ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Луганськ, пл. Героїв ВВВ, 3а. Тел. 55-17-32 ____________________________________
УХВАЛА

12.09.08
Справа № 01-10/13-242.

Суддя
Яресько Б.В., розглянувши
матеріали за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1, м  Луганськ

до MAGANARIS THEMIS IMPORT-EXPORT
AGRICULTURAL PRODUCT, VAT EL 123987846 Kariotissa Pellas, Greece

про стягнення 37 950 грн. 12 коп.
в еквіваленті 5508 ЕВРО

в с
т а н о в и в :

Приватний підприємець ОСОБА_1
12.09.2008 р. звернулась до господарського суду Луганської області з позовною
заявою від 10.09.2008 р. про стягнення з MAGANARIS THEMIS IMPORT-EXPORT
AGRICULTURAL PRODUCT, VAT EL 123987846 Kariotissa Pellas, Greece на свою
користь збитків за контрактом № 1 міжнародної купівлі-продажу товарів від
19.12.05 року у сумі 37950 грн. 12 коп., в еквіваленті 5508 ЕВРО.

В прийнятті даної позовної заяви слід
відмовити з наступних обставин.

Статтею 124 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди  розглядають
справи  за  участю
іноземних підприємств  і  організацій. Підвідомчість і  підсудність
справ   за   участю
іноземних підприємств і організацій визначається за правилами,
встановленими статтями  12-17  цього
Кодексу. Господарські суди мають
право  також  розглядати
справи  за участю іноземних
підприємств і організацій, якщо: 1) місцезнаходженням     філії,
представництва,    іншого
відособленого підрозділу іноземного підприємства чи організації  є територія України; 2) іноземне  підприємство
чи  організація  має  на
території України нерухоме майно, щодо якого виник спір.

Справи  у
спорах,  що  виникають при виконанні господарських
договорів  та  з
інших  підстав,  а
також  справи  про
визнання недійсними    актів    розглядаються    господарським   судом
за місцезнаходженням відповідача (ч. 2 ст. 15 ГПК України).

За змістом  статей
41,  12  -  17,  123
ГПК для іноземних   суб'єктів   господарської    діяльності    передбачено національний   режим
судового   процесу   для
розгляду  справ, підвідомчих
господарським судам. Оскільки в ГПК відсутній інститут договірної
підсудності,  заінтересована сторона може
звернутись до місцевого господарського суду
лише  у  відповідності
з  вимогами статей  13  -  16
ГПК  про  територіальну та виключну підсудність справ,
що підлягають розгляду у першій інстанції (абз.3 п. 1 Роз'яснень Президії
Вищого господарського суду України № 04-5/608 від 31.05.02 "Про деякі
питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і
організацій" (далі -Роз'яснення)) .

Відповідно до ст. 38 Закону України №
959-XII від 16 квітня 1991 року "Про зовнішньоекономічну діяльність",
спори,  що  виникають
між  суб'єктами   зовнішньоекономічної діяльності,  іноземними
суб'єктами  господарської  діяльності
у процесі  такої  діяльності
можуть  розглядатися судами України,
а також  за  згодою сторін спору Міжнародним комерційним
арбітражним судом  та  Морською
арбітражною  комісією при
Торгово-промисловій палаті  України  та
іншими  органами  вирішення спору, якщо це не суперечить  чинним
законам  України  або передбачено міжнародними договорами
України.

Місцеві господарські  суди
вправі  вирішувати  спори і у тих випадках,  коли
міжнародним  договором   передбачено
можливість укладення
письмової    пророгаційної    угоди
між   суб'єктом зовнішньоекономічної
діяльності  України  та
іноземним  суб'єктом господарської
діяльності (угода про договірну підсудність) (абз.6 п.1 Роз'яснень).

Конвенцією про визнання та приведення
до виконання іноземних арбітражних рішень від
10.06.1958 року (Дата набуття чинності: 07.06.1959 року), яку
ратифіковано Грецією 16.07.1962 року (Дата набуття чинності: 14.10.1962 року)
та Україною 10.10.1960 року (Дата набуття чинності: 08.01.1961 року)
передбачено, що кожна Договірна  Держава  визнає
письмову  угоду,  по
якій  сторони зобов'язуються
передавати в арбітраж усі  або  будь-які
спори, що виникли або можуть виникнути між ними   у зв'язку з
будь-яким  конкретним  договірним
або  іншим правовідношенням,
об'єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду (п.1 Конвенції).  Термін
"письмова   угода"   включає
арбітражну обмовку  в  договорі,
або  арбітражна  угода,
підписана сторонами, або що міститься в обміні листами або телеграмами
(п.2 Конвенції).

Пунктом 10.1 Контракту № 1
міжнародної купівлі-продажу товарів від 19.12.05 року передбачено, що усі спори
та розбіжності, що можуть виникнути з цього Контракту або у випадку його
виконання, якщо вони не вирішуються шляхом взаємних переговорів, повинні бути
урегульовані у Арбітражному суді за місцем знаходження позивача, у відповідності
з діючим законодавством країни заявника.

Обираючи як орган вирішення спорів
місцевий господарський суд України,
сторони  пророгаційної угоди
повинні дотримуватись вимог міжнародного договору та статті 16 ГПК  щодо
виключної компетенції    господарських   судів
України.   Отже,   у
разі непідвідомчості справи у спорі за участю  іноземного
підприємства чи   організації  господарський
суд  має  відмовити
у  прийнятті позовної заяви на
підставі пункту 1 частини першої статті 62
ГПК. З  цієї ж підстави
господарський суд повинен відмовити у прийнятті позовної заяви,  якщо у пророгаційній угоді сторонами  неправильно викладено  назву
суду  або  зазначено
суд,  існування  якого
не передбачено Законом України "Про судоустрій України" (абз.7
п.1 Роз'яснень).

Законом України "Про судоустрій
України" від 7 лютого 2002 року N 3018-III не передбачено існування
арбітражного суду.

Відповідно до діючого законодавства
України, а саме Закону України від 24 лютого 1994 року N 4002-XII "Про
міжнародний комерційний арбітраж" (далі -Закон № 4002-ХІІ), на її
території існує арбітражний суд -це Міжнародний комерційний арбітражний суд,
відповідно до преамбули якого, цей
Закон  виходить  з
визнання    корисності    арбітражу (третейського  суду)
як  методу,  що
широко  застосовується  для вирішення спорів, які виникають у сфері  міжнародної
торгівлі,  і необхідності
комплексного врегулювання  міжнародного  комерційного арбітражу в законодавчому
порядку; враховує  положення  про
такий арбітраж, які  є  в  міжнародних  договорах
України,  а  також
в типовому законі, прийнятому в 1985 Комісією ООН з права  міжнародної торгівлі і схваленому Генеральною
Асамблеєю ООН для можливого використання державами у своєму законодавстві.
Пунктом 1 Положення про Міжнародний комерційний арбітражний суд при
Торгово-промисловій палаті України (додаток до Закону № 4002-ХІІ),
Міжнародний  комерційний  арбітражний
суд  є  самостійною постійно діючою  арбітражною
установою  (третейським  судом),
що здійснює свою діяльність згідно з Законом України "Про
міжнародний комерційний арбітраж". Торгово-промислова  палата
України   затверджує Регламент
Міжнародного комерційного арбітражного суду, порядок  обчислювання арбітражного збору, ставки  гонорарів
арбітрів  та  інших
витрат суду, сприяє його діяльності. Згідно п. 2 зазначеного Положення,
до Міжнародного комерційного арбітражного суду
можуть  за угодою сторін
передаватись на вирішення: спори з договірних та інших цивільно-правових
відносин, які виникають при
здійсненні  зовнішньоторговельних  та
інших  видів міжнародних
економічних  зв'язків,  якщо
комерційне  підприємство хоча б
однієї із сторін спору знаходиться за кордоном, а також: спори підприємств з
іноземними інвестиціями  і  міжнародних об'єднань та організацій,  створених
на  території  України,
між собою, спори між їх учасниками, а
так  само  їх
спори  з  іншими суб'єктами права України.
Зовнішньоекономічні  відносини,  спори
з  яких  можуть
бути передані на вирішення Міжнародного комерційного арбітражного суду,
стосуються, зокрема, відносин купівлі-продажу (поставки)  товарів, виконання робіт, надання послуг,
обміну товарами та/чи  послугами,
перевезення  вантажів  і
пасажирів,  торгового  представництва  і посередництва, оренди (лізингу),
науково-технічного обміну, обміну іншими наслідками творчої діяльності,
спорудження  промислових  та інших
об'єктів,    ліцензійних     операцій,        інвестицій, кредитно-розрахункових    операцій,
страхування,      спільного
підприємництва  та  інших
форм  промислової  і
підприємницької кооперації. Міжнародний комерційний арбітражний суд
приймає  до  свого розгляду  також
спори,  віднесені  до
його  юрисдикції  в
силу міжнародних договорів України (п.3 Положення).

На
підставі викладеного та п.1 ч.1 ст.62 ГПК України, у прийнятті позовної заяви
слід відмовити, оскільки заява не підлягає розгляду в господарських судах
України.

Крім того, слід зазначити, що
господарським судом Луганської області було винесено ухвалу (ухвала
господарського суду Луганської області від 21.11.2007р. по справі №01-10/7815),
по справі зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же  підстав, що і даний позов, якою було
відмовлено в прийнятті позовної заяви. Ухвала господарського суду Луганської
області від 21.11.2007р. по справі №01-10/7815 станом на сьогодні не оскаржена.

Суд звертає увагу, що заявником до
позовної заяви як доказ сплати державного мита на суму 50,08 Євро, додано копію
платіжного доручення в іноземній валюті від 01.09.2008 р. № 1.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України, суд

у х в а л и в :

1. В прийнятті позовної заяви відмовити.

2. Позовну заяву та додані до неї матеріали на
“46“ аркушах повернути заявнику, у тому числі оригінал квитанції від 21.02.2007
р. № 00064 на сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу на суму 118 грн. 00 коп. та копія платіжного доручення в іноземній
валюті від 01.09.2008 р. № 1 на сплату державного мита на суму 50,08 Євро.

Суддя                                                                                          Б.В. Яресько