ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№ 2-49/08

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Барицької
Т. Л., Плюшка І. А., за участю представників сторін: позивача -ОСОБА_2 дов. №
9170 від 22.10.2007 року, відповідача -Карагодіної С. М. дов. № 1/1 від
17.11.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ "Класик-Банк" на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2008 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Класик -Банк" про виплату частки
при виході учасника з товариства,

У С Т А Н О В
И В:

У листопаді
2003 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення частки, що
підлягає виплаті при виході з господарського товариства.

Посилаючись
на те, що при виході з учасників відповідача їй незаконно не було виплачено
належну їй частку, просила стягнути з ТОВ "Класик -Банк" частку її
внеску до статутного капіталу відповідача в сумі 412391гривню 63 коп., з яких
191235 гривень 54 коп. основного боргу, 174789 гривень 28 коп. втрати цих
коштів від інфляції, 46366 гривень 82 коп. -3 відсотки річних.

Крім того, просила стягнути з
відповідача на її користь 1243655 гривень 48 коп. дивіденди за результатами
фінансово-господарської діяльності за 1999 рік, з яких -576711 гривень 84 коп.
основного боргу, 527114 гривень 62 коп. -втрати коштів від інфляції і 139829
гривень 02 коп. -3 відсотки річних.

Крім того, просила стягнути з
відповідача належну їй частку в статутному капіталі ТОВ "Класик
-Банк" - вартість майна, пропорційну її частці в статутному капіталі
товариства у зв'язку з виходом зі складу учасників ТОВ КБ "Класик" в
сумі 228686 гривень 86 коп., з яких 118893 гривень 53 коп. основного боргу,
86911 гривень 17 коп. -втрати коштів від інфляції та 22882 гривні 16 коп. -3
відсотки річних.

Крім того, просила визнати недійсним
рішення загальних зборів учасників ТОВ КБ "Класик" від 29 січня 2003
року в частині призупинення належних їй виплат до вирішення по суті
кримінальної справи.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 10 червня 2008 року позов задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 15 вересня 2008 року рішення місцевого
суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі ТОВ
"КласикБанк" просить скасувати судові рішення і відмовити в позові,
посилаючись на неправильне застосування судом ст.ст. 41, 54, 59 Закону України
"Про господарські товариства", ст.71 ЦК УРСР та порушення ст.101 ГПК
України.

Наполягає на тому, що позов
необгрунтований.

Вислухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню  з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 в
період з 23 червня 1994 року по 17 листопада 2000 року була учасником
відповідача.

Рішенням загальних зборів учасників
відповідача від 10 -17 листопада 2000 року ОСОБА_1 виключено зі складу
учасників відповідача.

На загальних зборах учасників
відповідача, які відбулися 29 січня 2003 року, було прийнято рішення про
призупинення виплати частки зі статутного фонду в сумі 110390 гривень, а також
інших виплат, належних ОСОБА_1, до вирішення по суті відносно неї кримінальної
справи.

Разом з тим, кримінальна справа
відносно позивачки припинена за відсутністю в її діях складу злочину, не існує
будь-яких обмежень або заборон відносно позивачки на виплату належних їй
коштів.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, на момент виходу позивачки з учасників відповідача, станом на 10-17
листопада 2000 року, її частка в статутному капіталі відповідача складала
110390 гривень, що дорівнювало 1,1739 відсотків. Зазначена зміна відносної
величини частки відбулася на підставі рішень зборів учасників відповідно до
протоколів № 5 від 24 вересня 1999 року та № 7 від 10 березня 2000 року,
зареєстрованих 29 березня в Дніпропетровському територіальному управлінні
Національного банку України.

Задовольняючи позов, суд виходив з
його підставності і обґрунтованості.

Проте, з таким висновком судів
попередніх інстанцій погодитись не можна.

Так, суд, в порушення ст.ст. 38,
43, 65, 84, 101 і 105 ГПК України, не в повному обсязі перевірив доводи
відповідача і неповно з'ясував істотні для справи обставини.

Зокрема, задовольняючи вимогу про
стягнення дивідендів за 1999 рік, суд не з'ясував, чи приймалося рішення про
виплату  частини прибутку за 1999 рік в
якості дивідендів, а якщо приймалося, то якої саме частини. Крім того, суд не
з'ясував, коли саме розпочався перебіг строку позовної давності в частині
виплати дивідендів за 1999 рік і коли вперше позивач звернувся до суду з цією
вимогою.

Також суд не навів переконливих
доводів, з посиланням на норми матеріального права, з яких підстав з
відповідача стягнено абсолютну величину внеску до статутного фонду понад
вартість частини майна, яка йому відповідає на момент виходу.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону
України "Про господарські товариства" при виході учасника з
товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини
майна товариства, пропорційна його частці в статутному капіталі. Виплати
проводяться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і
в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства
вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Вартість
частки учасника в статутному фонді товариства визначається у відповідності з
балансом, складеним до дня виходу з товариства.

Проте, вирішуючи спір в частині
стягнення вартості майна, суд не з'ясував, якою ж була дійсна вартість майна
відповідача у відповідності з балансом, складеним до дня виходу ОСОБА_1 з
товариства з урахуванням визначення майна, даним ЦК України.

При цьому, встановивши, що частка
ОСОБА_1 у статутному фонді на момент виходу з товариства складала 1,1739
відсотків, суд не навів переконливих доводів, чому в своїх розрахунках виходив
з частки 13,66 відсотків, тобто, в порушення ст.84 ГПК України, допустив
суперечності в своїх висновках.

Крім того, суд не перевірив доводи
відповідача щодо необхідності призначення повторної експертизи для визначення
суми виплат, які належать позивачу, не з'ясував, чи дійсно експертиза і
додаткова експертиза грунтуються на припущеннях щодо абсолютної та відносної
частки позивача у статутному фонді відповідача і не перевірив, з якого балансу
виходив експерт під час проведення експертизи.

Крім того, стягуючи на користь
позивача 412391 грн. 63 коп. частини внеску до статутного капіталу відповідача
у зв'язку зі зменшенням частки позивача у статутному фонді, суд не з'ясував,
яка була абсолютна величина частки ОСОБА_1 до прийняття рішення про збільшення
статутного фонду і після прийняття рішення і не навів переконливих доводів, з
посиланням на норми матеріального права і статут відповідача, щодо своїх
висновків в цій частині спору.

Враховуючи, що вказані обставини
мають істотне значення для юридично правильного вирішення спору, прийняті у
справі судові рішення визнати законними не можна, тому вони підлягають
скасуванню, а справа -передачі на новий розгляд.

У зв'язку зі змінами підвідомчості
у справах про корпоративні спори розгляд справи у першій інстанції слід
доручити суду за місцем знаходження корпорації, а саме -господарському суду
Дніпропетровської області.

Під час нового розгляду
господарському суду слід врахувати викладене вище, більш ретельно перевірити
доводи сторін, виконати вимоги постанови суду касаційної інстанції, встановити
дійсні обставини справи та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117 -11112 Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 15 вересня 2008 року і рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська
від 10 червня 2008 року.

Справу передати до господарського суду Дніпропетровської області на
новий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий
Т. Козир

Судді
Т. Барицька

І.
Плюшко