ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

13.03.08р.

Справа № А37/493(А38/268)-07

За позовом Державного підприємства "Дніпропетровський обласний радіотелевізійний передавальний центр", м.Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення (№/0 від 29.04.05р.)

Суддя Кеся Н.Б.

При секретарі Усік І.В.

Представники сторін:

від позивача: Річко І.В. дов № 1271 від 18.12.2007 року

від відповідача: Павловська О.В. дов № 4891/9/10-017 від 17.12.2007 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Дніпропетровський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (далі - позивач) звернулося до Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції (далі - відповідач) і просить суд винести рішення про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення № /0 від 29.04.2005 року про визнання суми податкового зобов’язання ДП ДОРТПЦ за платежем + земельний податок з юридичних осіб на Ювілейну селищну раду та нарахування до сплати 6727,00 грн у тому числі 4466,00 грн. –штрафні санкції та всі судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач вважає себе підприємством культури і у зв’язку з цим звільняється від сплати земельного податку. Підставою такого твердження є наявність в довідках ЄДРПОУ та листах Державного комітету статистики України посилань на види діяльності –зв’язок та діяльність у сфері радіомовлення та телебачення які віднесені до коду 93180, що відповідає підгалузі культура з кодом 93100.

Крім того, позивач посилається на наявність рішення господарського суду Дніпропетровської області, де встановлено, що Дніпропетровський обласний радіотелевізійний передавальний центр як організація телебачення і радіомовлення є закладом культури, будучи водночас і підприємством зв’язку.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає дії податкового органу по нарахуванню штрафних санкцій обґрунтованими, оскільки відповідно до загального класифікатора „Галузі народного господарства”, затвердженого наказом Міністерства статистики України від 24.01.1994 року № 21, радіотелевізійні передавальні центри віднесено до галузі „52300 Електро- і радіозв’язок”. Відповідач вважає, що Закон України „Про плату за землю” радіотелевізійні передавальні центри не включено до переліку платників податків, які звільняються від сплати земельного податку, вказані підприємства зв’язку повинні сплачувати земельний податок у встановлених розмірах на загальних підставах.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровською МДПІ проведено позапланову документальну перевірку позивача з питань повноти нарахування та своєчасної сплати земельного податку за період з 01.01.2003 року по 31.12.2004 року, за результатами якої було складено акт перевірки № 43/2301/01188767 від 28.04.2005 року.

На підставі висновків проведеної перевірки контролюючим органам прийняте податкове повідомлення –рішення від 29.04.2005 року № /0 про визначення позивачу суми податкового зобов’язання за платежем „земельний податок з юридичних осіб” та нарахування до сплати 6727,00 грн..

Позивач оскаржував визначену суму податкового зобов’язання в адміністративному порядку, проте рішенням відповідача № 8377/10/2301 від 14.08.2005 року та ДПА в Дніпропетровській області № 22036/10/25-008 від 30.08.2005 року, скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення –рішення без зміню.

Визначаючи позивачу суму податкового зобов’язання з земельного податку, відповідач виходив з того, що позивач не є закладом культури, а, відтак, не має права на пільги зі сплати земельного податку.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Статтею 2 Закону України „Про плату за землю” встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку на земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначається до її встановлення в порядку, визначену в цьому Законі.

Податок на землю (земельний податок) відповідно до ст.11 Закону України „Про систему оподаткування” включено до переліку загальнодержавних податків, ставки, механізм справляння і пільги щодо яких не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Закон України „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів” визначає правові, економічні, організаційні засади державної підтримки засобів масової інформації та соціального захисту журналістів і не є законом України про оподаткування, як на підставу стверджувати про наявність у позивача пільг зі сплати земельного податку, є безпідставними.

Питання звільнення від сплати земельного податку врегульовано положеннями статті 12 Закону України „Про сплату за землю”, пунктом 4 якого визначено, що звільняються від сплати земельного податку вітчизняні заклади культури, науки освіти, охорони здоров’я, соціального забезпечення, фізичної культури та спорту, охорони споруди, що використовуються ними за цільовим призначенням.

Отже, для правильного вирішення даного спору має значення, чи належить позивач до вітчизняних закладів культури.

Статтею 21 Основ законодавства України про культуру (на які посилаються суди першої інстанції) встановлено, що в Україні гарантується розвиток мережі різних за видами діяльності, та формою власності закладів, підприємств та організацій культури: театрів, філармоній, професійних творчих колективів, кіностудій, організацій телебачення, радіомовлення, кіновідеопрокату, видавництв, редакцій, музеїв, художніх галерей, (виставок), бібліотек, архівів, клубних закладів, кінотеатрів, цирків, парків культури та відпочинку, навчальних закладів і наукових установ, позашкільних закладів естетичного виховання і дозвілля дітей та юнацтва, дизайнерських, реставраційних центрів і майстерень, історико-культурних, архітектурних заповідників, заповідних територій тощо.

Вказаною нормою Основ законодавства України про культуру здійснюють ті вд культури та господарської діяльності, які визначені статтею 12 цих Основ і відповідають цілям, передбаченим їх статутами (положеннями).

Статтею 12 Основ законодавства України про культуру встановлено, що діяльністю сфери культури є:

-          створення, розповсюдження і популяризація творів літератури та мистецтва;

-          збереження та використання культурних цінностей;

-          естетичне виховання;

-          організація спеціалізованої освіти, відпочинку і дозвілля громадян.

Суб’єктами діяльності у сфері культури є:

- професійні творчі працівники, професійні творчі колективи, працівники культури. Окремі громадяни;

- державні і приватні заклади, підприємства, організації і установи, що діють у сфері культури;

- творчі спілки, національно-культурні товариства, фонди, асоціації, інші громадські об’єднання, їхні підприємства;

- держава в особі її органів влади та управління.

Під час судового розгляду справи суд дійшов висновку, що позивач належить до вітчизняних закладів культури. Так, позивачем надано до матеріалів справи договір №03 від 17.02.2003року про виконання Дніпропетровським ОРТПЦ державного замовлення по розповсюдженню теле - радіопрограм в 2003 році, укладеного між концерном радіомовлення, радіозв’язку та телебачення та Дніпропетровським радіотелевізійним передавальним центром, із якого вбачається виконання позивачем функцій розповсюдження творів мистецтва.

Враховуючи вищевикладене, нарахування земельного податку та штрафних санкцій до позивача є необґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 20.07.2006року №751 Державне підприємство "Дніпропетровський обласний радіотелевізійний передавальний центр" реорганізовано шляхом приєднання до Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення та Змінами до Статуту зазначеного Концерну, зареєстрованих державним реєстратором 17.05.2007року, Концерн є правонаступником прав і обов’язків позивача. У зв’язку з цим на момент вирішення спору належним позивачем слід визнати Концерн.

Керуючись ст.ст. 94, п.5 ч.1 ст.157, 160-163, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Визнати належним позивачем Концерн радіомовлення, радіозв’язку та телебачення в особі Дніпропетровської філії.

Провадження відносно Державного підприємства "Дніпропетровський обласний радіотелевізійний передавальний центр" закрити.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення –рішення Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції від 29.04.2005 року № /0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення в особі Дніпропетровської філії судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному обсязі 11.04.2008року