ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 6/291-42/75

04.03.08

За позовом Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Українські комерційні автомобілі” м. Києва

про стягнення неустойки, ціна позову 1281150 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Кузьміна В.О.,

від відповідача не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

у квітні 2007 року Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” звернулося в суд з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Українські комерційні автомобілі” 1281150 грн. за договором купівлі-продажу № ТК-2 від 10 листопада 2006 р., а саме 780000 грн. штрафу за поставку некомплектного товару, 228150 грн. пені, 273000 грн. додаткового штрафу, а також про зобов’язання відповідача у строк 15 календарних днів з дати набрання рішенням суду законної сили виконати зобов’язання в натурі шляхом проведення повної докомплектації поставлених шести тролейбусів згідно з переліком недокомплекту, зазначеного в актах приймання продукції по якості та комплектності та в актах рекламації, а також понесених ним господарських витрат, а саме, 12811,50 грн. витрат по оплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14 червня 2007 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 вересня 2007 р. позов Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” задоволено частково, зобов’язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Українські комерційні автомобілі” протягом п’ятнадцяти календарних днів з дати набрання рішенням суду законної сили виконати зобов’язання за договором купівлі-продажу № ТК-2 від 10.11.2006 в натурі шляхом проведення повної докомплектації поставлених шести тролейбусів згідно з переліком недокомплекту, зазначеного в актах приймання продукції по якості та комплектності та в актах рекламації, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Українські комерційні автомобілі” на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” 780000 грн. штрафу, 7885 грн. державного мита та 71,84 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, стягнуто із Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” у доход державного бюджету України 85 грн. державного мита, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 17 січня 2008 р. рішення господарського суду міста Києва від 14 червня 2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2007 р. в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Українські комерційні автомобілі” на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” 780000 грн. штрафу, 7885 грн. державного мита та 71,84 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині указані рішення судів І та ІІ інстанцій залишені без змін.

Під час нового розгляду справи позивач зазначав, що відповідачем були порушені умови укладеного між ними договору № ТК-2 купівлі-продажу від 10 листопада 2006 р. щодо якості проданого товару.

З цих підстав відповідно до умов п. 6.4 договору просив стягнути з відповідача на свою користь 780000 грн. штрафу, а також понесені ним по справі господарські витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому під час першого розгляду справи проти стягнення з нього штрафних санкцій заперечував, посилаючись н відсутність його вини у порушенні зобов’язання. Представник відповідача у судове засідання повторно не з’явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача відповідно до вимог ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № ТК-2 від 10 листопада 2006 р. позивач прийняв від відповідача шість тролейбусів, а саме: 07.12.2006 - тролейбус № 60200048 –акт №1, 07.12.2006 - тролейбус № 60200057 –акт № 2, 07.12.2006 - тролейбус № 60200058 –акт № 3, 14.12.2006 - тролейбуси № 60200050 та № 60200055 –акт № 4, 15.12.2006 - тролейбус № 60200061 –акт № 5, які були поставлені позивачу в некомплектному стані, що підтверджується актами приймання продукції по якості та комплектності та актами рекламації. Вказані факти також встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 14 червня 2007 р. у справі 6/291.

У відповідності до умов п. 6.4 договору сторони погодили, що за прострочення доставки та/або передачі товару не в повному обсязі, зазначеному в п. 4.1 даного договору, а також за порушення умов зобов’язання по якості (комплектності) товару, продавець (відповідач) на вимогу покупця (позивача) сплачує покупцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 231 ГК України.

Отже, сторони за договором дійшли згоди забезпечити виконання зобов’язання щодо якості переданого товару неустойкою, розмір якої передбачили визначити відповідно до вимог ч. 2 ст. 231 ГК України.

Чинне законодавство не містить заборони особам, які не є учасниками господарських зобов’язань, зазначених в абз. 1 ч. 2 ст. 231 ГК України, забезпечувати зобов’язання між ними штрафними санкціями, у розмірах, визначених абз. 2, 3 ч. 2 указаної статті.

Крім того, як слідує з пояснень позивача, наявних у матеріалах справи копій протоколу тендерного комітету № 9 від 17 серпня 2006 р., банківських виписок, платіжних доручень № 58 від 15 грудня 2006 р., № 56 від 7 грудня 2006 р., № 57 від 14 грудня 2006 р. фінансування на придбання позивачем тролейбусів за спірним договором здійснювалося на 50% за рахунок Державного бюджету.

Тому у разі, якщо б сторони не погодили у договорі іншого виду відповідальності за порушення зобов’язання щодо якості переданого товару, до спірних відносин слід було б застосовувати положення ч. 2 ст. 231 ГК України.

Погоджена сторонами договірна неустойка відповідає неустойці, встановленій законом для спірних правовідносин.

Відповідачем не подано достовірних доказів відсутності його вини у порушенні зобов’язання, тому доводи з цього приводу є безпідставними.

За таких обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 624 ЦК України підлягає стягненню 780000 грн. штрафу.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Українські комерційні автомобілі” (03680, м. Київ, вул. І.Лепсе, 6, код 33440482) на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту “Запоріжелектротранс” (69095, м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, 2, код 03328379) 780000 грн. штрафу, 7885 грн. витрат по оплаті державного мита, 71,84 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                             П.І.Паламар