ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.08

Справа №АС3/499-08.

Господарський суд Сумської області у складі судді Левченко П.І., розглянувши матеріали справи

за позовом          Сумського обласного відділення фонду України соціального захисту інвалідів, м. Суми

до відповідача          Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Мрія» , с. Жовтневе Конотопського району Сумської області

про стягнення 24 030 грн. 18 коп.

За участю представників сторін :

від позивача : Груздо Т.С.

від відповідача : Бехало С.М.

Суть спору : позивач просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції, за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2007 році та пені у сумі 24 030 грн. 18 коп. на підставі того, що відповідачем у 2007 році не створені робочі місця для працевлаштування інвалідів .

Відповідач письмовому запереченні проти адміністративного позову від 13.10.2008 року зазначив, що ЗАТ АФ „Мрія" дотримав вимоги Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" тому відсутні підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, адже Агрофірма створила відповідну кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, інформувала на протязі 2007 року центр зайнятості про наявність відповідних вакансій, звітувала перед Фондом соціального захисту інвалідів, в той час як центр зайнятості направляв інвалідів для працевлаштування, вони також не зверталися самі з метою працевлаштування.

Позивач подав письмове пояснення по даній справі № 04-юр від 03.11.2008 року в якому зазначив, що надіслання звітів за формою № 3-ПН до Конотопського міськрайонного центру зайнятості може свідчити про виконання відповідачем відповідної вимоги ст. 18 Закону України № 875 , а не вимог статей 19,20 Закону України № 875 , які встановлюють норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та обов’язок особи , що використовує найману працю , забезпечувати працевлаштування інвалідів і сплачувати адміністративно-господарські санкції , якщо на підприємстві чисельність працюючих інвалідів менш , ніж встановлено нормативами, передбаченими ст. 19 Закону № 875 .Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за не створення трьох робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2007 року в розмірі 24 030 грн. 18 коп.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін , господарський суд встановив :

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на ст. ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (надалі - Закону), які встановлюють норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів (ст. 19) та відповідальність за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів (ст. 20).

Відповідно до ч. З ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 1 ст. 18 Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 ст. 18 Закону - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 18-1 Закону - державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікацій та знань, з урахуванням його побажань.

Проаналізувавши зазначені норми законодавства, можна зробити висновок, що підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів, які звернулися до них безпосередньо або через державну службу зайнятості, таким чином і виконується норматив робочих місць для інвалідів.

На виконання плану роботи Вищого адміністративного суду України на І півріччя 2007 року Управлінням законодавства та узагальнення судової практики та Судовою палатою з розгляду справ за зверненнями юридичних осіб здійснено вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (Довідка Вищого адміністративного суду України «Про результати вивчення та узагальнення судової практики застосування статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 23.08.2007 р.).

В даній довідці зазначається, що Верховним Судом України було визначено обставини, які підлягають доказуванню у справах зазначеної категорії. Зокрема, судам потрібно встановлювати:

·          створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу;

·          інформування органів працевлаштування про наявність вакантних

місць;

·          спрямування органами працевлаштування інвалідів до роботодавців;

·          причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів, направлених спеціальними органами.

Серед висновків, до яких дійшов Вищий адміністративний суд України у Довідці від 23.08.2007 р. є те, що Судам, відповідно до статті 71 КАС України належить у кожній справі всебічно перевіряти всі обставини справи. Зокрема, слід враховувати, що працевлаштуванню інваліда передує створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць. Якщо відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність. Окрім того, суди повинні з'ясовувати чи спрямовувалися органами працевлаштування інваліди до роботодавців та причини їх непрацевлаштування.

Однак, як показує практика, законодавчо встановлена альтернатива — створення робочого місця та працевлаштування інваліда або сплата штрафних санкцій за невиконання означеного обов'язку— призводить до того, що допускається неоднозначне трактування прав та обов'язків роботодавців, відділень Фонду та інших органів, визначених у Законі. Такий стан призводить до того, що Фонд соціального захисту інвалідів перетворюється на орган, який стягує адміністративно-господарські санкції і не зацікавлений у працевлаштуванні інвалідів.

Тому, на думку Вищого адміністративного суду України, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

ст. 238 Господарського кодексу України визначає адміністративно-господарські санкції як заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Дійсні обставини справи такі, що у 2007 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ЗАТ АФ «Мрія» склала 132 особи. Виходячи з такої чисельності працівників, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 5 робочих місць. В ЗАТ АФ «Мрія» у 2007 році фактично працювало 2 особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Зазначені обставини відображені у Звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (поданий 18.02.2008 р.) та визнаються Позивачем. Крім того слід зазначити, що у 2007 році ЗАТ АФ «Мрія» створило понад 5 робочих місць для працевлаштування інвалідів. Про створення таких робочих місць було повідомлено Конотопський міськрайцентр зайнятості (орган працевлаштування). Дані обставини підтверджуються Звітами про наявність вакансій (копії додаються), в яких зазначено кількість вакантних робочих місць, режим роботи, умови праці, заробітну плату, вимоги щодо освіти кандидатів, а також зазначено, що дані вакансії призначені для працевлаштування інвалідів. Звіти отримувались центром зайнятості щомісячно, про що свідчать відмітки про отримання із зазначенням дати та вхідного номеру. Однак Конотопським міськрайцентром зайнятості не було направлено інвалідів для заняття вакантних посад, інваліди також не зверталися до ЗАТ АФ «Мрія» за власною ініціативою з метою працевлаштування, фактів відмови у працевлаштуванні інвалідів не було.

Наведене свідчить про дотримання ЗАТ АФ «Мрія» вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та про відсутність підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій, адже Агрофірма створила відповідну кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, інформувала на протязі 2007 року центр зайнятості про наявність відповідних вакансій, звітувала перед Фондом соціального захисту інвалідів, в той час як центр зайнятості направляв інвалідів для працевлаштування, вони також не зверталися самі з метою працевлаштування.

Стосовно позовних вимог по стягненню пені необхідно пояснити наступне: оскільки пеня нараховується у разі порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій (ч. 2 ст. 20 Закону), а підстав для їх застосування не має, то і пеню нараховувати не має за що.

Отже позовні вимоги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не відповідають чинному законодавству України, суперечать позиції Верховного суду України та Вищого адміністративного суду України, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій за нестворені робочі місця для працевлаштування інваліда у 2007 році .

Тому , в позові позивачеві має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 71, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову Сумського обласного відділення фонду України соціального захисту інвалідів, м. Суми до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Мрія» , с. Жовтневе Конотопського району Сумської області про стягнення 24 030 грн. 18 коп. - відмовити .

2.          Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

3.          Згідно ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

4.          Копію постанови надіслати сторонам по справі.

Повний текст постанови підписаний 11.11.08 року .