ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2008 р.

№
20/33

Вищий
господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий,
судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м. Київ (далі -СПД
ОСОБА_1)

на
рішення господарського
суду міста Києва від 04.03.2008 та

постанову Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2008

зі
справи  № 20/33

за
позовом СПД ОСОБА_1

до:
товариства з
обмеженою відповідальністю “Фоззі-Фуд”, м. Вишневе Київської області (далі -ТОВ
“Фоззі-Фуд”);

товариства
з обмеженою відповідальністю “Виробниче об'єднання “Моліс”, м. Дніпрорудне
Запорізької області (далі -ТОВ “ВО “Моліс”);

товариства
з обмеженою відповідальністю “Торгівельна фірма “Моліс”,            м. Запоріжжя (далі -ТОВ “ТФ
“Моліс”)

про стягнення компенсації за порушення
авторських прав у розмірі
500 000 грн.

Судове
засідання проведено за участю представників сторін:

СПД
ОСОБА_1 -особисто;

ТОВ
“Фоззі-Фуд” -Муштей Л.Ю.,

ТОВ
“ВО “Моліс” -Сокури В.М.,

ТОВ
“ТФ “Моліс” -не з'яв.

За
результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду міста Києва від 04.03.2008 (суддя          Палій В.В.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2008 (колегія
суддів у складі: Андрієнко В.В. - головуючий, судді Студенець В.І. і Малетич
М.М.), позовні вимоги задоволено частково; з ТОВ “ТФ “Моліс” стягнуто на
користь СПД ОСОБА_1 10 500 грн. компенсації за порушення авторського права та
118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій
частині позовних вимог відмовлено; в задоволенні позовних вимог до ТОВ
“Фоззі-Фуд” і ТОВ “ВО “Моліс” відмовлено; з ТОВ “ТФ “Моліс” стягнуто в доход
державного бюджету України 105 грн. державного мита. У прийнятті зазначених
рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням на статті 433,
440, 441 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), статті 15, 32, 50, 52
Закону України “Про авторське право та суміжні права” (далі -Закон) виходили з
доведеності та обґрунтованості позовних вимог саме у зазначеній сумі, а також з
відсутності правопорушення в діях ТОВ “Фоззі-Фуд” і ТОВ “ВО “Моліс”.

У
касаційній скарзі до Вищого господарського суду України СПД ОСОБА_1 просить
оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з цієї справи
скасувати і прийняти нове рішення, яким “позов задовольнити у повному обсязі”.
Скаргу мотивовано тим, що зазначені судові рішення є необґрунтованими, такими,
що прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права та не
ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.

У
відзиві на касаційну скаргу ТОВ “ВО “Моліс” заперечує проти доводів скаржника,
зазначаючи про правильність висновків, покладених в основу оскаржуваних судових
рішень, і просить останні залишити без змін, а скаргу -без задоволення.

Від
інших учасників судового процесу відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Сторони
відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце
розгляду касаційної скарги.

Перевіривши
на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин
справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального
права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав
для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими
інстанціями у справі встановлено, що:

- у
1960-1979 р.р. автором ОСОБА_2створено твір (скульптуру) “ІНФОРМАЦІЯ_1” (далі
-Твір), установлену в 1982 році в парку                    ім. Примакова в м. Києві як
основну частину “Пам'ятного знаку на відзнаку заснування м. Києва”;

-
01.09.2005 згідно з авторським договором про передачу виключних прав ОСОБА_2
передав СПД ОСОБА_1. виключні майнові права на використання Твору, що
посвідчено рішенням Державного департаменту інтелектуальної власності про
реєстрацію даного договору;

-
відповідно до згаданого авторського договору:

отримане
СПД ОСОБА_1 виключне право на дозвіл або на заборону використання Твору дає
йому можливість дозволяти або забороняти іншим особам зокрема: відтворення
творів; тиражування творів без обмеження тиражу; опублікування та публічне
сповіщення творів;             будь-яке
повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та,
що здійснила перше оприлюднення; репрографічне відтворення творів (пункт 3.3);

виключні
авторські майнові права на твори, зазначені в розділі 3 цього договору,
передаються на строк з 01.09.2005 по 31.12.2009 включно (пункт 9.3);

- про
авторське право ОСОБА_2на Твір та на відповідний малюнок було повідомлено
“широкому загалу в Україні” в газеті “ІНФОРМАЦІЯ_2” від 27.06.1998 № 121-122;
інформацію про це вміщено також у низці енциклопедій, зокрема, в “Украинском
советском энциклопедическом словаре”;

- у
вересні 2005 року СПД ОСОБА_1. стало відомо, що у мережі “Сільпо” ТОВ
“Фоззі-Фуд” у продажу з'явився сир плавлений 40% “Подільський” виробництва ТОВ
“Моліс”, на етикетці якого зображено Твір; факт розповсюдження ТОВ “ВО “Моліс”
названого сиру із зображенням Твору підтверджується чеками ТОВ “Фоззі-Фуд” та
упаковкою сиру з етикеткою;

- СПД
ОСОБА_1 не надавав відповідачам у справі дозволу на використання Твору в
будь-якій формі;

-
розмір компенсації за порушення авторських прав визначено СПД ОСОБА_1 як 250
мінімальних заробітних плат -щодо ТОВ “Фоззі-Фуд” (що становить 100 000 грн.)
та 1 000 мінімальних заробітних плат щодо ТОВ “ВО “Моліс” (що становить 400 000
грн.); у поданому під час розгляду справи розрахунку позовних вимог СПД ОСОБА_1
просив стягнути з ТОВ “ВО “Моліс” компенсацію в розмірі не менше 146 000 грн.,
а з ТОВ “Фоззі-Фуд” -не менше 4 000 грн.;

-
факт авторства ОСОБА_2щодо Твору підтверджується матеріалами справи, зокрема,
свідоцтвами України про державну реєстрацію прав автора на твір: ПА № 185 (на
твір -скульптуру “ІНФОРМАЦІЯ_1”) і ПА № 186 (малюнок “ІНФОРМАЦІЯ_1”);

-
порушення авторських прав наявне виключно в діях особи, яка є замовником
етикетки з відтвореним малюнком, тобто ТОВ “ТФ “Моліс”. Етикетки сиру
плавленого 40% “Подільський” було виготовлено на виконання договору від
10.05.2005 № 19/07 (далі -Договір № 19/07), укладеного замовником - ТОВ “ТФ
“Моліс” і виконавцем - ТОВ
“ВО “Моліс”, предметом якого є виготовлення продукції -сиру плавленого
“Подільський” 40% з оригінальною етикеткою, загальний вигляд якої затверджується
сторонами (пункт 1.1 цього договору);

-
згідно з положеннями Договору № 19/07:

ТОВ
“ТФ “Моліс” при розробці та затвердженні оригінального макету етикетки для
продукції, зазначеної в пункті 1.1 цього договору, повинно неухильно
дотримуватись вимог чинного законодавства щодо захисту права інтелектуальної
власності та авторського права (пункт 3.1);

якщо
під час виготовлення, подальшої реалізації виявиться, що розроблена та
затверджена замовником оригінальна етикетка будь-яким чином чи у будь-який спосіб
порушує майнові або немайнові права інтелектуальної власності чи авторські
права третіх осіб, відповідальність за це у повній мірі покладається на
замовника (пункт 3.2);

- СПД
ОСОБА_1 звернувся до місцевого господарського суду з вимогою (“згідно останнього
обґрунтування позивача”) про стягнення компенсації в загальному розмірі 150 000
грн. У визначенні такого розміру він просив врахувати: обсяги порушення (200
000 етикеток), середню вартість одного виробу (0, 73 грн.), систематичний
характер порушення (вересень 2005 -лютий 2006 років) наміри відповідачів
(реалізація не менше 200 000 одиниць), кількість фактично реалізованої
продукції (12 000 кг, для чого використано 120 000 етикеток);

- у
даному випадку наявні підстави для стягнення компенсації в розмірі 10 500 грн.
(25 мінімальних заробітних плат -420 грн. -за станом на день звернення позивача
до суду першої інстанції). У визначенні цього розміру беруться до уваги такі
обставини:

етикетки
виготовлені лише однією партією, яку не повністю реалізовано (120 000 шт.
етикеток з 200 000 шт. надрукованих), і їх передано для реалізації лише одному
дистриб'ютору, “що не надало змоги їх значному поширенню”;

запланована
кількість етикеток (200 000 шт.) не є великою з огляду на вид продукції
(плавлені сирки);

відповідачами
припинено використання етикеток для реалізації продукції одразу ж після
надходження до них інформації про незаконне використання в етикетці об'єкта
авторського права (01.02.2006);

відповідачем
добровільно передано СПД ОСОБА_1. залишок невикористаних етикеток згідно з
актом приймання-передачі від 19.09.2007;

доход
відповідача від реалізації продукції з використанням етикетки становить лише 12
000 грн.;

-
крім того, використання на етикетці зображення “ІНФОРМАЦІЯ_1” “мало місце
великою мірою завдяки тому, що зазначене зображення протягом останніх 30 років
активно використовувалося, в тому числі, в засобах масової інформації, в якості
одного з символів міста Києва, що не дозволяє широкому загалу асоціювати
зображення з конкретною особою -його автором”;

-
суду не подано доказів того, що використання зображення на етикетці сприяло
збільшенню продажу продукції або можливості встановлення на неї більшої ціни,
ніж на іншу аналогічну продукцію.

Відповідно
до частини першої статті 433 ЦК України об'єктами авторського права є твори, в
тому числі твори живопису, архітектури, скульптури та графіки.

Згідно
із статтею 435 названого Кодексу суб'єктами авторського права є автор твору, а
також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до
договору або закону.

Частиною
першою статті 32 Закону визначено, що:

-
автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право
надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма
відомими способами на підставі авторського договору;

-
використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського
договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

За
приписами статті 440 ЦК України, частини першої статті 15 Закону до майнових
прав автора чи іншої особи, яка має авторське право, належать, зокрема,
виключне право на використання твору, виключивши право на дозвіл або заборону
використання твору іншими способами.

Використанням
твору визнається, зокрема, його відтворення будь-яким способом та у будь-якій
формі (пункт 2 частини першої статті 441 ЦК України).

Відповідно
до статті 50 Закону порушенням авторського права, що дає підстави для судового
захисту, є, серед іншого, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті
немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені
статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39,
40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43
цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно
з приписами частини другої статті 52 Закону:

- суд
має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що
визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат,
замість відшкодування збитків або стягнення доходу (пункт “г”);

- при
визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи
стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом “г” цієї частини
межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри
відповідача.

У
пункті 33 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від
10.06.2004 № 04-5/1107 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних
із захистом прав інтелектуальної власності” (з подальшими змінами) зазначено,
зокрема, що: у визначенні розміру компенсації, про яку йдеться в статті 52
Закону, господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин і
загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, в
тому числі справедливості, добросовісності та розумності; розмір компенсації
визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру
порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин.

З
огляду на наведені законодавчі приписи і правову позицію, викладену в згаданих
рекомендаціях, та з урахуванням установлених фактичних обставин справи
попередні судові інстанції дійшли правильного висновку про наявність підстав
для часткового задоволення позовних вимог у даній справі.

Доводи
касаційної скарги, пов'язані з установленням обставин справи та оцінкою
зібраних у ній доказів, які вже було відповідно установлено та оцінено
названими судовими інстанціями, не спростовують такого висновку та не
узгоджуються з приписами частини другої статті 1117 ГПК України, за
якими касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Водночас
скаржником не наведено обґрунтованих доводів стосовно порушення чи
неправильного застосування місцевим і апеляційним господарськими судами  передбачених статтею 43 ГПК України правил
оцінки доказів або вимог інших норм матеріального і процесуального права.

Визначених
законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись
статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду міста Києва від 04.03.2008 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 15.05.2008 зі справи                 № 20/33 залишити без змін, а
касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
-без задоволення.

Суддя                                                                                              В.
Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б.
Львов