ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2008 р.

№
8/300-07-9268

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Кравчука
Г.А.,

суддів:

Мачульського
Г.М., Кривди Д.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого
акціонерного товариства "Отрадівська птахофабрика"

на
постанову

Одеського
апеляційного господарського суду від 22.04.2008 р.

у
справі

№
8/300-07-9268

господарського
суду

Одеської
області

за
позовом

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

до

Відкритого
акціонерного товариства "Отрадівська птахофабрика"

про

стягнення
30 092,62 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:

- не
з'явились;

відповідача:

- не
з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У
грудні 2007 р. фізична особа -підприємець ОСОБА_1(далі -Підприємець) звернувся
до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій просив
стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Отрадівська
птахофабрика" (далі -Товариство)
борг у розмірі 29 293,00 грн. та 3 % річних у розмірі 799,62 грн.

Позовні
вимоги Підприємець обґрунтовував тим, що Товариство має заборгованість за поставлене
згідно договору поставки № 68 від 27.04.2006 р. дизельне пальне, яка
складається з боргу за отримане дизельне пальне та процентів по товарному
кредиту, нарахування яких передбачено вказаним договором за нездійснення оплати
у встановлений строк, яка підлягає стягненню на підставі норм Цивільного
кодексу України з урахуванням 3 % річних.

Заявою
від 20.02.2008 р. Підприємець уточнив позовні вимоги та просив господарський
суд Одеської області стягнути з Товариства борг у розмірі 2 665,50 грн.,
відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 10 972,65 грн., збитки від
інфляції у розмірі 5 364,51 грн. та 3 % річних у розмірі 924,85 грн.

Уточнені
позовні вимоги Підприємець обґрунтовував тим, що Товариство у період з
06.11.2006 р. по 17.01.2008 р. частково здійснювало оплату за договором
поставки № 68 від 27.04.2006 р., що є підставою для корегування розміру
відповідної заборгованості та нарахувань на неї.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 04.03.2008 р. (суддя Атанова Т.О.)
позовні вимоги Підприємця без урахування заяви про уточнення позовних вимог від
20.02.2008 р. задоволено частково: з Товариства стягнуто заборгованість у
розмірі 9 293,00 грн. та 3 % річних у розмірі 799,62 грн., а в задоволенні
іншої частини позовних вимог відмовлено. При цьому господарський суд Одеської
області зазначив, що до заяви про уточнення позовних вимог Підприємець не додав
доказів сплати державного мита у встановленому розмірі, у зв'язку з чим
викладені у ній вимоги підлягають залишенню без розгляду.

Рішення
прийнято з мотивів, наведених Підприємцем у позовній заяві, з зазначенням про
те, що у ході розгляду  Товариство
частково сплатило суму боргу.

Постановою
Одеського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 р. (колегія суддів:
Савицький Я.Ф., Гладишева Т.Я., Лавренюк О.Т) рішення господарського суду
Одеської області від 04.03.2008 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким
позовні вимоги Підприємця з урахуванням заяви про їх уточнення від 20.02.2008
р. задоволено. Постанова прийнята з мотивів, наведених Підприємцем у позовній
заяві та у заяві про уточнення позовних вимог від 20.02.2008 р., з зазначенням
про те, місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до розгляду заяву
Підприємця про уточнення позовних вимог від 20.02.2008 р.

Товариство
звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій
просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від
22.04.2008 р. та передати справу на новий розгляд до господарського суду
Одеської області. Викладені у касаційній скарзі вимоги Товариство обґрунтовує
тим, що до розгляду справи господарським судом Одеської області воно у повному
обсязі сплатило основний борг, проте апеляційний господарський суд при
прийнятті оскаржуваної постанови вказаного факту не врахував та безпідставно
стягнув з нього 2 605,50 грн.

Підприємець
скористався правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального
кодексу України, та надіслав до Вищого господарського суду України відзив
(заперечення) на касаційну скаргу Товариства, у якому просить її відхилити, та
залишити без змін а постанову Одеського апеляційного господарського суду від
22.04.2008 р. Викладені у відзиві вимоги Підприємець обґрунтовує тим, що
твердження Товариства щодо повного розрахунку з ним, наведені у касаційній
скарзі, не відповідають дійсності.

За
розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від
06.08.2008 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим  господарським судом України у складі колегії
суддів Кравчука Г.А. -головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Кривди Д.С.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність
юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування
господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального
права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна скарга Товариства не підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Місцевим
та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено,
що:

-
станом на 10.10.2006 р. борг Товариства перед Підприємцем за договором поставки
№ 68 від 27.04.2006 р. складав 34 200,00 грн., що підтверджується актом № 3
звірки розрахунків від 10.10.2006 р.;

-
Товариство після 10.10.2006 р. та до звернення Підприємця з позовною заявою до
господарського суду Одеської області здійснило часткову сплату боргу за
договором поставки № 68 від 27.04.2006 р. на суму у розмірі 18 534,50 грн., що
підтверджується платіжними дорученнями № 1637 від 06.11.2006 р.,  № 1753 від 17.11.2006 р., № 1883 від
05.12.2006 р., № 37 від 09.01.2007 р., № 1039 від 03.07.2007 р., № 1785 від
26.11.2007 р., № 1823 від 28.11.2007 р. та № 1878 від 05.12.2007 р.

За
таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з
твердженням апеляційного господарського суду про те, що заборгованість
Товариства перед Підприємцем  за
договором поставки № 68 від 27.04.2006 р. на момент звернення останнього до
господарського суду Одеської області складала 15 665,50 грн.

Наведене
не було враховано господарським судом першої інстанції при вирішенні спору, у
зв'язку з чим прийняте ним рішення від 04.03.2008 р. було обґрунтовано
скасовано постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.04.2008
р.

Крім
того, господарськими судами попередніх інстанцій з'ясовано, що після порушення
провадження у даній справі Товариство здійснило часткову оплату боргу за
договором поставки № 68 від 27.04.2006 р. на суму у розмірі 13 000,00 грн., що
підтверджується платіжними дорученнями № 68 від 14.01.2008 р., № 86 від
15.01.2008 р., № 104 від 16.01.2008 р. та № 124 від 17.01.2008 р.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає
обґрунтованим висновок господарського суду другої інстанції про те, що на
момент розгляду справи у місцевому господарському суді заборгованість
Товариства перед Підприємцем за договором поставки № 68 від 27.04.2006 р.
складала 2 665,50 грн.

Частина
перша ст. 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст.
ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України встановлюють, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно
до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник,
який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи
з вказаних норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України,
колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що
заборгованість Товариства перед Підприємцем за договором поставки № 68 від
27.04.2006 р. підлягає стягненню з урахуванням збитків від інфляції та 3 %
річних, про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції.

На
підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України
постанова Одеського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 р.
ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують
висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства "Отрадівська птахофабрика"
залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського
суду від 22.04.2008 р. у справі № 8/300-07-9268 господарського суду Одеської
області -без змін.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
Г.М. Мачульський

Суддя
Д.С. Кривда