КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2008                                                                                           № 18/156

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Іваненко Я.Л.

суддів:           Гарник Л.Л.

Пантелієнка В.О.

при секретарі:           Семеник Т.В.

За участю представників:

від позивача -не з’явився

від відповідача - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Чернецьке" Лтд

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.06.2008

у справі № 18/156 (Сидоренко А.С.)

за позовом                               Закрите акціонерне товариство "Линовицький цукрокомбінат "Красний"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Чернецьке" Лтд

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 73075,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.06.2008 року у справі № 18/156 позов Закритого акціонерного товариства “Линовицький цукрокомбінат “Красний” (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми “Чернецьке ЛТД” (далі-відповідач) про стягнення 73 075, 36 грн. задоволено повністю.

З відповідача на користь позивача стягнуто 73 075, 36 грн. заборгованості, 730, 75 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд частково скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.06.2008 року та прийняти нове, яким стягнути з відповідача 53 075, 36 грн. заборгованості та 531 грн. державного мита. Вважає, що судом неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що судом не враховано той факт, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості перераховано позивачу 10 000 грн. платіжним доручення № 334 від 24.09.2007 року і 10 000 грн. платіжним дорученням № 306 від 29.08.2007 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2008 року вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.09.2008 року.

В судове засідання 04.09.2008 року представники сторін не з’явилися. Про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття законної та обґрунтованої постанови, колегія суддів визнала можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач протягом квітня - липня 2006 року поставив відповідачеві матеріально-технічних ресурсів на загальну суму 94 529,30 грн. (накладна № 27 від 21.04.2006 року на суму 13 000 грн., накладна № 34 від 18.05.2006 року на суму 66 529,30 грн., накладна № 32 від 27.06.2006 року на суму 13 000 грн., накладна № 82 від 25.07.2006 року на суму 2 000 грн.).

Вказані матеріально-технічні ресурси були отримані відповідачем 21.04.2006 року, 18.06.2006 року, 23.06.2006 року та 25.07.2006 року на підставі довіреностей: від 21.04.2006 року серії ЯЛО №834050, від 18.06.2006 року серії ЯЛО № 834066, від 23.06.2006 року серії ЯМГ № 862602 та від 25.07.200б року серії ЯМГ № 862825.

Факт отримання відповідачем матеріально-технічних ресурсів підтверджується також підписом уповноваженої особи відповідача на копіях вказаних вище накладних. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за отримані матеріально-технічні ресурси (аміачна селітра, гербіциди, вапно) не розрахувався, у зв’язку з чим за останнім рахується заборгованість на загальну суму 94 529, 30 грн. Доказів погашення заборгованості останнім суду надано не було.

В свою чергу, відповідач поставив позивачеві цукровий буряк на загальну суму 371 453, 94 грн., що підтверджується накладною № 89 від 31.10.2006 року.

За отриману продукцію позивач розрахувався частково, на загальну суму 350 000 грн., що підтверджується:

- платіжним дорученням від 11.09.2006 року № 623 на суму 70 000 гри. (згідно рахунку від 04.09.2006 року №62):

- платіжним дорученням від 20.09.2006 року № 642 на суму 80 000 грн. (згідно рахунку від 18.09.2006 року №66);

- платіжним дорученням від 29.09.2006 року № 658 на суму 100 000 грн. (згідно рахунку від 28.09.2006 року № 67);

- платіжним дорученням від 06.10.2006 року № 1271 на суму 100 000 грн. (згідно рахунку від 03.10.2006 року № 72).

Таким чином, заборгованість позивача перед відповідачем за отриманий товар становить 21 453, 94 грн.

В мотивувальній частині спірного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач своєчасно здійснював попередні оплати за майбутні поставки відповідачем цукрового буряку, в той час як відповідач виконав зобов'язання не в повному обсязі і недопоставив позивачеві цукровий буряк на суму 73 075,36 грн.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може і вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи.

Так, як вже зазначалось вище, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов’язань щодо розрахунку за отримані від позивача матеріально-технічні ресурси, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 94 529, 30 грн.; в той час, як внаслідок порушення позивачем своїх зобов’язань щодо розрахунку за отриманий від відповідача цукровий буряк, позивач заборгував відповідачеві 21 453, 94 грн.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

14.05.2008 року позивачем на адресу відповідача направлялась вимога № 32 від 12.05.2008 року про сплату 73 075,36 грн. заборгованості.

При цьому, колегія суддів вважає, що в даному випадку має місце зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Для здійснення зарахування потрібно, щоб кредитор за одним зобов’язанням був боржником за іншим, а боржник за першим був кредитором за другим зобов’язанням. Вимоги, що є предметом зарахування, мають бути однорідними, тобто їх предметом повинні бути речі одного виду, роду, тому здебільшого зарахування використовується в грошових зобов’язаннях. При цьому можливо також і часткове зарахування, тобто коли одна вимога покриває лише частину іншої.

Таким чином, в даному випадку позивач є кредитором за зобов’язанням відповідача по оплаті матеріально-технічних ресурсів в розмірі 94 529, 20 грн., і боржником перед відповідачем щодо оплати отриманого цукрового буряку в розмірі 21 453, 94 грн. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 73 075, 36 грн. (94 529, 30- 21 453, 94 грн.).

Вимога № 32 від 12.05.2008 року про сплату 73 075, 36 грн. заборгованості отримана відповідачем 16.05.2008 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 25154, однак на момент звернення позивача з позовом до суду перерахування грошових коштів в сумі 73 075,36 грн. відповідачем виконано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем до матеріалів апеляційної скарги в якості доказів часткового погашення заборгованості перед позивачем було надано платіжні доручення № 306 від 29.08.2007 року на суму 10 000 грн. та № 334 від 24.09.2007 року на суму 10 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Втім, з урахуванням інституту належності та допустимості доказів, надані відповідачем платіжні доручення не є належними доказами часткового погашення заборгованості перед позивачем, яка є предметом спору по даній справі, оскільки, як вбачається з призначення платежу, ним була здійснена оплата за жом згідно рахунку № 22 від 21.08.2007 року.

При цьому, як зазначає відповідач та вбачається із довідки № 611 від 17.06.2008 року, позивачем оплачений жом не відвантажувався, а отже, відповідач не позбавлений права в окремому позовному провадженні поставити питання щодо зобов’язання позивача виконати в натурі свій обов’язок або ж про повернення грошових коштів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач не виконав свої зобов’язання в повному обсязі та своєчасно з позивачем не розрахувався, що спричинило порушення прав та інтересів позивача.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

При цьому, помилкові висновки суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем у повному обсязі своїх зобов’язань по поставці цукрового буряку, викладені в мотивувальній частині рішення, не призвели до прийняття судом невірного рішення у справі, а тому, на думку колегії суддів, не є підставою для його зміни чи скасування.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.06.2008 року у справі № 18/156 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми “Чернецьке ЛТД” - без задоволення.

2.Матеріали справи № 18/156 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Іваненко Я.Л.

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

Пантелієнко В.О.

09.09.08 (відправлено)