ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.04.08 р.                     Справа № 31/17пн

Господарський суд Донецької області, у складі суддів: Головуючого судді Ушенко Л.В., суддів: Кододова О.В., Бойко І.А. при секретарі судового засідання Лазебній Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Крок” м. Донецьк

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „ПО ТК - Донбас” м. Донецьк

про визнання незаконним одноосібне набуття права власності ТОВ „ПО ТК – Донбас” на майно оздоблюваної фабрики ВАТ „Донтекс”, скасування договору №02-1/к/п від 27.01.2003р та договору №02-2к/п від 27.01.2003р в частині купівлі – продажу будівлі її обладнання оздоблюваної фабрики ВАТ „Донмекс” як нікчемних, визнання за ТОВ „Крок” права на набуття спільного із ТОВ „ПО ТК-Донбас” права власності на оздоблювану фабрику ВАТ „Донтекс”.

В присутності представників сторін:

від позивача: Тараско М.П., Ратнікова Є.М. – довіреність

від відповідача Ремесленнікова І.Ю. – довіреність

посадова особа ТОВ „ПО ТК-Донбас” – Селезньова О.Д. – паспорт

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Крок” м.Донецьк звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „ПО ТК – Донбас” м.Донецьк про визнання незаконним одноосібне набуття права власності ТОВ „ПО ТК – Донбас” на майно оздоблюваної фабрики ВАТ „Донтекс”, скасування договору №02-1/к/п від 27.01.2003р та договору №02-2к/п від 27.01.2003р., укладених між ВАТ „Донтекс” та ТОВ „ПО ТК-Донбас” в частині купівлі – продажу будівлі її обладнання оздоблюваної фабрики ВАТ „Донтекс” як нікчемних, визнання за ТОВ „Крок” права на набуття спільного із ТОВ „ПО ТК-Донбас” права власності на оздоблювальну фабрику ВАТ „Донтекс”.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем були укладені договори купівлі – продажу №02-1к/п та 02-2к/п від 27.01.2003р з ВАТ „Донецький текстиль” під відкладальною умовою, а саме: на основі придбаного майна створити підприємство з виробництва бавовняних тканин із завершеним циклом виробництва, настання якої відповідач намагався забезпечити за допомогою чужого майна, а саме майна ТОВ „Крок”, для чого уклав з ним договір №1 від 22.01.2003р, який на думку позивача, за замістом є договором про спільну діяльність. Предметом даного договору було виконання ТОВ „Крок” гравірних робіт для ТОВ „ПО ТК Донбас”, а саме виготовлення і ремонт друкарських валів для оздоблювального виробництва.

Позивач вважає, що завдяки виконанню ним договору №1 від 22.01.2003р відповідач забезпечив умови конкурсу при укладенні договорів №02-1к/п та 02-2к/п від 27.01.2003р з ВАТ „Донтекс” і налагоджено випуск відповідачем готової набивної продукції оздоблювального виробництва, що на думку позивача, є їх спільною діяльністю по створенню за участю цілісного технологічного комплексу ТОВ „Крок” повного циклу по випуску готової набивної продукції і така спільна діяльність дає йому право на набуття права спільної власності на майно і будівлі оздоблювальної фабрики.

Позивач також вважає, що оскільки досягненню мети виконання умов договорів №02-1к/п та 02-2к/п від 27.01.2003р недобросовісно сприяв відповідач, то такий договір є нікчемним і не тягне за собою правових наслідків, а саме виникнення у відповідача права власності на майно, яке було предметом цих договорів.

Відповідач проти позову заперечує і посилається у відзиві на те, що про проведення конкурсу по продажу майна збанкрутілого ВАТ „Донецький текстиль” була здійснена публікація в газеті „Голос України”, в якому були зазначені умови конкурсу та строки подачі заяв на участь в конкурсі.

Від позивача заява про участь у конкурсі не надходила, тому відповідач вважає, що своє право на набуття права власності на майно, що виставлялось на конкурс як один лот позивач втратив, не скориставшись своїм правом на його придбання на запропонованих умовах.

Відповідач також зважає на те, що договори купівлі-продажу майна ВАТ „Донтекс”, від 27.01.03р. №02-1к/п та №02-2к/п, укладені з ним, як з переможцем конкурсу і при цьому права позивача не були порушені, оскільки він не приймав участі в конкурсі і не має відношення до підстав укладання цих договорів та його умов. Крім того, відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач також зазначає, що позивач, заявляючи вимоги про визнання за ним права на набуття спільного з „ПО ТК-Донбас” права власності на оздоблювальну фабрику ВАТ „Донтекс”, не конкретизував коли таке право у нього виникло: в момент укладання оспорюваних договорів купівлі – продажу чи в результаті виконання договору №1 від 22.01.03р., який позивач вважає договором про спільну діяльність.

Відповідач не згоден з доводами позивача, що договір №1 від 22.01.03р. є договором про спільну з ним діяльність по забезпеченню виробництва набивних, бавовняних тканин із завершеним циклом їх виробництва і вважає його договором підряду, який не тягне за собою наслідків передбачених для спільної діяльності.

Відповідач також не згоден з доводами позивача, що договори купівлі – продажу майна ВАТ „Донтекс” від 27.01.03р. №02-1к/п та №02-2к/п укладені за відкладальною умовою і що вони є нікчемними в силу закону.

Відповідач зазначив, що метою укладання договору №1 від 22.01.03р. з відповідачем було забезпечення можливості випуску більш широкого асортименту готової продукції, а не з метою забезпечення гарантії виконання конкурсних умов і аналогічний договір міг бути укладений з будь-яким іншим підприємством за умови запропонування вигідніших для відповідача умов договору.

В процесі розгляду справи сторони надали додаткові письмові пояснення щодо доводів та заперечень один одного та наявні у них докази щодо обставин спору.

Розпорядженням голови господарського суду Донецької області від 18.02.2008р для розгляду справи була призначена колегія суддів у складі: Ушенко Л.В., Кододова О.В., Бойко І.А.

Представником позивача Ратніковою Є.М. була подана заява (вих..№28 від 03.03.2008р) на ім’я голови суду щодо відводу складу суддів призначеної колегії.

Ухвалою голови господарського суду Донецької області від 03.03.2008р у задоволенні заяви про відвід суддів: Ушенко Л.В., Кододової О.В., Бойко І.А. було відмовлено.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів фіксування судового процесу.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін та посадової особи відповідача, начальника оздоблювального виробництва ТОВ „ПО ТК-Донбас” Селезньової О.Д., господарським судом встановлено наступне.

ТОВ „Крок” як суб’єкт господарювання був створений на базі граверної майстерні оздоблювального виробництва ВАТ „Донтекс” і зареєстрований рішенням виконкому Кіровської районної ради м.Донецька №312/8 від 03.05.2000р. Засновниками товариства були ВАТ „Донецький текстиль” та фізичні особи. 07.10.2002р. ВАТ «Донецький текстиль» визнаний банкрутом і ліквідований як юридична особа, з виключенням з державного реєстру.

Статутом позивача передбачені види діяльності, які він може здійснювати, серед яких, зокрема нанесення малюнку на друковані вали, що застосовуються у виробництві оздоблювальних матеріалів та тканин; їх реставрація та ремонт.

ВАТ „Донецький текстиль” як учасник ТОВ „Крок” внесло до статуного фонду ТОВ «Крок» технологічне обладнання та механізми граверного виробництва оздоблювальної фабрики, в зв’язку з чим позивач став власником зазначеного майна, яке розміщено в будівлі оздоблювальної фабрики по вул. Бахметьєва,34 у м.Донецьку. що підтверджується доказами, наявними у справі.

31.05.2000р між ВАТ „Донецький текстиль” та ТОВ „Крок” був укладений договір оренди приміщення обробного (оздоблювального) виробництва по вул. Бахметьєва,34 у м.Донецьку.

Постановою господарського суду Донецької області від 07.10.2002р ВАТ „Донецький текстиль” визнано банкрутом і була відкрита ліквідаційна процедура.

26.12.2002р в газеті „Голос України” (№246-247(2997-2998) було опубліковане оголошення Регіонального агентства з питань банкрутства в Донецькій області та ліквідатора ВАТ „Донецький текстиль” про проведення конкурсу по продажу активів. На конкурс були виставлені будівлі, споруди, передавальне обладнання, технологічне та допоміжне обладнання прядильно – ткацької фабрики №1 та обробного (оздоблювального) виробництва ВАТ «Донецький текстиль».

Як зазначено в оголошенні, умовами конкурсу були:

- створення на основі придбаного майна текстильного виробництва з кількістю робочих місць не менше 700;

- організація на основі придбаного майна текстильного виробництва з обсягом переробки в 2003р не менше 200 тон бавовни;

- наявність у учасника конкурсу власної маркетингової та рекламної політики продажу текстильної продукції, наявності власних запасів бавовни, придатної для переробки в обсязі не менше 400 тон.

22.01.2003р між ТОВ „ПО ТК Донбас” (замовник) та ТОВ „Крок” (виконавець) укладений договір на виконання робіт по нанесенню гравюри на мідні друковані вали.

25 січня 2003р проведено засідання конкурсної комісії з продажу активів ВАТ „Донецький текстиль”.

Як убачається із протоколу №2 засідання комісії від 25.01.2003р до конкурсної комісії надійшли заяви на участь у конкурсі з продажу будівель, споруд, передавальних пристроїв, технологічного та допоміжного обладнання прядильно – ткацької фабрики №1 та обробного виробництва від ПП „Текском” м.Бориспіль та ТОВ „ПО ТК – Донбас” м.Донецьк.

За результатами розглянутих заяв та конкурсних пропозицій учасників комісією визнано переможцем конкурсу ТОВ „ПО ТК - Донбас”, яким була запропонована вища ціна (4000000грн) та найкращі умови та пропозиції щодо розвитку та відродження підприємства.

27.05.2003р між ВАТ „Донецький текстиль” та ТОВ „ПО ТК – Донбас” були укладені договори купівлі – продажу №02-1к/п, згідно якого відповідач – ТОВ „ПО ТК – Донбас” придбало у ВАТ „Донецький текстиль” нерухоме майно, розташоване по вул.Бахметьєва,34 у м.Донецьку, а саме: літера Н-1 – будівлю обробної фабрики, літера О-1 –будівлю ткацької фабрики №1, літера П-1 – будівлю прядильної фабрики №1, літера К-3 – будівлю допоміжного корпусу №1, літера Л-1 – будівлю насосного перекачування стоків, М-1 – будівлю водопідготовки, літера А-3 - приміщення в будинку холодильної станції та договір №02-2к/п купівлі – продажу передавальних пристроїв, технологічного та допоміжного обладнання товарно – матеріальних цінностей прядильно – ткацької фабрики №1 та оздоблювального виробництва ВАТ „Донецький текстиль”.

Згідно даних договорів, покупець – ТОВ „ПО ТК Донбас” (відповідач у справі) зобов’язався дотримуватись умов конкурсу, зазначених в протоколі засідання конкурсної комісії від 25.01.2003р.

Таким чином, в результаті придбання зазначеного майна відповідач став власником, зокрема будівлі обробної фабрики, в приміщенні якої знаходилось та знаходиться технологічне обладнання та механізми граверного виробництва, яке належить на праві власності ТОВ „Крок” і в якому здійснювалась господарська діяльність позивача.

Позивач вважає, що укладаючи з ним договір №1 від 22.01.2003р на виконання робіт по нанесенню гравюр на мідні друковані вали, відповідач (ТОВ „ПО ТК Донбас”) ставив за мету отримання переважного права на набуття права власності на майно ВАТ „Донтекс” шляхом його придбання по договорам купівлі – продажу і забезпечення виконання конкурсних умов придбання зазначеного в договорах майна.

На думку позивача, тільки завдяки виконанню договору №1 від 22.01.2003р протягом всього часу його дії відповідачем виконуються конкурсні умови придбання майна ВАТ „Дон текс” і відносини між ним та відповідачем щодо виконання зазначеного договору є спільною діяльністю сторін, тому майно, зокрема будівля оздоблювальної фабрики було придбане в результаті цієї спільної діяльності і є спільною власністю двох суб’єктів: ТОВ „ПО ТК – Донбас” та ТОВ „Крок” і тому він просить визнати за ним право на набуття спільного з відповідачем права власності на оздоблювальну фабрику ВАТ „Донтекс” та визнати незаконним одноосібне набуття права власності ТОВ „ПО ТК-Донбас” на майно цієї фабрики і скасувати договори №02-1к/п та 02-2к/п від 27.01.2003р в частині купівлі продажу будівлі і обладнання обробної (оздоблювальної) фабрики як нікчемних.

Судова колегія вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.20 ГК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання способами, передбаченими законом.

За приписами ст.16 ЦК України особа має право на звернення до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту таких прав та інтересів визначені в ч.2 ст.16 ЦК України. Зокрема такими способами можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, зміна або припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Об’єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (ст.177 ЦК України).

Позивач, звертаючись до суду зазначає, що відповідачем порушено його право на набуття спільно з відповідачем права власності на певне майно ВАТ „Донтекс”, яке на думку позивача, відповідач неправомірно придбав одноосібно і за цих обставин просить скасувати частково договори купівлі – продажу майна ВАТ „Донтекс” від 27.01.2003р №02-1к/п та 02-2к/п в частині придбання у власність будівлі і обладнання оздоблювальної фабрики ВАТ „Донецький текстиль” як нікчемні.

Судова колегія вважає, що право позивача, яке він сформулював як право на придбання спільно з відповідачем права власності на частину майна ВАТ „Донтекс”, яке було предметом купівлі - продажу за спірними договорами, не підлягає судовому захисту шляхом часткового скасування оспорюваних договорів як обраного позивачем способу захисту порушеного права, так і шляхом визнання недійсними цих угод в оспорюваній частині як способу захисту цивільних прав, передбачених ст.16 ЦК України, незалежно від того, чи відповідають спірні угоди закону, оскільки позивач не є стороною оспорюваних угод і не є власником майна, що є предметом угод, а визнання недійсними цих договорів повністю або в певній частині спричинило б настання відповідних правових наслідків для сторін договорів і не поширювались би на позивача.

Захист прав особи, яка не є стороною угоди, можливий при умові, що вона вірно визначиться із змістом свого цивільного права, яке вона вважає порушеним і яке відповідно до закону підлягає захисту передбаченими в законі способами і за умови обґрунтованості своїх вимог.

Більш того, на даний час в проваджені господарського суду Донецької області знаходиться справа №32/254пн за позовом ТОВ «Крок» до ТОВ «ПО ТК-Донбас» про визначення часток в праві власності на оздоблювальне виробництво як єдиний майновий комплекс в межах якої позивач не позбавлений права на захист своїх майнових прав.

Судова колегія також зазначає, що позивач не був позбавлений права на участь в конкурсі з метою придбання майна оздоблювальної фабрики збанкрутілого ВАТ „Донтекс”, однак не скористався своїм правом. Оголошення про проведення конкурсу було розміщено в друкованому засобі масової інформації, тобто ця інформація була доступна для широкого кола осіб, в тому числі і для позивача. Крім того, позивач здійснював свою діяльність на території і в приміщенні ВАТ „Донтекс”, яке він орендував і знав про банкрутство ВАТ „Донтекс”, і міг знати про проведення конкурсу, пов’язаного із реалізацією майна збанкрутілого ВАТ „Донтекс” і доводи позивача, що про умови конкурсу він дізнався лише під час розгляду справи 32/254пн (2008р.) не приймаються судовою колегією.

Відповідач визнаний переможцем конкурсу, що є підставою для виникнення у відповідача права на придбання майна ВАТ „Донтекс” на умовах конкурсу і за цих обставин суд не убачає підстав для висновку, що одноосібне (термінологія позивача) придбання майна за оспорюваними договорами є незаконним, а також не убачає підстав для визнання за позивачем права на набуття спільно з ТОВ «ПО ТК-Донбас” права власності на оздоблювальну фабрику ВАТ „Донтекс” на момент укладання оспорюваних договорів.

Стосовно доводів позивача про те, що укладений з відповідачем договір №1 від 22.01.03р. по своїй суті є договором про спільну діяльність сторін судова колегія зазначає наступне.

Згідно даного договору ТОВ „ПО ТК-Донбас” (замовник) доручає, а ТОВ „Крок” (виконавець) здійснює виконання робіт по нанесенню гравюр на мідні друковані вали, які повинні відповідати технічним та технологічним вимогам замовленої гравюри.

Сторони домовились про те, що обсяг робіт, кількість валів, їх вага та вартість зазначаються замовником в акті приймання – передачі по кожній художній композиції окремо, а виконавець поставляє замовнику вали напресовані на технологічні шини машин „KOVO”по акту приймання-передачі з поверненням фактичних відходів.

Вартість робіт по нанесенню гравюри на мідні друковані вали визначається згідно кошторису витрат виконавця.

Виконавець має право залучати спеціалістів замовника для узгодження технічних умов та якості робіт по художній композиції.

Дані договірні відносини продовжувались до 2007 року.

Загальні положення про спільну діяльність врегульовані ст. 430 ЦК УРСР (1963р.) та ст. 1130-1131 чинного ЦК України.

Відповідно до ст. 430 ЦК УРСР (1963р.), який був чинний на день укладання договору №1 від 22.01.03р., по договору про спільну діяльність сторони зобов’язуються спільно діяти для досягнення загальної господарської мети. Взаємовідносини сторін по договору про спільну діяльність регулюються також і загальними положеннями про зобов’язання, щодо підстав виникнення, змісту зобов’язань, порядку укладання та форми договору, його виконання та правових наслідків.

За загальними правилами договір вважається укладеним, якщо між сторонами в письмовій формі досягнена згода по всім суттєвим умовам, необхідним для його виконання.

Стосовно договору про спільну діяльність такими умовами є: мета договору, порядок керівництва і умови ведення загальних справ, види та обсяги участі кожної сторони в досягненні спільної мети, умови використання результатів спільної діяльності та покриття витрат на його утримання, тощо.

Ведення загальних справ учасників договору про спільну діяльність здійснюються за їх власною згодою і може доручатись одному із учасників договору.

Для досягнення мети спільної діяльності, учасники договору про спільну діяльність вносять внесок грошима, іншим майном або працею.

Грошові та майнові внески учасників договору та майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності є їх спільною власністю (ст.432 ЦК УРСР, 1963р.). Учасники також несуть загальні витрати та збитки (ст.433 ЦК УРСР, 1963р.).

Виходячи із положень норм ст. 430-433 ЦК УРСР (1963р.), укладений між ТОВ „Крок” та ТОВ „ПО ТК-Донбас” договір №1 від 22.01.03р. не відповідає змісту договору про спільну діяльність щодо суттєвих умов договору, отже і не може мати за собою наслідків виникнення у учасників цього договору прав, передбачених ч.2 ст.432 ЦК УРСР щодо спільної власності.

Аналогічні загальні положення про спільну діяльність містяться і в ст.1130, 1131 чинного ЦК України.

Крім того, спільна діяльність без створення юридичної особи підлягає реєстрації в податковому органі як самостійний платник податку з веденням окремого обліку результатів спільної діяльності, що також не мало місця.

Посилання позивача на те, що виконуючи договір №1 від 22.01.03р. він фактично забезпечив виконання відповідачем конкурсних умов, визначених в договорах купівлі-продажу майна ВАТ «Донецький текстиль» і що це є по суті, а не по формі спільною діяльністю сторін договору, також не приймається судом, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам і юридичній суті правовідносин, що склались між сторонами договору і спростовується наданими сторонами доказами.

Щодо строків позовної давності, на застосуванні яких наполягає відповідач, то відповідно до п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень про позовну давність застосовуються правила чинного ЦК України (2003р.) застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред’явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна даність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст.. 71 ЦК УРСР (1963р.) та ст.. 257 ЦК України загальних строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлена в три роки.

Відповідно до ст..74 ЦК УРСР та ст..267ЦК заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

При розгляді справи по суті господарським судом не встановлено порушення матеріального права позивача, яке б підлягало захисту в судовому порядку, виходячи з предмету спору, тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню саме із підстав, викладених в мотивувальній частині рішення, а не з причини пропуску строку позовної давності.

З урахуванням результату розгляду справи судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 20 ГК б ст..15, 16, 177, 1130-1131 ЦК України, ст.61, 71, 430-433 ЦК УРСР (1963р.), ст. 1, 12, 32, 33, 43, 82-85 ГПК України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Крок” м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю „ПО ТК – Донбас” м. Донецьк про визнання незаконним одноосібне набуття права власності ТОВ „ПО ТК – Донбас” на майно оздоблюваної фабрики ВАТ „Донтекс”, скасування договору №02-1/к/п від 27.01.2003р та договору №02-2к/п від 27.01.2003р., укладених між ВАТ „Донтекс” та ТОВ „ПО ТК-Донбас” в частині купівлі – продажу будівлі її обладнання оздоблюваної фабрики ВАТ „Донтекс” як нікчемних, визнання за ТОВ „Крок” права на набуття спільного із ТОВ „ПО ТК-Донбас” права власності на оздоблювальну фабрику ВАТ „Донтекс” – відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Повний текст рішення оголошений в судовому засіданні в присутності сторін.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його прийняття до Донецького апеляційного господарського суду

Головуючий суддя Ушенко Л.В.

Суддя Кододова О.В.

Суддя Бойко І.А.