ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 47/22

28.02.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВТЗ «Макс-Авто»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Актів-Україна»

Про            стягнення 12830,52 грн.

Суддя С.Р.Станік

Представники:

Від позивача Юрга М.С. –довіреність № 14/02-08 від 04.02.2008

Від відповідача Туригіна О.О. –довіреність № 29/01-08 від 29.01.2008

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 12830,52 грн., а саме: 10194,00 грн. заборгованості за Договором № 013-Е3 від 28.09.2007, пені –2636,52 грн., а також витрат по сплаті держмита –102,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –118,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2007 було порушено провадження у справі № 47/22 та призначено її до розгляду на 05.02.2008.

У судовому засіданні 05.02.2008 представник позивача уточнив позовні вимоги в зв»язку з частковим розрахуванням відповідачем за надані позивачем послуги та просив суд стягнути з відповідача 2474,12 грн. –пені та судові витрати.

Представник відповідача у судовому засідання 05.02.2008 проти уточнених позовних вимог заперечив. Просив суд у позові відмовити, мотивуючи свої заперечення тим, що відповідно до Заявки № 500_1629 до Договору сторони передбачили, що строк оплати за послуги по перевезенню вантажу складає 5-7 банківських днів з моменту пред’явлення позивачем відповідачу копії CMR, а оскільки позивачем копії CMR не було надано відповідачу –підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою суду від 05.02.2008 за клопотанням сторін було продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 28.02.2008 в зв»язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі., зокрема, позивача було зобов’язано надати належні докази надання або пред’явлення відповідачу копії CMR щодо здійснення перевезення по заявці № 500_1629 на перевезення вантажу по Договору від 28.09.2007.

Судом, у відповідності з вимогами ст.81-1 ГПК України складено протоколи, які долучені до матеріалів справи.

Таким чином, розглянувши у судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

28.09.2007 між ТОВ «Актів-Україна», як замовником (далі-Відповідач) та ТОВ «ОВТЗ «Макс-Авто», як експедитором (далі-Позивач) було укладено договір-доручення № 013-ЭЗ про надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення вантажів в міжнародному та регіональному сполученні (далі-Договір), відповідно до умов якого позивач зобов’язується замовляти автотранспорт, а відповідач надавати вантаж для здійснення перевезення у відповідності з діючим законодавством України, вимогами міжнародних Конвенцій та угод у сфері міжнародних перевезень, обґрунтовуючись на підписаній сторонами заявці, яка визначає умови виконання кожного перевезення (заявка, підписана та передана по факсу, має юридичну силу оригіналу).

Згідно п. 3.1. Експедитор (позивач) зобов’язаний забезпечити виконання вказаних у заявках послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, а також усіх умов перевезень, вказаних у заявках.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що оплата за надані послуги здійснюється в гривнях по курсу Національного банку України на день оплати, шляхом перерахування замовником (відповідачем) повної суми за послуги на розрахунковий рахунок експедитора (позивача) протягом 5 (п’яти) банківських днів з моменту розвантаження автомобіля, якщо не передбачено інше.

Відповідно до п. 5.4. Договору за прострочення платежу більш, ніж на 10 днів без повідомлення та погодження з експедитором (позивачем) замовник (відповідач) сплачує пеню в розмірі 0,3% за кожен день прострочення від величини фрахту.

Згідно Заявки № 500_1629 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до Договору (далі-Заявка), яка була погоджена між сторонами, вартість перевезення складає 20794,44 грн., строк оплати складає 5-7 банківських днів з моменту пред’явлення позивачем відповідачу копії CMR.

Відповідно до позовної заяви та пояснень представника позивача, на виконання умов Договору, позивачем організовано здійснення перевезення вантажу: перевізник ТОВ «АвтоЛюкс», транспортний засіб, державний номер 03029НР/06312НР, який прийняв вантаж для перевезення, про що було оформлено відповідну міжнародну товарно-транспортну накладну CMR та здійснено перевезення вантажу, а вантажоодержувачем –Шлюмбергер Оілфілд Істерн Лтд (згідно Заявки) було одержано від позивача вантаж, про що свідчить підпис уповноваженої особи вантажоодержувача і печатки даної юридичної особи (проставленої під графою 24 CMR).

Згідно відзиву на позов та у своїх поясненнях представник відповідача зазначав про те, що строк оплати наданих послуг по Договору не настав, оскільки розрахунок за надані послуги проводиться протягом 5-7 банківських днів з моменту пред’явлення копії CMR, що було передбачено сторонами у Заявці № 500_1629 до Договору, а позивачем зазначена CMR не направлялась відповідачу і ним не була отримана. Також представник відповідача зазначив, що відповідач не є кінцевим замовником перевезення та повідомив, що відповідачем умови Договору № 013-ЭЗ про надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення вантажів в міжнародному та регіональному сполученні виконані належним чином, ним було сплачено позивачу за надані послуги за Договором 21747,66 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 296 від 07.12.2007 та № 318 від 28.12.2007, а тому відповідач вважає позовну вимогу про стягнення штрафної санкції за порушення зобов’язання у вигляді пені у сумі 2474,12 грн. безпідставною та незаконною.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 908 п.2 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до статті 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом, згідно Заявки № 500_1629 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до Договору строк оплати за надані послуги складає 5-7 днів банківських днів з моменту пред’явлення копії CMR, але позивачем належних та допустимих доказів направлення відповідачу CMR станом на момент розгляду спору не надано.

Також, суд враховує і ту обставину, що єдиним розрахунковим документом, який підтверджує направлення документів –є фіскальний чек Укрпошти, а перелік направлених документів зазначається у відповідному описі вкладення, які позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надані не були.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач умови Договору виконав, здійснив перевезення згідно Договору № 013-ЭЗ від 28.09.2007 та Заявки № 500_1629 на суму 20794,44 грн., а відповідач дане перевезення оплатив. Згідно умов вищевказаної заявки строк оплати за надані послуги складає 5-7 банківських днів з моменту пред’явлення позивачем відповідачу копії CMR. Позивачем ні до матеріалів позовної заяви, ні під час розгляду справи (незважаючи на вимоги ухвали суду від 05.02.2008 про надання належних доказів в підтвердження пред’явлення позивачем відповідачу копії CMR щодо здійснення перевезення по заявці № 500_1629 на перевезення вантажу по Договору від 28.09.2007) такі докази надані не були. Отже, суд дійшов висновку, що позивач належних та допустимих доказів заявлення вимоги про сплату наданих послуг (в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України) не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено судупорушення відповідачем умов Договору та Заявки щодо строків оплати, а тому у суду відсутні підстави для застосування до відповідача господарської (штрафної) санкції.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем в позовній заяві не були наведені обставини, не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі – 2474,12 грн. - не є обґрунтованою, не була доведена належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Державне мито і судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                           С.Р.Станік