ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.01.2008

Справа №2-29/15352-2007А

За позовом – Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів ДПА України, м. Київ.

До відповідача – Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Кольбер-Агро», Красногвардійський район, смт. Красногвардійське.

Про встановлення факту фальсифікації алкогольних напоїв.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Готовкіна Т.С.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Луханіна М.В. – представник, довіреність у справі.

Від відповідача – Антонянц К.Д. – представник, довіреність від 19.1.2007р.

Суть спору: Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів ДПА України звернувся до господарського суду АР Крим із позовом до відповідача – Агропромислового товариства з обмеженою відповідальністю «Кольбер-Агро» про встановлення факту фальсифікації алкогольних напоїв.

Заявою від 04.12.2007р. позивач уточнив позовні вимоги та просить суд: встановити факт фальсифікації відповідачем алкогольних напоїв, які виробляються підприємством згідно з додатком до ліцензії №145 від 23.03.2006р., терміном дії до 23.03.2011р.

Заява прийнята судом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушує технологію виробництва алкогольних напоїв, що призвело до невідповідності якісних показників встановлених нормативними документами, що потягло за собою порушення норм чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері здійснення права на провадження зазначеного в ліцензії виду господарської діяльності.

Відповідач письмових заперечень на позов не представив, однак проти позову заперечує, посилається на відсутність з його боку порушень закону.

Після з’ясування усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів.

Після закінчення дебатів, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представника позивача, суд, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні УПМ ДПА в АР Крим знаходиться кримінальна справа №5, порушена по факту незаконного виробництва і збуту незаконно виготовлених марок акцизного по ознакам злочину передбаченого ч.1 ст.216 Кримінального кодексу України.

11.11.2005 року та 23.11.2005 року в ході проведення спільних заходів працівниками Керченського МГОПМ УПМ ДПА у АР Крим, ГУ СБУ в АР Крим та УДАІ ГУ МВС України в АР Крим на в'їзді до с.Батальне Ленінського району АР Крим в автомобілях, що належать ТОВ ТПК „Орхідея: а/м Фольксваген д.н. 148-16 КО під керуванням водія Бовкуш В.Г., а/м Мерседес д.н. 113-65 КО під керуванням водія Ковпака В.Н., виявлено та вилучено алкогольну продукцію - пляшки ємкістю 0,25 л з етикетками горілка «Пшенична». На етикетках зазначено виробник продукції - АГОВ „Кольбер Агро", пляшки марковані марками акцизного збору.

Згідно протоколу обшуку від 13.04.2007 року проведеного відповідно до постанови про проведення обшуку від 14.03.2007 року у виробничих, адміністративних, складських та підсобних приміщеннях АТОВ «Кольберт-Агро», що знаходяться за адресою: смт. Красногвардійське, вул. Островського,25, виявлено та вилучено алкогольну продукцію у кількості 1316 пляшок ємкістю 0,5л. з етикетками „Горілка Пшениця", виробництва зазначеного підприємства, марковану марками акцизного збору.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що згідно висновку спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в АР Крим від 24.04.2007 року №237, марки акцизного збору на алкогольні напої які були надані на дослідження не відповідають маркам акцизного збору на алкогольні напої встановленого зразка.

Відповідно до висновку експерта Кримського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 25.07.2007 року №1978 встановлено, що представлені на дослідження рідини є спиртовмісними сумішами. В результаті проведеного дослідження встановлено, що представлені на дослідження спиртовмісні суміші мають об’ємний вміст спирту 38,36% до 38,62% по об'єму і воді. Дані спиртовмісні суміші є алкогольними напоями, які по об'ємній частці етилового спирту не відповідають ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі», ГОС 12712-870 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови».

Відповідно до абзацу 14 статті 1 Закону України № 481, фальсифікованими алкогольними напоями вважається умисне, з корисливою метою виготовлення алкогольних напоїв з порушенням технології чи з неправомірним використанням знака для товарів і послуг, чи копіюванням форми, упаковки, зовнішнього оформлення, а так само прямим відтворенням товару іншого підприємця з самовільним використанням його імені.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР "'Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (із змінами і доповненнями)(далі - Закон України №481) алкогольні напої повинні відповідати вимогам затверджених і зареєстрованих у встановленому законодавством порядку нормативних документів, які діють в Україні.

Технологія - це сукупність методів обробки в процесі виробництва та їхній науковий опис.

Відповідно до абзацу 13 ст.1 Закону України від 17 травня 2001 року N 2408-Ш «Про стандартизацію", технічні умови - документ, що встановлює технічні вимоги, яким повинні відповідати продукція, процеси чи послуги. Технічні умови можуть бути стандартом, частиною стандарту або окремим документом.

Саме таким документом і є - Національний стандарт України ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі, технічні умови", який поширюється на горілки і горілки особливі, які являють собою спиртні напої міцністю від 37,5% до 56%, отримані спеціальним оброблянням адсорбентом водно-спиртового розчину з додаванням інгредієнтів або без них, з наступним фільтруванням, призначені для реалізації як на внутрішньому ринку, так і для експорту.

Горілки і горілки особливі потрібно виробляти відповідно до вимог цього стандарту за технологічним регламентом, технологічною інструкцією і рецептурами з дотримання санітарних норм і правил, затверджених у встановленому порядку.

Фальсифікатом є продукт, виготовлений для збуту або громадського споживання, властивість або якість якого були підроблені з корисливих мотивів. Алкогольний фальсифікат - це джерело підвищеної небезпеки для здоров’я громадян.

Згідно абзацу 22 ст. 1 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон України №481), ліцензія (спеціальний дозвіл) - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку. Відповідно до частини 3 ст. 2 Закону України №481 виробництво алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності незалежно від форм власності за умови одержання ліцензії.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України №481, ліцензії видаються терміном на п'ять років, а плата за них справляється щорічно.

Суд встановив, що відповідач отримав 23.03.2006р. ліцензію на виробництво алкогольних напоїв (горілок, горілок особливих, лікеро - горілчаних виробів, виноробної продукції) серії АБ №155785. реєстраційний номер № 145, терміном дії: з 23 березня 2006р. до 23 березня 2011р.

Статтею 3 Закону України № 481 встановлено, що одночасно з видачею ліцензії на право виробництва алкогольних напоїв суб'єкту підприємницької діяльності видається додаток до ліцензії, який містить перелік видів алкогольних напоїв, які вправі виробляти суб'єкт підприємницької діяльності.

Додаток до ліцензії, що містить перелік видів алкогольних напоїв, які вправі виробляти суб'єкт підприємницької діяльності, є невід'ємною складовою частиною самої ліцензії.

Позивач вважає, що фальсифікація алкогольної продукції полягала у порушенні АТОВ „Кольбер-Агро" технології виробництва, яка призвела до невідповідності якісних показників встановлених нормативними документами, що потягло за собою порушення норм чинного законодавства, яке регулює відносини в сфері здійснення права на провадження зазначеного в ліцензії виду господарської діяльності.

Однак, суд вважає, що доводи позивача не обґрунтовані та відсутні підстави для задоволення позову у зв’язку з наступним.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 70 КАС України, встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Суд встановив, що постановою Центрального районного суду м. Сімферополя від 12.12.2007р. у справі №4-706/07, що набрала законної сили, постанова заступника прокурора м. Сімферополя про порушення кримінальної справи по факту незаконного виготовлення та збуту незаконно виготовлених марок акцизного збору за познаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 216 КК України, скасована. У порушенні кримінальної справи – відмовлено (а.с. 45).

З цієї постанови вбачається, що підставою для її прийняття судом, послужили висновки останнього, щодо вилучення податковими органами алкогольної продукції було здійснено у порушення п.23 ст. 11 «Про державну податкову службу в Україні» та горілка «Пшенична» не є предметом, що може вилучатися з цивільного обороту в розумінні п.23 ст. 11 Закону України «Про міліцію».

Викладені обставини повністю спростовують доводи позивача, щодо порушення відповідачем вимог закону. Крім того, наявний в матеріалах справи висновок експерта Кримського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 25.07.2007 року №1978, також не може бути доказом порушення відповідачем закону, оскільки цей висновок проводився в рамках кримінальної справи, постанова про порушення якої скасована, та взагалі відмовлено в порушенні цієї кримінальної справи.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні – 24.01.2008р.

Постанова оформлена та підписана відповідно до ст.160 КАС України – 24.01.2008р.

На підставі викладеного, та керуючись ч.ч 1-3 ст. ст.160,162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.