ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.02.08 р.                     Справа № 36/22

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко, при секретарі судового засідання Крючковой К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Дон-Енерджи” м.Донецьк

до відповідача: Державного підприємства „Макіїввугілля” в особі Відокремленого підрозділу „Управління матеріально-технічного постачання” Державного підприємства „Макіїввугілля” м.Макіївка

про стягнення 297 913грн. 94коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: Бондаренко Т.В. по дов.;

від відповідача: Несторенко В.Ф. по дов.;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Дон-Енерджи” м.Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства „Макіїввугілля” в особі Відокремленого підрозділу „Управління матеріально-технічного постачання” Державного підприємства „Макіїввугілля” м.Макіївка, про стягнення заборгованості в сумі 297 913грн. 94коп., яка складається з основного боргу в сумі 209 437грн. 42коп., суми інфляції 73 594грн. 45коп. та 3% річних в сумі 14 882грн. 07коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір №05788 від 05.12.05р., специфікацію до нього, видаткові накладні, довіреності, рахунок-фактури, податкові накладні, претензію №26/04 від 26.04.06р., відповідь на претензію від 17.05.06р. №01-15/289.

Відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

05.12.05р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Дон-Енерджи”, та відповідач, Державне підприємство „Макіїввугілля” в особі Відокремленого підрозділу „Управління матеріально-технічного постачання” Державного підприємства „Макіїввугілля”, уклали договір №05788.

Пунктом 1.1 договору сторони передбачили, що позивач передає у власність відповідача продукцію, згідно доданої специфікації, яка є невід’ємною частиною договору, а відповідач приймає та сплачує її.

На виконання умов договору та специфікації до нього позивач поставив відповідачу продукцію за видатковими накладними №5 від 13.12.05р. на суму 132 751грн. 02коп., №8 від 19.12.05р. на суму 163 154грн., №12 від 20.12.05р. на суму 63 532грн. 40коп., а всього на суму 359 437грн. 42коп.

Відповідачем означений товар прийнято, що підтверджується вищевказаною видатковими накладними, а також довіреностями відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей ЯЛД 717445 від 13.12.05р., ЯЛЛ №717528 від 19.12.05р., №ЯЛЛ №717533 від 20.12.05р., а також податковими накладними №5 від 13.12.05р., №8 від 19.12.05р., №12 від 20.12.05р.

На підставі вищезазначеного господарський суд робить висновок, що позивачем доведено факт передачі відповідачеві товару на суму 359 437грн. 42коп., тобто обов’язок позивача вважається виконаним відповідно до п.1.1 договору.

Пунктом 3.3 договору сторони передбачили, що розрахунки за продукцію здійснюються по факту поставки з відстрочкою платежу протягом 30 днів.

Для оплати переданої продукції позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №5 від 13.12.05р. на суму 132 751грн. 02коп., №8 від 19.12.05р. на суму 163 154грн., №12 від 20.12.05р. на суму 63 532грн. 40коп.

Однак, відповідач у порушення умов договору отриманий товар оплатив частково в сумі 300 000грн.

23.04.06р. позивач направив відповідачу претензію №26/04 з вимогою погасити заборгованість.

У відповідь на дану претензію відповідач листом №01-15/289 від 17.05.06р. відповів, що суму боргу він визнає і зобов’язується погасити при надходженні грошових коштів, але заборгованість так і не погасив.

23.11.06р. позивач повторно направив відповідачу претензію №23/11 з вимогою погасити борг, яка відповідачем була залишена без відповіді та задоволення.

15.01.07р. сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків, яким визначили наявність у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 209 437грн. 42коп.

Доказів оплати залишку боргу в сумі 209 437грн. 42коп. відповідач не представив, у зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що на момент прийняття рішення грошове зобов’язання відповідача перед позивачем залишилось невиконаним, що є порушенням норм статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин, враховуючи те, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи, договором №05788 від 05.12.05р., специфікацією до нього, видатковими накладними, довіреностями, рахунок-фактурами, податковими накладними, претензією №26/04 від 26.04.06р., відповіддю на претензію від 17.05.06р. №01-15/289, господарський суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення.

Перевіривши арифметично наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума інфляції складає 73 594грн. 45коп., а 3% річних - 14 882грн. 07коп.., з огляду на наявність заборгованості, господарський суд вважає вимоги позивач в цій частині також обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 509, 525, 526, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, керуючись ст. ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Дон-Енерджи” м.Донецьк до Державного підприємства „Макіїввугілля” в особі Відокремленого підрозділу „Управління матеріально-технічного постачання” Державного підприємства „Макіїввугілля” м.Макіївка про стягнення заборгованості в сумі 297 913грн. 94коп.

Стягнути з Орендного підприємства „Шахта ім. А.Ф.Засядько”, (83054, м.Донецьк, пр.Засядька,9а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Дон-Енерджи” (83000, м.Донецьк, вул. Ф.Зайцева, 75, 83050, м.Донецьк, вул. Шекспіра, 11/7, р/р7361 в УСБ м.Донецька, МФО 334011) основний борг в сумі 209 437грн. 42коп., 3% річних в сумі 14 882грн. 07коп., суму інфляції 73 594грн. 45коп., витрати по сплаті держмита в сумі 2 979грн. 14коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Будко Н.В.