ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 33/184-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Олексіївської виправної колонії № 25 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 року

у справі господарського суду

Харківської області

за позовом

Олексіївської виправної колонії № 25 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області

до

КП “Виробничо-технічне підприємство “Вода”

про

зобов’язання укласти угоду,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Козуб В.А,,

- відповідача:

Адельянов В.К., Колісніченко П.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року Олексіївська виправна колонія № 25 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області звернулась до господарського суду з позовом до КП “Виробничо-технічне підприємство “Вода” про зобов'язання укласти угоду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.08.2007 року позов задоволено частково. Визнано Додаткову угоду № 3 від 18.01.2007р. до Договору на відпуск і споживання води № 1359 від 01.12.2004р. укладеною в редакції, запропонованій позивачем, за винятком п.5. та п.9 додаткової угоди;

- з тексту додаткової угоди виключено п.5;

- з тексту п.9. додаткової угоди виключено наступні слова „....набирає чинності з дати її підписання...” Викладено п.9 додаткової

Доповідач: Черкащенко М.М.

угоди в наступній редакції „ Ця додаткова угода має для сторін юридичну силу Договору і діє протягом строку дії договору”.

Стягнуто з Комунального підприємства „Виробничо-технологічне підприємство ”Вода” на користь Олексіївської виправної колонії № 25 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2007р. рішення місцевого господарського суду від 20.08.2007р. скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Олексіївська виправна колонія № 25 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2007р., а рішення господарського суду Харківського області від 20.08.2007р. у цій справі залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що Харківським апеляційним господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, що в свою чергу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01.12.04 року між Олексіївською виправною колонією № 25 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області ("Абонентом") та КП “Виробничо-технічне підприємство “Вода" було укладено договір на відпуск та споживання води № 1359. Відповідач є виконавцем послуг з водопостачання, а позивач є стороною цього договору як бюджетна установа. Відповідно до п.4.1. Договору „всі розрахунки за воду здійснюються "Абонентом" на підставі діючих тарифів за обсяги водоспоживання, які визначені за показниками приладів обліку або нормам водоспоживання”. Відповідно до п.4.2. Договору „тарифи на воду на момент укладення договору складають з урахуванням ПДВ –4,50 грн./м3”. Використання тарифів для категорії споживачів "населення" договором не передбачено.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просив внести зміни та доповнення в формі укладення додаткової угоди №3 до вказаного договору, зважаючи на те, що нарахування вартості послуг відповідача, передбачених цим договором доцільно диференціювати в залежності від особливостей його діяльності, і насамперед відокремленням встановлених Харківською міською радою тарифів на водоспоживання по трьом категоріям (населення, бюджетні установи, інші споживачі) відносно осіб, які за вироками судів відбувають кримінальні покарання у місцях позбавлення (обмеження) волі.

Згідно ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Проте, судова колегія погоджується з апеляційною інстанцією про відсутність у данному випадку умов, за яких, на вимогу заінтересованої особи, можливе внесення змін до договору і вважає запрпоновані позивачем зміни та доповнення до укладеного з відповідачем договору такими, що не грунтуються на нормах діючого законодавства України.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.13 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами комунальної власності відповідної територіальної громади, належить до повноважень органів місцевого самоврядування, а саме, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міськради від 04.10.06 року № 802 "Про встановлення тарифів на послугу з централізованого водопостачання, яку надає КП "Виробничо-технологічне підприємство "Вода", встановлені тарифи на послугу з централізованого водопостачання для трьох груп споживачів: населення –1,65 грн. за 1м3 з ПДВ, бюджетні установи –4,50 грн. за 1м3 з ПДВ , інші споживачі –5,00 грн. за 1м3 з ПДВ.

При цьому Олексіївська виправна колонія № 25 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області віднесена до групи "бюджетних установ", а особи, які відбувають покарання в місцях позбавлення(обмеження) волі, не ввійшли до жодної групи.

Згідно п.1 ст. 6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань зі спеціальним статусом, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до цього ж закону та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 25.12.03 року, установи виконання покарань користуються правами юридичних осіб і мають печатку із зображенням Державного герба та своїм найменуванням.

Касаційна інстанція також погоджується з висновками Харківського апеляційного господарського суду про те, що особи, які відбувають покарання у місцях, визначених у встановленому порядку, мають особливий статус (як спецконтингенту), їх права та обов'язки встановлені відповідними підзаконними (нормативними) актами, прийнятими уповноваженими державою органами. І, оскільки, Олексіївська виправна колонії № 25 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області є місцем відбування покарання для засуджених, а не місцем їх проживання, то, відповідно до Кримінально-виконавчого кодексу, до них застосовуються деякі обмеження. А саме : їм не надано повноважень бути суб'єктами цивільно-правових відносин стосовно кількості та вартості житлово-побутових послуг, які позивач повинен їм надавати в силу специфіки своєї діяльності.

Згідно п.1 ст.24 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу", фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України (в тому числі виправних колоній, як її складової частини) здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.

З державного бюджету України щорічно виділяються кошти як на утримання персоналу установ і органів кримінально-виконавчої служби, так і на утримання спецконтиненту в установах кримінально-виконавчої служби. Крім того, як зазначено в п.2 ст. 24 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", установи виконання покарань та слідчі ізолятори, де відповідно до Кримінально-виконавчого кодексу України та Закону України "Про попереднє ув'язнення" засуджені та особи, узяті під варту, залучаються до суспільно корисної праці, спрямовують доходи, отримані від діяльності цих установ та слідчих ізоляторів, на фінансування їх діяльності. При цьому законодавець не конкретизує, на яку саме діяльність спрямовуються дані кошти.

Є також обгрунтованими посилання відповідача на те, що він надає послуги юридичній особі, без врахування особливостей її діяльності, за тарифами, визначеними в установленому законодавством порядку. Взаємовідносини позивача з особами, які відбувають покарання на території, закріпленої за позивачем та яким надаються відповідні послуги по їх утриманню, підлягають врегулюванню в законодавчому порядку.

На підставі вищевикладеного, оскаржувана постанова Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.07 року є законною та обгрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 року у справі № 33/184-07 залишити без змін.

Головуючий           Н. Кочерова

Судді: В. Рибак

М. Черкащенко