ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.02.2008 року                                                            Справа № 3/580

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Семендяєвої І.В.

суддів                                                  Баннової Т.М.

Парамонової Т.Ф.

за присутністю секретаря

судового засідання                               Антонової І.В.

та представників сторін:

від позивача - Кондаурова Н.І., довіреність № 03-19/29 від 23.01.08,

від відповідача - Муратова О.О., адвокат, довіреність б/н від 25.02.08,

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                               Державного підприємства „Луганський державний

проектно –конструкторський інститут стругової

виїмки вугілля”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  24.01.08 (підписано 25.01.08)

по справі                                        № 3/580 (суддя Доманська М.Л.)

за позовом                                        Державного підприємства „Луганський державний

проектно –конструкторський інститут стругової

виїмки вугілля”, м. Луганськ

до відповідача                              Приватного підприємства „Канцлер”, м. Луганськ

про                                                   стягнення 53 790 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство „Луганський державний проектно –конструкторський інститут стругової виїмки вугілля”, м. Луганськ (далі за текстом –ДП „Луганський державний проектно –конструкторський інститут стругової виїмки вугілля”, позивач по справі) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до приватного підприємства „Канцлер”, м. Луганськ (далі за текстом –ПП „Канцлер”, відповідач по справі) про стягнення орендної плати у розмірі 53 790 грн. 00 коп. за користування державного майна, з якої перерахувати до Державного бюджету України 31 150 грн. 00 коп. та 22 640 грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок позивача.

Позивач під час розгляду справи позовною заявою (уточненою та доповненою) від 20.11.07 № 05-1/324 (а. с. 63-65, т. 1) змінив позов та клопотанням, зданим до суду першої інстанції 21.12.07, просив суд не приймати до уваги вказане доповнення до позовної заяви від 20.11.07 № 05-1-324, що було задоволено місцевим господарським судом.

Заявою від 23.01.08 № 05.1-31 позивач відмовився від позову в частині стягнення орендної плати з відповідача у розмірі 70 % на суму 31 150 грн. 00 коп. на користь Державного бюджету України

Заявою від 23.01.08 № 05-1-32 позивач в порядку ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на свою користь орендну плату на користування нежитловими приміщеннями, що орендуються та розташовані за адресою: вул. Леніна, 38, за період з вересня 2004 року по вересень 2007 року включно в сумі 25 031 грн. 26 коп., у т. ч. ПДВ –4 171 грн. 88 коп.

Дані заяви були прийняті до уваги судом першої інстанції.

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.01.08 по справі № 3/580 у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у сумі 25 031 грн. 26 коп. відмовлено; провадження у справі щодо решти позову припинено на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач відмовився у відповідній частині позовних вимог, судові витрати покладено на позивача.

Судове рішення мотивовано тим, що договір від 01.10.02 на нежитлове приміщення площею 133, 2 кв. м. під розміщення складу канцтоварів припинив свою дію у зв’язку з закінченням строку, на який його було укладено, 31.12.03; що договір оренди вказаного нежитлового приміщення від 01.01.04 не є підставою даного позову; що договір від 10.04.03 на приміщення площею 90 кв. м. під офіс 26.08.04 розірваний за згодою сторін, про що сторонами укладена відповідна угода, за період до розірвання вказаного договору позивачем до відповідача позовні вимоги не пред’являлись за даним позовом; що договір від 01.01.06 № 5 регулює правовідносини сторін з користування й оплати комунальних послуг та не є договором оренди. Таким чином у позивача відсутнє право вимагати від відповідача оплати заборгованості з орендної плати за користування приміщеннями на підставі зазначених вище договорів.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 04.02.08 № 05-1-49, якою просить скасувати рішення повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 25 031 грн. 26 коп., в т. ч. ПДВ –4 171 грн. 88 коп.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не були враховані обставини та докази, що підтверджували законність оренди нежитлових приміщень та відповідальність відповідача, правильність та законність розрахунків по нарахуванню за оренду приміщень, виплати та підстави виникнення заборгованості, порушення, що допущені з боку відповідача в частині порядку та своєчасності припинення дії договору оренди приміщення, своєчасного розрахунку за користування цими приміщеннями та наслідків цих допущених порушень з боку відповідача.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 07.02.08 у справі № 3/580 прийняв апеляційну скаргу позивача до апеляційного провадження.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду по справі для розгляду вказаної вище апеляційної скарги на рішення господарського суду Луганської області призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Семендяєва І.В., суддя –Баннова Т.М., суддя – Парамонова Т.Ф.

Відзивом відповідач відхилив доводи апеляційної скарги, посилаючись на законність прийнятого судового рішення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ДП „Луганський державний проектно –конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” до ПП „Канцлер” про стягнення орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у розмірі 25 031 грн. 26 коп. за період з вересня 2004 року по вересень 2007 року включно (з урахуванням заяви від 23.01.08 № 05-1-32) і припинення провадження у справі щодо решти позову у розмірі 31 150 грн. 00 коп., господарським судом Луганської області повно, всебічно та об’єктивно розглянуто всі обставини справи й дотримано норми матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та обґрунтовано встановлено місцевим господарським судом, між орендодавцем (позивачем) та орендарем (відповідачем) 01.10.02 був укладений договір оренди на нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: вул. Леніна, 38, м. Луганськ, площею 133, 2 кв. м. (під розміщення складу канцелярських товарів). У п. 10.1 договору сторони визначили строк його дії –з 01.10.02 по 31.12.03.

Вказаний договір оренди припинив свою дію за закінченням встановленого строку, на який його було укладено, тобто 31.12.03, про це свідчить те, що 01.01.04 між тими ж сторонами та відносно того ж самого майна було укладено договір оренди нежилих приміщень загальною площею 133, 2 кв. м. (завірена копія цього договору була надана сторонами до матеріалів справи, а. с. 82, т. 1).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог.

Так позивач в обґрунтування позову послався на те, що зобов’язання по сплаті заявленої заборгованості з орендної плати за період з вересня 2004 року по вересень 2007 року включно у розмірі 25 031 грн. 26 коп. за відповідачем виникло на підставі наступних документів: - договір оренди на нежитлове приміщення від 01.10.02 площею 133, 2 кв. м. (під розміщення складу канцелярських товарів); - договір оренди на нежитлове приміщення від 10.04.03 площею 90 кв. м. (під розміщення офісу); - договір на оплату комунальних послуг за користування підвальним приміщенням під склад від 01.01.06.

Тому вказаний договір від 01.01.04 не був зазначений позивачем у позові в обґрунтування заявлених позовних вимог і не є підставою позову по цій справі.

10.04.03 сторони за даною справою (орендодавець - ДП „Луганський державний проектно –конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” та орендар – ПП „Канцлер”) уклали договір оренди приміщення, що розташовано за адресою: м. Луганськ, вул. Леніна, 38, під розміщення офісу площею 90 кв. м. зі строком дії з 10.04.03 по 31.12.04.

Але з 01 січня 2004 року набрав чинності Господарський кодекс України, відповідно до ст. 287 якого та ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендодавцями щодо державного та комунального майна є:

- Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом;

- органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності;

- державні (комунальні) підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Враховуючи положення закону та згідно з п. 10.2 договору від 10.04.03, яким передбачено, що зміни і доповнення або розірвання цього договору допускається за взаємною згодою сторін, 26.08.04 розірвано договір оренди від 10.04.03 шляхом укладання та підписання сторонами відповідної угоди. Факт розірвання цього договору сторонами не оскаржується, оскільки про це зазначено як позивачем у позові (ДП „Луганський державний проектно –конструкторський інститут стругової виїмки вугілля”), так і відповідачем (ПП „Канцлер”) у відзивах. Тому після розірвання цього договору позивач по даній справі вже не є орендодавцем.

Заявник у апеляційній скарзі вважає, що договір від 10.04.03 є поновленим, посилаючись на ст. 764 Цивільного кодексу України, яка передбачає, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Дане твердження суперечить положенням закону, оскільки вказана норма регулює орендні відношення саме з власником майна, а не з балансоутримувачем. Як зазначає сам позивач у позові та в апеляційній скарзі, він звертався до Регіонального відділення Фонду державного майна України (власника майна) з питання укладання договорів оренди з відповідачем на вказані вище площі (про це вказує і відповідач у відзиві на позов та на апеляційну скаргу). Договір оренди між орендодавцем –Регіональним відділенням Фонду державного майна України та орендарем –ПП „Канцлер” на вказані вище приміщення не укладався.

Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі на ч. 4 п. 3 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, вважає, що з вересня 2004 року по вересень 2007 року (включно) договір оренди на нежитлові приміщення між позивачем та ПП „Канцлер” фактично існував.

Вказана норма Закону передбачає, якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим.

Судова колегія не погоджується з доводами заявника, оскільки дана норма регулює відношення орендодавця та орендаря в особі бюджетних установ, організацій, а по даній справі орендарем виступає приватне підприємство.

01.01.06 ДП „Луганський державний проектно –конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” та ПП „Канцлер” уклали договір № 5 на оплату комунальних послуг ПП „Канцлер” за користування нежитлової площі.

Місцевий господарський суд обґрунтовано визначив, що вказаний договір № 5 не є договором оренди, оскільки це вбачається із умов самого договору та додатку № 1, який є невід’ємною частиною договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об’єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

У даному випадку сторони по справі у п. 3.1 договору № 5 від 01.01.06 передбачили, що оплата за користування приміщенням здійснюється згідно з додатком № 1. Цей додаток фактично містить плату саме за комунальні послуги (воду, прибирання приміщення, сміття, електроенергію тощо). Крім того, за п. 4.2.4 договору орендар зобов’язаний вносити щомісячно оплату саме за комунальні послуги. Даний договір не передбачає орендної плати, як того вимагають положення діючого законодавства. Доказів прийняття –передачі відповідного приміщення відповідачем від позивача за цим договором до господарського суду не надано.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими у зв’язку з недоведеністю наявності факту виникнення відповідного зобов’язання у відповідача перед позивачем за заявлений період, за договорами, що є підставою позову. За таких обставин, надані розрахунки орендної плати є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Зі змісту апеляційної скарги не вбачається про оскарження рішення в частині припинення провадження, але враховуючи положення наведеної статті, судова колегія перевірила законність прийнятого рішення стосовно решти позовних вимог у розмірі 31 150 грн. 00 коп. та дійшла висновку про його обґрунтованість, оскільки позивач заявою № 05.1-31 від 23.01.08 відмовився від зазначеної частини позову, що було прийнято судом. Такі дії суду відповідають положенням ст. ст. 22, 78 Господарського процесуального кодексу України та не порушують чиїх –небудь прав та законні інтереси.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 у справі № 3/580 ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито за подання скарги покладається на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу державного підприємства „Луганський державний проектно –конструкторський інститут стругової виїмки вугілля”, м. Луганськ від 04.02.08 № 05-1-49 на рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 по справі № 3/580 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Луганської області від 24.01.08 по справі № 3/580 залишити без змін.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                   І. В. Семендяєва

Суддя                                                                       Т.М. Баннова

Суддя                                                                                 Т.Ф. Парамонова