ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" січня 2008 р.

Справа № 8/245-07-7979

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВІЗАРД"

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАФ"

Про стягнення 7 819,92 грн.

Суддя Атанова Т.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Лісняк Я.В., за довіреністю від 17.09.2007р.;

від відповідача: не з’явився.

Суть спору: ТОВ "Компанія "ВІЗАРД" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "ІНТЕРАФ" про стягнення заборгованості у розмірі 7819,92 грн., а саме основного боргу у сумі 2992,50 грн., пені у розмірі 363,42 грн. та штрафу у сумі 4464,00 грн. за дистриб’юторським договором від 28.12.2005 р. №36К. та Додатком №1 до нього.

26.11.2007 р. до господарського суду Одеської області від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з ТОВ "ІНТЕРАФ" заборгованість у розмірі 8475,08 грн., а саме: основний боргу у сумі 2992,50 грн., пеню у розмірі 363,42 грн., штраф у сумі 4464,00 грн., 3 % річних у розмірі 119,78 грн. та індекс інфляції у сумі 535,38 грн.

14.12.2007 р. до господарського суду Одеської області від представника позивача надійшли заяви про уточнення підстав позовних вимог та про збільшення позовних вимог щодо стягнення індексу інфляції у сумі 622,16 грн. та 3 % річних у розмірі 138,22 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, відзив на позов надав, позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов, про день та час розгляду справи належним чином був повідомлений, тому справа розглядається за наявними матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

28.12.2005 р. між ТОВ "Компанія "ВІЗАРД" (Постачальник) та ТОВ "ІНТЕРАФ" (Дистриб’ютор) був укладений дистриб’юторський договір №36К та Додаток №1 до нього.

Відповідно до умов вищезазначеного договору ТОВ "ІНТЕРАФ" прийняло на себе обов’язок по розповсюдженню продукції, виробленої постачальником на території Одеської області, м. Одеси в межах їх адміністративних кордонів, а ТОВ "Компанія "ВІЗАРД" зобов’язалось передати дистриб’ютору право на розповсюдження продукції виробленої постачальником на території Одеської області, м. Одеси в межах їх адміністративних кордонів.

Відповідно до умов розділу 1 договору від 28.12.2005 р. ТОВ "Компанія "ВІЗАРД" зобов’язалось поставляти у власність відповідача товар –продукти харчування, а ТОВ "ІНТЕРАФ" зобов’язалось прийняти товар –продукти харчування у свою власність та оплатити його вартість у порядку та в строк, передбачений договором 28.12.2005 р. та Додатком №1 до нього.

На виконання умов договору ТОВ "Компанія "ВІЗАРД" поставило відповідачу товар на загальну суму 35056,99 грн., за накладними від 17.01.2006 р. №В-000007/2, від 17.02.2006р. №В-00000068, від 13.03.2006р. №В-00000112, від 23.03.2006р. №В-00000134, від 07.04.2006 р. №В-00000163, від 25.04.2006р. за № В-00000191.

Факт отримання товару відповідачем підтверджено його підписами у вищезазначених накладних, підписи засвідчені печатками сторін.

ТОВ "ІНТЕРАФ" за отриманий товар –продукти харчування розрахувалось частково, у сумі 32 064,49 грн., в наслідок чого за ним залишилась заборгованість в розмірі 2 992,50 грн.

Відповідач не заперечує проти того, що він прийняв товар, але вважає, що не повинен сплачувати залишок боргу у сумі 2 992,50 грн., у зв’язку з незадовільною якістю зазначеного товару та вважає що не є покупцем за договором від 28.12.2005 р.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заслухавши представників сторін, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав:

Згідно ст.ст.525,526 Цивільного Кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Договір це узгоджена воля сторін, який згідно ст. 629 ЦК України є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного Кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору від 28.12.2005 р. ТОВ "Компанія "ВІЗАРД" зобов’язалось поставляти у власність відповідача товар –продукти харчування, а ТОВ "ІНТЕРАФ" зобов’язалось прийняти товар –продукти харчування у свою власність та оплатити його вартість.

Заперечення відповідача суд відхиляє, як такі, що непереконливі, не доведені певними засобами доказування та спростовуються матеріалами справи.

Так, з акту списання від 09.12.2006 р. за №1А-0000042, на який посилається відповідач, не вбачається, що перелічений у ньому товар був отриманий саме від ТОВ "Компанії "ВІЗАРД".

Також відсутні докази надіслання позивачу листа від 20.12.2006 р. про припинення договору від 28.12.2005р. за №36К.

Крім того, з бухгалтерської виписки взаєморозрахунків сторін, доданої до відзиву на позов та підписаною головним бухгалтером відповідача вбачається, що ТОВ "ІНТЕРАФ" визнало борг у сумі 2 992,50 грн.

Таким чином, на думку суду, представник позивача довів суду певними засобами доказування, що відповідач в порушення умов договору від 28.12.2005р. не розрахувався в повному обсязі за отриманий товар - продукти харчування.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, які згідно розрахунку позивача на день пред’явлення позову складає 119,78 грн., та індекс інфляції за весь час прострочення, який згідно розрахунку позивача становить 535,38 грн.

Відповідно до п. 6.2. договору від 28.12.2005 р. у разі несвоєчасної оплати поставленого товару відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 20 % від несплаченої суми, який згідно розрахунку позивача становить 4464,00 грн., а також пеню за кожний день прострочення, яка згідно розрахунку позивача складає 363,42 грн.

Стаття 83 ГПК України та ст. 233 Господарського кодексу України передбачає що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

З огляду на те, що порушення строку виконання зобов’язання не завдало істотних збитків позивачу та розмір штрафу є неспіврозмірним з основним боргом, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу до 1000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Компанії "ВІЗАРД" підлягають задоволенню частково, а саме: у розмірі основного боргу 2992,50 грн., пені у сумі 363,42 грн., штрафу у розмірі 1000,00 грн., 3 % річних у сумі 119,78 грн. та індексу інфляції у розмірі 535,38 грн., так як є законними і обґрунтованими, заснованими на діючому законодавстві, умовах договору та підтверджуються доданими до позову документами. В решті позову слід відмовити.

Згідно зі ст. ст. 44, 49 ГПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст. ст. 44, 49 ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАФ" (65003, м. Одеса вул. Чорноморського Козацтва, буд. 60, р/р №1 у ВАТ “МТБ” м. Іллічівськ, МФО 328168, , ІПН 40) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВІЗАРД" (69002, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 92, р/р 051 в ФВАТ “Укрексімбанк” в м. Запоріжжя, МФО 313979, ) основний борг у сумі 2992 (дві тисячі дев’ятсот дев’яносто дві) грн. 50 коп., пеню у розмірі 363 (триста шістдесят три) грн. 42 коп., штраф у сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 119 (сто дев’ятнадцять) грн. 78 коп., індекс інфляції у сумі 535 (п’ятсот тридцять п’ять) грн. 38 коп., державне мито у сумі 102 (сто дві) грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 (сто вісімнадцять) грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10- денного строку

з дня його прийняття.

Суддя Атанова Т.О.