ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.08                                                                                           Справа№ 2/522-7/255

Господарський суд Львівської області в складі

Головуючого- судді Білоуса Б.О.

При секретарі судового засідання Цяпка О.І.

У відкритому судовому засіданні в м.Львові

Розглянув справу за позовом Державного територіально-галузевого

об’єднання «Львівська залізниця»

до Державної інспекції з контролю за цінами

у Львівській області

про визнання нечинним та скасування

рішення № 126 від 24.06.2005р.

з участю представників:

від позивача - Шевчишин О.С. (довір. № НЮ-2 від 01.01.2008р. у справі)

від відповідача – Грицак О.О. –(довір. № 20-2499 від 01.07.08р. у справі)

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки, передбачені ст.ст.27, 29, 49,51 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксація судового процесу здійснена технічними засобами “Оберіг”.

Справа розглядається господарським судом Львівської області відповідно до положень п.6 розділу V11 «Прикінцеві та перехідні положення»Кодексу адміністративного судочинства України.

Суть спору: В липні 2005 року Львівська державна залізниця звернулася до господарського суду Львівської області з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області (далі - Держцінінспекція) про визнання недійсним та скасування рішення № 126 від 24.06.2005р. «Про застосування економічних санкцій за порушення дисципліни цін»на суму 15786 грн.

Провадження у даній справі неодноразово зупинялось з підстав зазначених в ухвалах суду від 12.09.2005р., 06.03.2006р., 21.03.2006р., 20.11.2007р., 15.05.2008р.

Ухвалою суду від 02.09.2008р. поновлено провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 30.09.2008р. змінено найменування позивача –Львівська державна залізниця на Державне територіально-галузеве об’єднання «Львівська залізниця»(далі- Залізниця) згідно поданої заяви позивача (Вх. № 21460 від 30.09.2008р.) про зміну найменування позивача та про зміну і доповнення до адміністративного позову по справі № 2/522-7/255.

Згідно заяви від 30.09.2008р. підставами доповнень та змін позивачем позовної заяви по даній справі є набрання чинності з 01.09.2005р. Кодексу адміністративного судочинства України, а також порушення органами Держцінінспекції встановлених правил проведення перевірок, порядку і строків застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, недоведеність матеріалами перевірки, проведеної на станції Івано-Франківськ Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень, обставин отримання Львівською залізницею необґрунтовано отриманої виручки внаслідок порушення державної дисципліни цін.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав, просить задоволити позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві та заяві про зміну і доповнення до неї, в матеріалах справи та поясненнях даних в судових засіданнях. Зокрема, представник позивача вважає, що рішення Держцінінспекції № 126 від 24.06.2005р. прийняте всупереч ч.2 ст.19 Конституції України, а саме не в межах повноважень, встановлених для органів Держцінінспекції України чинним законодавством, не на підставі та не у спосіб, які визначені законами України, суперечить нормам матеріального права, є необґрунтованим, порушує законні права та інтереси позивача, у тому числі :

-          перевірка дотримання державної дисципліни цін станції Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень здійснена з порушенням правил проведення перевірок органами державного контролю за цінами, а саме: одна посадова особа органу Держцінінспекції України, а не декілька посадових осіб здійснила перевірку залізниці, склала та підписала Акт перевірки від 25.03.2005р.;

-          рішення № 126 від 24.06.2005р. не ґрунтується на матеріалах перевірки, здобутих і складених згідно встановлених для таких перевірок норм і правил;

-          розрахунок суми необґрунтовано одержаної виручки здійснено органами Держцінінспекції України без дослідження під час перевірки документів первинного бухгалтерського обліку і не доведено обставин вчинення порушення позивачем державної дисципліни цін;

-          вид порушення дотримання державної дисципліни цін, визначений в Акті перевірки від 25.03.2005р., не передбачений Переліком порушень порядку встановлення і застосування цін, за які накладаються економічні санкції згідно пункту 1.4 вищезгаданої Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 03.12.2001р. № 298/519;

-           порушений порядок вилучення необґрунтовано отриманої виручки встановлений ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»

-          відповідач вийшов за межі встановлених повноважень і компетенції, т.я. не здійснював перевірку Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень, не уповноважував посадову особу, яка склала Акт перевірки, на її проведення;

-          Акт перевірки стосується доходних надходжень, які були отримані внаслідок застосування залізницею коефіцієнтів, встановлених телеграмою Укрзалізниці;

-          рішення № 126 від 24.06.2005р. прийняте відповідачем з порушенням строків застосування господарсько-адміністративних санкцій, передбачених ст.250 ГК України.

Відповідач заперечує проти позову з мотивів викладених у додатковому запереченні на заяву залізниці про зміну та доповнення до позовної заяви від 21.10.2008р., представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги не визнав у наданих поясненнях в судових засіданнях.

Суд ухвалою від 21.10.2008р. за клопотанням відповідача зобов’язав сторони подати в судове засідання уточнений розрахунок економічних санкцій, застосованих до залізниці за період з 15.04.2004р. по 14.07.2004р. в межах строків, передбачених ст.250 ГК України.

Суд, заслухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Начальником відділу Державної інспекції з контролю за цінами Івано-Франківської області Овсянецькою О.М. на підставі посвідчення № 101 від 18.03.2005, виданого державною інспекцією з контролю за цінами в Івано-Франківській області, проведено перевірку на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2005р. № 64-Р «Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки» дотримання чинного законодавства з ціноутворення на станції Івано-Франківськ Львівської залізниці, виявлено застосування в період з 15.04.2004 по 14.07.2004 зміненого телеграмами Укрзалізниці від 09.04.2004 № 000212/ЦМ та від 28.04.2004 № 000549 коефіцієнта 1,206 до плати за перевезення порожніх (власних) вагонів (код вантажу 421049) згідно Збірника тарифів, в результаті чого нараховано відправникам плату за послугу ( з застосуванням коефіцієнту 1,206) на суму 26322,00грн., замість 21070,0 грн. 9 з коефіцієнтом 0,965), або на 5 262,0 грн. більше.

У складеному і підписаному начальником відділу Державної інспекції з контролю за цінами Івано-Франківської області Овсянецькою О.М. акті перевірки від 25.03.2005р. не визначено, що сума 5 262,0 грн. є розміром необґрунтовано отриманої позивачем виручки за період з 15.04.2004р. по 14.07.2004р. за рахунок застосування нових скидок на тарифи по перевезенню вантажів залізничним транспортом у приватному (власному) рухомому складі.

Акт перевірки від 25.03.2005р. підписаний представниками Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень Львівської залізниці з запереченнями.

Згідно Рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області № 126 «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін»від 24.06.2005р., прийнятого в результаті розгляду матеріалів перевірки Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень, а саме Акту перевірки Державної інспекції з контролю за цінами Івано-Франківської області від 25.03.2005р. вирішено вилучити у Львівської державної залізниці в дохід Держбюджету м.Львова 15786,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками викладеними в рішенні № 126 та звернувся до суду з проханням визнати його нечинним.

Даючи правову оцінку рішенню відповідача у даній справі суд виходив з наступного:

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень і способом, які передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.238 ГК України види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Вилучення в доход відповідного бюджету у суб’єкта господарювання необґрунтовано одержаної виручки внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності та економічних (штрафних) санкцій є видами адміністративно-господарських санкцій згідно положень ст.ст.239, 241 ГК України.

Відповідно до ст.239 ГК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб’єктів господарювання адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами, у тому числі здійснювати вилучення необґрунтовано отриманої підприємством, організацією, установою виручки та стягнення штрафу.

Закон України «Про ціни і ціноутворення»встановлює адміністративно-господарські санкції за порушення суб’єктами господарювання державної дисципліни цін, їх розмір, умови та порядок їх застосування. Зокрема, в частині застосування, встановлених статтею 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»видів адміністративно-господарських санкцій, передбачено цією ж нормою Закону, що вказані в цій нормі Закону суми усієї необгрунтовано одержаної підприємством, організацією виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та штрафу у двократному розмірі необгрунтовано одержаної суми виручки, списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Порядок і спосіб застосування економічних та фінансових санкцій за порушення державної дисципліни цін, визначений також Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 03.12.2001 № 298/519 (далі - Інструкція), однак, на думку суду, він не відповідає порядку і способу застосування економічних санкцій за порушення держаної дисципліни цін, встановлених статтею 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Так, згідно пункту 1.6 Інструкції необґрунтовано одержані суб'єктами господарювання унаслідок порушень порядку встановлення і застосування цін, суми виручки та штрафи підлягають вилученню згідно із законодавством на підставі рішень, прийнятих органами державного контролю за цінами. Зазначені в рішеннях суми перераховуються суб'єктами підприємницької діяльності - порушниками за належністю самостійно, а в разі неподання установам банків платіжних документів зазначені суми стягуються відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»суди повинні виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Враховуючи, що порядок та спосіб застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін шляхом вилучення згідно із законодавством у суб’єкта господарювання необґрунтовано одержаної виручки та штрафу на підставі рішень, прийнятих органами державного контролю за цінами, визначені п.1.6 Інструкції, яка належить до підзаконних нормативно-правових актів, не відповідають порядку і способу застосування цих же економічних санкцій шляхом списання цих сум з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду, встановлених ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення», згідно положень ст.ст.238,239 ГК України і вимог п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року, суд оцінює рішення Інспекції № 126 від 24.06.2005 року «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін», як такий, що прийнятий відповідачем з порушенням ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Відповідно до Положення про Державну інспекцією з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000р. № 1819 є Державна інспекція з контролю за цінами. Держцінінспекція є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується йому.

Відповідно до п.11 Положення Державна інспекція по контролю за цінами в Україні має в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі територіальні органи - державні інспекції з контролю за цінами, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 4,5 Положення.

Згідно п.2 Положення Держцінінспекція у своїй діяльності керується Конституцією, законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінекономіки, а також цим Положенням.

За змістом абз. 2 п. 4 Положення Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до п.6 Положення уповноважені посадові особи органів державного контролю за цінами у разі виявлення на підприємствах, в установах та організаціях фактів порушень порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також невиконання вимог органів державного контролю за цінами крім актів перевірок складають протоколи про адміністративні правопорушення і надсилають їх відповідній державній інспекції з контролю за цінами для розгляду.

Пунктом 3.1 Інструкції встановлено, що підставою для прийняття рішень про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій є акти перевірок, які складаються посадовими особами органів державного контролю за цінами.

Відповідно до п.3.8 Інструкції Державна інспекція з контролю за цінами, державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі на підставі проведених ними перевірок суб'єктів господарювання приймають рішення про застосування фінансових (штрафних) санкцій за порушення вимог законодавства, яким такі санкції та їх розміри передбачено.

Згідно п.17 Положення Держцінінспекція та її територіальні органи є юридичними особами, мають самостійні баланси, реєстраційні рахунки в установах Державного казначейства, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Начальники державних інспекцій з контролю за цінами та їх заступники від імені органів державного контролю за цінами приймають рішення про вилучення до відповідного бюджету сум всієї необґрунтовано одержаної підприємством, установою, організацією виручки у результаті порушення державної дисципліни цін та штрафу у двократному її розмірі, а також розглядають справи про адміністративні правопорушення і накладають адміністративні стягнення.

Проаналізувавши зміст наведених пунктів Положення та Інструкції, і дослідивши докази у справі, суд вважає переконливими доводи позивача, що здобуті Інспекцією матеріали перевірки дотримання державної дисципліни цін в Івано-Франківській дирекції залізничних перевезень Львівської залізниці, на підставі яких прийняте відповідачем рішення № 126 від 24.06.2005 року, не відповідають вимогам п.6 Положення і п. 3.1 Інструкції, т.я. акт перевірки від 25.03.2005р. складений та підписаний однією уповноваженою посадовою особою, яка проводила перевірку цього підрозділу Залізниці, а не уповноваженими посадовими особами відповідача.

Матеріалами справи доведено, що відповідач не здійснював перевірки дотримання державної дисципліни цін Тернопільської дирекції залізничних перевезень та прийняв рішення № 126 від 24.06.2005 з порушенням п.3.8 Інструкції не на підставі матеріалів перевірки, здобутих і складених згідно встановлених для таких перевірок норм і правил, зокрема п.6 Положення та п.3.1 Інструкції.

Відповідно до п.11 Положення відповідач є територіальним органом Державної інспекції по контролю за цінами України, і здійснює функції по контролю за дотриманням суб’єктами господарювання дотримання державної дисципліни цін в межах Львівської області, у тому числі має права та повноваження в частині проведення в межах компетенції та території перевірок згідно п.4 цього Положення, в частині приймання рішень про застосування до правопорушників економічних санкцій за виявлені уповноваженими ними посадовими особами порушення на підприємствах згідно п.5 цього Положення, та в частині визначення відповідного (Державного чи місцевого) бюджету, в який підлягають стягненню економічні та фінансові (штрафні) санкції в розмірах, передбачених ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Відповідно до п.5 Положення Держцінінспекція має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Згідно пункту 3.2 Інструкції в актах перевірок, зокрема:

-зазначаються нормативні акти, які порушено суб'єктами господарювання, з конкретним обґрунтуванням порушення;

- детально відображається механізм скоєння порушення;

-визначається сума необґрунтовано одержаної виручки, з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються, копії документів первинного бухгалтерського обліку, завіряються підписом посадової особи суб'єкта господарювання та його печаткою.

Суд встановив, що з Акту перевірки від 25.03.2005р. не можливо встановити, чи здійснювалась перевірка бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів, як встановлено п.5 Положення, в Акті перевірки відсутні розрахунки, на яких ґрунтується сума необґрунтовано одержаної виручки з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, які передбачені ст.ст. 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказам Міністерства фінансів України від 24.05.1995р., згідно з якими вони здійснювались, до Акту перевірки не додані копії документів первинного бухгалтерського обліку; з Додатків до Акту перевірки неможливо встановити правильність сум, які позивач нараховував споживачам за надані послуги, і які суми він отримав та правильність сум, обчислених перевіряючою у зв’язку з чим не можливо встановити, яка сума є необґрунтовано одержаною позивачем.

Згідно Порядку розподілу доходних надходжень від основної діяльності залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 173 від 16.02.1998р. за здійснення перевезення в межах кількох залізниць останні отримують доходні надходження - платежі, нараховані за перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти і пов'язані з ними послуги, що розподіляються між залізницями, які беруть участь у перевезеннях.

Судом встановлено, що в Акті перевірки від 29.03.2005 не конкретизовані обставини перевезення вантажів приватним (власним) рухомим складом за період з 15.04.04р. по 14.07.04р. станцією Івано-Франківськ Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень між станціями Львівської залізниці, відтак неможливо встановити фактично отриману позивачем частку від доходних надходжень згідно вищезгаданого Порядку розподілу доходних надходжень від основної діяльності залізничного транспорту, зараховану на рахунки позивача внаслідок здійснення залізницею перевезень, не виявлено і не зазначено в акті перевірки обставин отримання Львівською залізницею коштів в сумі 5 262,0грн., відсутнє найменування позивача чи його підрозділу, як таких, що отримали цю суму, як необґрунтовану виручку внаслідок порушення державної дисципліни цін, а також не зазначено найменування банків та номера банківських реквізитів, на які були зараховані ці кошти.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладені обставини, відповідачем не доведено, як передбачено ч.2 ст.71 КАС України обставин порушення позивачем державної дисципліни цін в період з 15.04.2004р. по 14.07.2004р., а також обставин з яких би вбачалось отримання позивачем необґрунтованої виручки внаслідок застосування нових скидок на тарифи по перевезенню вантажів залізничним транспортом у приватному (власному) рухомому складі по станції Івано- Франківськ Львівської залізниці.

Відповідно до п.3.4. Інструкції рішення складається за формою згідно з додатком 1 у трьох примірниках, які підписуються начальником відповідної державної інспекції з контролю за цінами або його заступниками.

Матеріалами справи доведено, що рішення відповідача № 126 від 24.06.2005р. не відповідає вимогам додатку 1 до п.3.4 Інструкції, т.я в ньому не конкретизовано і зазначено розміру виручки та розміру штрафу, які підлягають вилученню (стягненню) у встановленому порядку ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення», в рішенні Держцінінспекції також не визначено правову природу виникнення суми 15786,00 грн.

Таким чином, суд вважає переконливими доводи позивача, що рішення № 126 від 24.06.2005р. не відповідає вимогам ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»та встановленому порядку застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Згідно ст.250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»умовою застосування економічних санкцій, передбачених в цій нормі Закону, є списання їх з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Відповідачем не надано суду рішення суду про списання з рахунків Львівської залізниці необґрунтовано отриманої виручки та штрафних санкцій за результатами перевірки Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень, чи докази звернення відповідача з відповідним позовом у строк, встановлений ст.250 ГК України для застосування цих адміністративно-господарських санкцій. Таким чином, відповідачем не доведено обставин застосування у спосіб визначений ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»за період з 15.04.2004р. по 14.07.2004р. економічних санкцій в межах одного року, як передбачено ст.250 ГК України з моменту застосування позивачем нових скидок, встановлених на перевезення Укрзалізницею згідно телеграми № 000212/ЦМ від 09.04.2004, і суд вважає переконливими доводи позивача, що рішення № 126 від 24.06.2005р. прийняте з порушенням ст.250 ГК України.

Доводи відповідача в Запереченні на позов від 21.10.2008 щодо відсутності в нормах чинного законодавства вимоги щодо кількості перевіряючих осіб та відсутності заборони про здійснення перевірок юридичних осіб у складі менше 2 осіб, суд вважає непереконливими та спростовуються п.6 Положення та п.п.3.1 та 3.8 Інструкції.

Суд також відхиляє, як непереконливі та недоведені матеріалами справи доводи відповідача щодо проведення перевірки Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень на підставі документів первинного бухгалтерського обліку та щодо отримання позивачем необґрунтованої виручки, розмір якої не визначений рішенням відповідача № 126 від 24.06.2005р.

Суд не приймає до уваги покликання відповідача на судові рішення, прийняті судами касаційної інстанції щодо Порядку розподілу доходних надходжень від основної діяльності залізничного транспорту, затверджених постановою КМУ від 16.02.1998р. № 173, т.я. Державна інспекція з контролю за цінами у Львівській області не брала в них участі та не встановлювались в них обставини дотримання відповідачем у даній справі правил проведення перевірок, складання їх результатів, порядку і строків застосування економічних санкцій до Львівської залізниці, які мають значення у справі господарського суду Львівської області № 2/522-7/255 і підлягають доказуванню згідно ч.1 ст.71 КАС України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Львівської залізниці підставний і обґрунтований, тому підлягає задоволенню, а рішення Державної інспекції по контролю за цінами Львівської області № 126 від 24.06.2005р. «Про застосування економічних санкцій за порушення дисципліни цін»на суму 15786,00 грн. –скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2,4,7,11,14,69-71,72,86,89,94,158,160-163 КАС України, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

постановив:

1. Позов Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця»до Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області задовольнити.

2. Визнати нечинним та скасувати рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області № 126 від 24.06.2005р. «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін» в сумі 15786,00 грн.

3. Постанова набирає законної сили у строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Постанова може бути оскаржена у строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                     Білоус Б.О.