ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 15/150-б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Короткевича О.Є.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Голосіївському

районі м. Києва

на ухвалу

господарського суду м. Києва

від 29 жовтня 2007 року

у справі

господарськ

ого суду

№ 15/150-б

м.Києва

за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Алезія"

про

визнання його банкрутом,

ліквідатор

арбітражний керуючий Коваленко В.В.,

за участю представників сторін:

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва –Карнелюк М.П. (дов. від 13.06.2008);

ТОВ "Алезія" –ліквідатор - арбітражний керуючий Коваленко В.В.,

встановив:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.03.2007 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Алезія" в порядку ст.51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду м. Києва від 26.06.2007 ТОВ "Алезія" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Коваленка В.В., якого зобов'язано в 5-денний строк подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання банкрутом.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.10.2007 (суддя Хоменко М.Г.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ "Алезія", товариство ліквідовано як юридичну особу, провадження у справі припинено.

До Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернулася ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, яка просить ухвалу суду від 29.10.2007 скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 32 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та положень Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про задоволення касаційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 51 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” якщо вартості майна боржника –юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор ( ліквідаційна комісія) зобов’язані звернутися в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Відповідно до ст. 32 Закону після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються показники виявлення ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси, реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Місцевий господарський суд, затверджуючи звіт та ліквідаційний баланс банкрута виходив з того, що ліквідатор здійснив усі заходи з ліквідації банкрута, надані документи свідчать про завершення ліквідаційної процедури. З поданого ліквідаційного балансу вбачається, що у ТОВ "Алезія" відсутні майнові активи для функціонування згідно із законодавством.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвала суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу не містить аналізу звіту ліквідатора; не дає оцінки наявності (відсутності) необхідних додатків до звіту ліквідатора, зокрема, реєстру (переліку) вимог кредиторів, даних інвентаризації майна боржника; не дає оцінки відсутності запитів фондам соціального страхування та податковому органу на предмет встановлення їх кредиторських вимог; не встановлює переліку кредиторів, чиї вимоги виявились незадоволеними за наслідками проведеної ліквідаційної процедури; не мотивує висновків суду про необхідність ліквідації юридичної особи боржника.

разом з тим, в касаційній скарзі ДПІ вказується, що згідно податкової звітності боржника загальний обсяг реалізації товарів за 2005 рік становить 15 589 100,00 грн., за 2006 рік –9 897 504,00 грн., останню декларацію з податку на прибуток було подано у 2007 році, а декларацію з податку на додану вартість –серпні 2007 року, тобто на момент порушення провадження у справі про банкрутство підприємство вело фінансово-господарську діяльність та звітувало до податкових органів (копії декларації долучено до касаційної скарги).

Касатор стверджує, що ліквідація ТОВ "Алезія" здійснена з порушенням вимог ЦК України, ГК України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", без проведення позапланової перевірки органами ДПІ, що призведе до завдання збитків економічним інтересам держави у вигляді ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах у вигляді податків та зборів.

Відповідно до вимог ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язаний негайно письмово повідомити про це орган, що здійснює державну реєстрацію, який вносить до єдиного державного реєстру відомості про те, що юридична особа перебуває у процесі припинення.

Ч. 4 даної статті встановлено, що комісія з припинення юридичної особи поміщає в друкованих засобах масової інформації, в яких публікуються відомості про державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, повідомлення про припинення юридичної особи та про порядок і строк заявлення кредиторами вимог до неї. Цей строк не може становити менше двох місяців з дня публікації повідомлення про припинення юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі, у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 110 ЦК України, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа ліквідується в порядку, встановленому законом про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 60 Господарського кодексу України, яка регулює загальний порядок ліквідації суб'єкта господарювання, ліквідаційна комісія оцінює наявне майно суб'єкта господарювання, який ліквідується і розраховується з кредиторами, складає ліквідаційний баланс та подає його власнику або органу, який призначив ліквідаційну комісію. Достовірність та повнота ліквідаційного балансу повинні бути перевірені у встановленому законодавством порядку.

Отже, враховуючи вищезазначені вимоги закону, необхідними для звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника у порядку ст. 51 Закону є: оцінка вартості наявного майна боржника, публікація оголошення згідно з вимогами ст. 105 ЦК України з метою виявлення кредиторів та встановлення повного обсягу кредиторської заборгованості, повідомлення органу державної податкової служби про ліквідацію підприємства та складання проміжного ліквідаційного балансу. Крім того, звернення до суду з такою заявою можливо лише після закінчення строку, передбаченого ст. 105 ЦК України.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в свій постанові від 10.06.2008 у справі № 15/682-б.

З матеріалів даної справи вбачається, що голова ліквідаційної комісії боржника звернувся до господарського суду із заявою про банкрутство за правилами ст. 51 Закону 10.01.2007 з посиланням на протокол зборів учасників товариства № 4 від 03.01.2007, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 4 ст.105 ЦК України. Крім того, у заяві про банкрутство ТОВ відсутні відомості про те, чи проводилася належним чином оцінка наявного майна боржника, чи повідомлявся орган державної податкової служби про ліквідацію вказаного підприємства у встановленому поряду, а також відсутні докази розміщення в друкованих засобах масової інформації повідомлення про припинення даної юридичної особи відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України.

Дослідження вказаних обставин має істотне значення для правильного вирішення справи, проте господарський суд м. Києва на них уваги не звернув, залишивши без належної правової оцінки.

За таких обставин ухвалу господарського суду м. Києва не можна визнати як таку, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції.

При розгляді справи суду слід врахувати наведене, повно та всебічно перевірити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.Києва задовольнити.

Ухвалу господарського суду м. Києва від 29.10.2007 у справі № 15/150-б скасувати, справу направити на розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий - М.І. Хандурін

Судді                      О.Є. Короткевич

О.С. Удовиченко