ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№ 17/219

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

товариства по зовнішніх інвестиціях у формі “ТзОВ GK Gesellschaft Fur externe InvH”,

м. Вйольштайн, Німеччина

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 7 липня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 17/219

Львівської області

за позовом

товариства по зовнішніх інвестиціях у формі “ТзОВ GK Gesellschaft Fur externe InvH”,

м. Вйольштайн, Німеччина

до

відкритого акціонерного товариства "Завод "Львівсільмаш"

про

стягнення 1 344 093 грн.

за участю представників:

ТОВ “ТзОВ GK Gesellschaft Fur externe InvH”, м. Вйольштайн, Німеччина

Кушнір Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство по зовнішніх інвестиціях у формі “ТзОВ GK Gesellschaft Fur externe InvH”, м. Вйольштайн, Німеччина (далі –позивач) звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Завод "Львівсільмаш" (далі –відповідач) 1 344 093 грн. з підстав невиконання умов інвестиційного договору від 3 серпня 2004 року № 03/08/2004-і (далі –інвестиційний договір).

Рішенням господарського суду Львівської області від 10 січня 2008 року (суддя Ділай У.І.) позов задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 210 000 Євро, що еквівалентно 1 344 093 грн., 13 441 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивовано посиланням на ст.ст. 11, 16, ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), ст.ст. 1, 11 Закону України "Про режим іноземного інвестування" від 19 березня 1996 року № 93/96-ВР (далі –Закон).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 7 липня 2008 року (колегія суддів у складі: Дубник О.П. –головуючий, Краєвська М.В., Якімець Г.Г.) рішення суду першої інстанції скасовано, позивачу у позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу і просить її скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 509, 1212 ЦК України. Рішення місцевого господарського суду від 10 січня 2008 року залишити в силі.

В обґрунтування касаційної скарги заявник вказує, зокрема, на те, що суд апеляційної інстанції неналежно дослідив умови плану санації у справі про банкрутство відповідача та інвестиційного договору, укладеного на його виконання, що призвело до прийняття незаконного рішення, зокрема, п. 8 згаданого договору, п. 2.3 плану санації.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 12 листопада 2008 року розгляд касаційної скарги здійснено колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: судді Панової І.Ю. –головуючого, суддів Заріцької А.О., Продаєвич Л.В.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами, товариство по зовнішніх інвестиціях у формі “ТзОВ GK Gesellschaft Fur externe InvH”, м. Вйольштайн, Німеччина є юридичною особою створеною відповідно до законодавства Німеччини.

В свою чергу судом апеляційної інстанції встановлено, що на час укладання інвестиційного договору, плану санації та перерахування спірних коштів позивач не був заснований, оскільки отримав свідоцтво про свою реєстрацію лише 23 серпня 2008 року.

Колегія суддів вважає вищезазначене фактом, який не впливає на розгляд даної справи, оскільки вказані вище угоди не визнані недійсними в судовому порядку і відповідач не оспорює отримання від позивача 210 000 Євро на виконання інвестиційного договору.

Судом першої інстанції також встановлено наступне:

- відкрите акціонерне товариство “Завод “Львівсільмаш” в особі керуючого санацією Качмара О.А. та товариство по зовнішніх інвестиціях у формі "ТзОВ СK Gesellschaft Fur externe InvH” м. Вйольштайн, Німеччина в особі директора Герхарда Кнірімена з метою відновлення платоспроможності боржника - ВАТ “Завод “Львівсільмаш”, на виконання плану санації, затвердженого ухвалою господарського суду Львівської області від 23 грудня 2003 року у справі №2/772-112-358, 3 серпня 2004 року уклали інвестиційний договір №3/08/2004-і;

- згідно з п. 2 договору позивач прийняв на себе зобов'язання по погашенню існуючої станом на момент укладення договору заборгованості ВАТ “Завод “Львівсільмаш” перед його працівниками, а також боргу , що складається з сум податків та обов'язкових платежів до бюджетів, державних цільових фондів, які підлягають сплаті при виплаті коштів працівникам;

- на підставі п. 3 договору згідно з випискою банку ЗАТ СКБ “Дністер” від 6 серпня 2004 року позивачем на розподільчий рахунок № ВАТ “Завод “Львівсільмаш” було перераховано 210 000 Євро, які конвертовано в українську гривню, що склало 1 344 093 грн., в підтвердження чого в матеріалах наявний лист ВАТ СКБ “Дністер” від 8 серпня 2004 року за №11/1/2-2706 (т. 1 а.с. 10);

- відповідно до п. 8 інвестиційного договору, кошти, надані інвестором боржнику в межах даного договору зараховуються в рахунок виконання Інвестором відповідного зобов'язання за планом санації;

- згідно з п.10 інвестиційного договору даний договір є попереднім договором, а остаточне врегулювання правовідносин сторін буде здійснено у погодженому сторонами плані санації, який в свою чергу було затверджено господарським судом Львівської області ухвалою від 11 серпня 2004 року та встановлено 12 місяців для його виконання.

Місцевий господарський суд встановив, що 6 серпня 2004 року рішенням засідання комітету кредиторів ВАТ “Львівсільмаш” зобов'язання позивача по інвестиційному договору визнано виконаним належним чином.

Таким чином, на підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач здійснив оплату відповідачу у розмірі 210 000 Євро як завдаток по виконанню ним плану санації (п. 8 договору), який передбачав приєднання відповідача до товариства з обмеженою відповідальністю, створеного за його участю, з передачею новоствореному товариству ТзОВ "Львівсільмаш" всього майна відповідача (т. 1 а.с. 130).

Однак, відповідач не здійснив приєднання до ВАТ “Львівсільмаш”, не став одним із його учасників, не передав сукупні валові активи, тобто не виконав зобов'язання за інвестиційним договором, укладеним на виконання плану санації, затвердженого ухвалою господарського суду від 11 серпня 2004 року, що дає право позивачу на компенсацію своїх інвестицій.

Таким чином, є обґрунтованими та такими, що підтверджуються умовами інвестиційного договору доводи заявника касаційної скарги про невідповідність п. 8 вказаного договору висновку суду апеляційної інстанції щодо неправильного трактування місцевим господарським судом перерахованих коштів як завдатку за інвестиційним договором.

Крім того, судами також встановлено те, що ухвалою місцевого господарського суду від 6 грудня 2005 року у справі № 2/772-112-358 про банкрутство ВАТ "Завод "Львівсільмаш", було затверджено внесені зміни до плану санації, схвалені комітетом кредиторів відповідача 11 листопада 2005 року, в яких замість інвестора –позивача, інвестором боржника визнано ЗАТ “Міжнародна агропромислова компанія”.

Пунктом 11 інвестиційного договору передбачено, що у випадку не затвердження господарським судом змін до плану санації боржник зобов'язаний повернути інвестору все отримане від нього за даним договором. Проте, суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 43 ГПК України, даному положенню інвестиційного договору, на відміну від суду першої інстанції, відповідної правової оцінки не дав і безпідставно вважав, що сторони інвестиційного договору належно виконали свої договірні зобов'язання.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, юридичні факти, а також цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Суд першої інстанції в обґрунтування рішення правильно послався на ст. 11 Закону України "Про режим іноземного інвестування", оскільки з укладеного між позивачем та відповідачем договору вбачається, що оспорювані позивачем та перераховані ним відповідачу у справі 210 000 Євро є інвестицією в розумінні згаданого Закону.

Відповідно до ст. 11 цього Закону у разі припинення інвестиційної діяльності іноземний інвестор має право на повернення не пізніше шести місяців з дня припинення цієї діяльності своїх інвестицій у натуральній формі або у валюті інвестування в сумі фактичного внеску без сплати мита, а також доходів з цих інвестицій у грошовій чи товарній формі за реальною ринковою вартістю на момент припинення інвестиційної діяльності, якщо інше не встановлено законодавством або міжнародними договорами України.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновками якого не погодилась апеляційна інстанція, виходив з правомірності вимог позивача щодо повернення грошових коштів в силу приписів ст. 1212 ЦК України.

Господарський суд Львівської області обґрунтовано зазначив про те, що з моменту винесення у справі про банкрутство відповідача ухвали про заміну інвестора, позивач припинив свою інвестиційну діяльність, а тому інвестиції в сумі 210 000 ЄВРО, надані відповідачу ТОВ по зовнішніх інвестиціях у формі "ТзОВ GK Gesellschaft Fur externe InvH” Німеччина, підлягають поверненню інвестору.

Погоджуючись з фактом отримання відповідачем згаданих коштів та виконанням сторонами умов інвестиційного договору суд апеляційної інстанції дійшов суперечливого висновку про безпідставність вимог позивача і з обґрунтованими висновками суду першої інстанції не погодився.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні підтверджуватись певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Висновок суду першої інстанції про виникнення у відповідача зобов’язання щодо повернення безпідставно набутого майна відповідає вимогам ст. 1212 ЦК України, оскільки зазначені правовідносини виникають з моменту безпідставного збагачення набувача незалежно від того, знав він чи міг знати про безпідставність набуття майна.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Також зазначені положення застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З огляду на встановлення судом першої інстанції факту невиконання відповідачем умов інвестиційного договору та на зміни, внесені до плану санації і затверджені господарським судом у справі про банкрутство відповідача, господарський суд Львівської області, з висновками якого не погодився Львівський апеляційний господарський суд, правильно встановив, що перераховані позивачем грошові кошти у розмірі 210 000 Євро утримуються відповідачем без достатніх правових підстав, а тому підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Згідно ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду фактичні обставини справи встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, однак висновки суду апеляційної інстанції не відповідають цим обставинам, у зв'язку з чим прийнята у справі постанова Львівського апеляційного господарського суду від 7 липня 2008 року підлягає скасуванню, а законне та обґрунтоване рішення господарського суду Львівської області від 10 січня 2008 року у справі № 17/219 повинно бути залишене в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства по зовнішніх інвестиціях у формі “ТзОВ GK Gesellschaft Fur externe InvH”, м. Вйольштайн, Німеччина задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 7 липня 2008 року у справі № 17/219 скасувати, рішення господарського суду Львівської області від 10 січня 2008 року залишити в силі.

Головуючий          І. Панова

Судді          А. Заріцька

Л. Продаєвич