ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.08                                                                                           Справа№ 13/4А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом ВАТ „Сенсус”, м. Городок

до відповідача : ДПІ у Городоцькому районі Львівської області

Про визнання нечинними податкових вимог

За участю представників:

Від позивача: Гринчук А.М. - представник

Від відповідача: Чулівський М.Й., Ткач В.М. - представники

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки, передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

Суть спору : До господарського суду Львівської області подано позов Відкритого акціонерного товариства „Сенсус” до ДПІ у Городоцькому районі Львівської області про визнання нечинними податкових вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задоволити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов заперечив повністю, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у запереченні.

В судовому засіданні 18.02.2008 р. оголошувалась перерва до 03.03.2008 р.

03.03.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд , заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

29.11.2007 року Державною податковою інспекцією в Городоцькому районі Львівської області було виставлено ВАТ „Сенсус” першу податкову вимогу № 1/114, відповідно до якої сума податкового боргу товариства за узгодженим податковим зобов’язанням становить 8 984,34 грн., яку позивача зобов’язано було сплатити терміново, а у випадку несплати, подати перелік ліквідного майна, яке може бути використано для погашення боргу шляхом його реалізації у встановленому Законом порядку.

09.01.2008 року податковою інспекцією було виставлено ВАТ „Сенсус” другу податкову вимогу за № 2/2 відповідно до якої сума податкового боргу товариства за узгодженим податковим зобов’язанням становить 8 984,34 грн., яку позивача зобов’язано було сплатити терміново, а у випадку несплати, подати перелік ліквідного майна, яке може бути використано для погашення боргу шляхом його реалізації у встановленому Законом порядку.

Позивач не погоджується із податковими вимогами, що стало підставою їх оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

При прийняті постанови, суд виходив з наступного :

Як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ „Сенсус” та Ordipol Sp z o.o (ТзОВ “Ордіполь”) 18.12.2006 року було укладено контракт № 01/18122006, відповідно до якого ВАТ „Сенсус” зобов’язалося виготовити на замовлення предмети одягу з матеріалів, комплектуючих та за зразками, що надаються Ordipol Sp z o.o. На виконання умов контракту відповідно до Проформи-рахунку № 7484 від 21.08.2007 року, а також дозволу митного органу від 23.08.2007 року на ввезення давальницької сировини, Ordipol Sp z o.o поставило ВАТ «Сенсус»давальницьку сировину. Факт ввезення на митну територію України давальницької сировини підтверджується вантажною митною декларацією № 209030004/7/018857 з відмітками про ввезення 27.08.2007 року. Цього ж дня ВАТ „Сенсус” видало простий вексель серії АА 0290806 зі строком сплати 24.11.2007 року в рахунок сплати ввізного мита та податку на додану вартість за поставлену давальницьку сировину, який 27.08.2007 року відповідачем було взято на облік.

За результатами виконання замовлення з давальницької сировини сторонами контракту було укладено Специфікацію 11/07-10, в якій вказано кількість виготовленого товару. Залишки давальницької сировини погоджені сторонами в Специфікації 12/07, в якій вказано кількість давальницької сировини, що підлягає поверненню замовнику. Достовірність розрахунку витрат давальницької сировини на виготовлення продукції підтверджена Висновком експерта Львівської торгово-промислової палати № 3-1845-В від 12.10.2007 року.

15.10.2007 року позивачем було вивезено за межі митної території України продукти переробки давальницької сировини, що підтверджується вантажною митною декларацією №209030004/7/023485, і залишки давальницької сировини, що підтверджується вантажною митною декларацією № 209030004/7/023186.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України „Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах” у разі вивезення готової продукції в повному обсязі, передбаченому контрактом, за межі митної території України у період, зазначений у частинах другій, третій та восьмій цієї статті, вексель погашається і ввізне мито, податки та збори (крім митних зборів) не справляються. Частиною 11 ст. 2 цього ж Закону передбачено, що підставою для погашення векселя (письмового зобов’язання) є подання українським виконавцем органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням копії вивізної вантажної митної декларації з відміткою митниці, яка здійснила митне оформлення готової продукції, про фактичне перетинання готовою продукцією митного кордону України.

28.11.2008 року позивачем був поданий відповідачу лист-заява про погашення векселя №142/1 від 23.11.2007 року в зв’язку із вивезенням 15.10.2007 року за межі митної території України продукції переробки давальницької сировини. Однак, відповідач листом від 07.12.2007 року повідомив позивача, що погашення векселя відбудеться лише в разі сплати, вказаних у ньому податкових зобов’язань.

При цьому, відповідач посилається на пункт 18 та 20 розділу 1 Порядку видачі, обліку, відстрочення та оплати (погашення) векселя, що видається суб’єктом підприємницької діяльності при здійсненні операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах, затвердженого наказом ДПА України № 83 від 25.02.2002 року. В обґрунтування своїх заперечень податкова інспекція зазначає, що заява про погашення векселя була подана позивачем 28.11.2007 року, а термін погашення векселя настав 24.11.2007 року, в зв’язку з чим, на думку відповідача, зазначений вексель може бути погашений лише шляхом його оплати.

Доводи відповідача необґрунтовані і суперечать положенням чинного законодавства.

Відповідно до п.13 розділу 1 Порядку видачі, обліку, відстрочення та оплати (погашення) векселя, що видається суб’єктом підприємницької діяльності при здійсненні операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах, затвердженого наказом ДПА України № 83 від 25.02.2002 року „ для погашення векселя (письмового зобов'язання) векселедавець подає до державної податкової інспекції заяву із зазначенням дати взяття на облік та облікового номера векселя (письмового зобов'язання). Залежно від виду операції з давальницькою сировиною до заяви додаються документи, передбачені пунктами 36; 38; 40; 42 Порядку”.

Згідно п.36 Порядку видачі, обліку, відстрочення та оплати (погашення) векселя, що видається суб’єктом підприємницької діяльності при здійсненні операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах, затвердженого наказом ДПА України № 83 від 25.02.2002 року , вексель погашається при вивезенні готової продукції в повному обсязі, передбаченому контрактом, за межі митної території України у терміни, визначені Законом України „Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах” та поданні копії вивізної вантажної митної декларації з відміткою митниці, яка здійснила митне оформлення готової продукції, про фактичне перетинання готовою продукцією митного кордону України.

Як вже зазначалося раніше, що підтверджується матеріалами справи, вивезення за межі митної території України продуктів переробки давальницької сировини та залишків давальницької сировини відбулося 15.10.2007 року - в межах встановленого ч.2 ст.2 Закону України „Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах” 90 денного строку, тобто до спливу строку платежу по векселю серії АА 0290806, а саме 24.11.2007 року. Копія вивізної вантажної митної декларації з відміткою митниці, яка здійснила митне оформлення готової продукції, про фактичне перетинання готовою продукцією митного кордону України разом із заявою про погашення векселя була подана до ДПІ у Городоцькому районі 28.11.2007 року, що було підставою для погашення векселя.

Ні Законом України „Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах”, ні Порядком видачі, обліку, відстрочення та оплати (погашення) векселя, що видається суб’єктом підприємницької діяльності при здійсненні операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах, затвердженого наказом ДПА України № 83 від 25.02.2002 року не ставиться погашення векселя в залежність від дати подання податковому органу заяви про погашення векселя та документа, що посвідчує вивезення готової продукції з давальницької сировини.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов‘язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмова ДПІ у Городоцькому районі у погашенні векселя з підстав, що не передбачені нормами чинного законодавства , є неправомірною.

З огляду на викладене, прийняті ДПІ у Городоцькому районі перша та друга податкові вимоги суперечать ч.4,11 ст. 2 Закону України „Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах”, п. 36 Порядку видачі, обліку, відстрочення та оплати (погашення) векселя, що видається суб’єктом підприємницької діяльності при здійсненні операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах, затвердженого наказом ДПА України № 83 від 25.02.2002 року, а тому не можуть вважатися законними.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми відповідач не надав суду жодних доказів правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових вимог.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Судові витрати, за згодою сторін, покласти на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2. Визнати нечинною Першу податкову вимогу ДПІ у Городоцькому районі Львівської області за №1/114 від 29.11.2007 року.

3. Визнати нечинною Другу податкову вимогу ДПІ у Городоцькому районі Львівської області за №2/2 від 09.01.2008 року.

3.          Судові витрати покласти на позивача.

4. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 11.03.2008 р.

Суддя                                                                                                     Березяк Н.Є.