціями, реквізити вантажоотримувача, реквізити станції призначення в разі переадресації вугілля та термін поставки визначаються в додатках до договору (п.3.2 договору).

Згідно п. 1, 3 додатку № 1 до договору, Постачальник зобов’язується поставити 600000 тон вугілля за ціною 309,00 грн. без ПДВ, графік постачання вугілля орієнтовно 100000 тон в місяць.

Умовами додаткової угоди № 5 від 26.10.2007р. встановлена ціна 1 тони вугілля в розмірі 335,00 грн. без ПДВ. Обсяг поставки складає 600000 тон +/ - 5% орієнтовно на суму 240501120,00 грн. в т. ч. ПДВ 20%.

Відповідно до актів приймання – передачі, які є наявними у матеріалах справи, у період з серпня по грудень 2007р. Постачальник поставив 41928,544 тон вугілля, але до теперішнього часу залишок вугілля на Зміївську ТЕС не поставлено.

27.02.2008р. позивач звертався до відповідача із претензією № 02/27-70, про сплату суми штрафу за непоставлену вугільну продукцію в розмірі 1980883,69 грн.

За даних обставин позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача штрафу за недопоставку вугілля.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та на відсутність своєї вини.

Згідно із ст. 4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 43 зазначеного кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Факт порушення відповідачем умов Договору щодо кількості вугілля, яке має бути поставлено позивачеві, обґрунтовано матеріалами справи та відповідачем не спростовано.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 218 зазначеного кодексу передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Разом з тим, частиною 2 цієї статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно із ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов”язання, в якому хоча б одна сторона є суб”єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов’язань за договором, позивач звернувся до суду із позовом, та просить суд стягнути з відповідача 22434472,48 грн. – суми штрафу за недопоставлену вугільну продукцію.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на важке фінансове становище, на ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 3 Цивільного кодексу України, роз’яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань” від 29 квітня 1994р. № 02-5/293, у зв’язку з чим позовні вимоги визнав частково в розмірі 15000,00 грн.

Крім того, відповідачем надані суду копії листа № 11/12-140 від 12.11.2007р., листа № 12/17-211 від 17.12.2007р., листа № 12/12-204 від 12.12.2007р., листа № 131 від 17.07.2007р., листа № 20/12-223 від 20.12.2007р., листа № 10/22-106 від 22.10.2007р., листа № 10/18-101 від 18.10.2007р., листа № 09/24-58 від 24.09.2007р., листа № 08/15-27 від 15.08.2007р., листа № 421/НА від 14.07.2007р., у яких йдеться про зменшення фінансування видатків компанії, про неможливість відвантажування вугілля, у зв’язку з чим виконання відповідачем договірних обов’язків на користь позивача за даних обставин ускладнюється.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Під час розгляду справи відповідач посилався на скрутне фінансове становище стверджував про те, що сплата штрафних санкцій призведе до негайного банкрутства підприємства, у зв’язку з чим просив зменшити розмір штрафних санкцій відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України. Також просив суд об’єктивно оцінити даний випадок, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов’язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов’язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Надані відповідачем документи, що зазначені вище, свідчать про те, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів, спрямованих на належне виконання укладеного сторонами договору, однак в силу об’єктивних обставин (зростання ціни вугілля) відповідачем було допущено господарське правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне зменшити суму штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, скориставшись правом, наданим суду п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, до 15000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 15000,00 грн.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 82 – 85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 193, 216, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 549 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго”, м.Київ, до Приватного підприємства „Донвугілляпостачання”, м.Донецьк, - задовольнити частково.

Розмір стягуваних штрафних санкцій – зменшити до 15000,00 грн.

Стягнути з Приватного підприємства „Донвугілляпостачання” (83055, м.Донецьк, був.Шевченко, 3-б, поточний рахунок 3524 у філії „ГУ ПІБ” у м.Донецьку, МФО 334635, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго” (03151, м.Київ, вул. Народного Ополчення, 1, поштова адреса: 02660, м.Київ, вул. Магнітогорська, 1, поточний рахунок 1404 у Київському відділенні Промінвестбанку України, МФО 322250, код 22927045) 15000,00 грн. – суму штрафу, 25500,00 грн. – суму витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. – суму витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ у встановленому порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів або в касаційному порядку через місцевий чи апеляційний господарський суд протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені 27.11.2008р.

Повний текст рішення підписано 02.12.08р.

Суддя

Надруковано 3 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. у справу

Вик. Марченко Ю.О.