ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.11.08 р.                     Справа № 26/41пн

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді Приходько І. В.,

суддів: Донець О. Є.,

Ломовцева Н. В.;

при секретарі судового засідання – Давидовській Т.В.

за участю представники сторін:

від позивача – Антофій М.О. – довіреність, Абрамова С.І. – довіреність;

від відповідача – Велічко Н.В. - довіреність;

від третьої особи - Коваленко Л.М. – довіреність;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» м. Донецьк,

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» м. Донецьк,

за участю третьої особи Дочірньої компанії «Газ України» м. Київ,

про визнання недійсним припису та визнання неправомірними дій, -

У судовому засіданні оголошувалась перерва:

з 24.06.2008 р. до 03.07.2008 р.

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся позивач, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» м.Донецьк, з позовом до відповідача, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» м.Донецьк, про визнання недійсним припису № 13 від 08.02.2008 р. та визнання неправомірними дії відповідача щодо відключення від газопостачання.

В обґрунтування позовних вимог посилався на положення Закону України «Про теплопостачання», якими встановлена заборона відключення в опалювальний період об’єктів теплопостачання від енерго,-газо,-водопостачання., припис № 13 від 08.02.2008 р.

14.02.2008 р. позивач надав уточнення стосовно назви відповідача – Відкрите акціонерне ттовариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз».

10.04.2008 р., 07.05.2008 р., 12.08.2008 р. позивач надав до суду пояснення, в яких обґрунтував заявлені позовні вимоги з посиланням на положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України та статтю 6 Закону України «Про теплопостачання», повідомив, що спірний припис був надісланий на виконання у порушення порядку та строку встановленого Порядком пооб’єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1687 від 08.12.2006 р. Вважає, що оспорюваний припис № 13 є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 15/5-549 від 11.03.2008 р., поясненнях № 15/02-1605 від 28.07.2008 р. та в судових засіданнях проти позову заперечував. Посилався на ті обставини, що спірний припис № 13 виданий на виконання доручення НАК «Нафтогаз України» від 07.02.2008 р. № 6/1-222-462 , у відповідності до Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р. та Порядку пооб’єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1687 від 08.12.2006 р

В подальшому представник відповідача доповнив свої заперечення у додаткових поясненнях від 06.11.2008 р., вважає спірний припис № 13 юридичним вчинком, який виник на підставі вимог чинного законодавства і не погоджується з твердженням позивача, що він є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 14.02.2008 р. на підставі положень статей 66,67 ГПК України відповідачу було заборонено відключати системи теплопостачання позивача від газопостачання на виконання припису № 13 від 08.02.2008 р.

Ухвалою суду від 03.07.2008 р. на підставі положень статті 27 Господарського процесуального кодексу України до участі у розгляді справи було залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору - Дочірню компанію «Газ України» м.Київ (далі - ДК «Газ України»).

Представник третьої особи ДК «Газ України» у своїх поясненнях до суду № 31/10-12424 від 30.10.2008 р. та в судових засіданнях проти заявлених позовних вимог заперечував. Вважає, що дії відповідача вчинені відповідно до Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р. та Порядку пооб’єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1687 від 08.12.2006 р., а також до положень договору, укладеного між ним та відповідачем.

Відповідно до положень статті 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи продовжувався за клопотанням сторін.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, заслухавши їх пояснення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з Статуту ОКП «Донецьктеплокомуненерго» (позивач по справі - далі Підприємство), підприємство є обласним комунальним підприємством заснованим на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що знаходяться в управління Донецької обласної ради (п.1).

Метою діяльності позивача є виробництво та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води та пари споживачам, у порядку встановленому законодавством (п.4.1).

До складу позивача входять 20 теплопостачальних виробничих одиниць (структурних підрозділів), що здійснюють теплопостачання за територіальною ознакою в межах Донецької області. Вказані структурні підрозділи не мають статусу юридичної особи.

Постачання природного газу у 2008 р. позивачу здійснювалось на підставі договорів купівлі-продажу та додаткових угод до них (арк.38-62 том 2), укладених між позивачем та ДК «Газ України» (третя особа по справі).

Відповідно до технічної угоди б/н від 01.06.2007 р. (арк.74-81 том 1), укладеної позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець), останній здійснював диспетчерські функції з контролю та регулювання надходження природного газу, послуги з обліку природного газу, транспортованого постачальником - ДК «Газ України» замовнику - Підприємству.

Транспортування газу здійснювалось по газорозподільній мережі відповідача, за умови підтвердження Об'єднаним диспетчерським управлінням Дочірньої компанії «Укртрансгаз»(далі ОДУ ДК «Укртрансгаз») обсягів природного газу на відповідний період (місяць).

На підставі угоди про надання послуг по транспортуванню природного газу та виконання робіт з відключення та обмеження газопостачання (арк.101-109 том 1), укладеної між ДК «Газ України» (замовник) та ВАТ «Донецькоблгаз» (виконавець), останній зобов’язувався здійснити транспортування газу переданого йому замовником у 2008 р. в систему газопроводів, що знаходиться у нього на балансі, для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень промислових підприємств, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

07.02.2008 р. ДК «Газ України» на адресу відповідача надіслала доручення за № 31/17-1313 (арк.48-49 том 1) з вимогою про вжиття заходів щодо припинення безлімітного та понадлімітного споживання природного газу у лютому 2008 р. стосовно підприємств, які споживають природний газ у Донецькій області, у тому числі й позивача.

Вказане доручення містить вказівку про вжиття заходів в строк до 16-00 год. 08.02.2008 р.

На виконання вказаного доручення, відповідач видав припис № 13 від 08.02.2008 р. (арк.8 том 1), який надіслав на адресу позивача з вимогою до 08-00 год. 11.02.2008 р. відключити від газових мереж та підготувати до опломбування свої структурні одиниці.

Вказаний припис позивач отримав 11.02.2008 р. за вхідним № 527 про що свідчить штамп вхідної кореспонденції позивача.

Вказаний припис не був виконаний, та 12.02.2008 р. позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання недійсним спірного припису.

Ухвалою суду від 14.02.2008 р. (арк.27 том 1) відповідачу було заборонено відключати системи теплопостачання позивача від газопостачання.

Приймаючи рішення по справі, суд враховує наступне.

Відповідно до положень Закону України «Про нафту і газ», газ - це корисна копалина, яка являє собою суміш вуглеводнів та не вуглеводневих компонентів, перебуває у газоподібному стані за стандартних умов і є товарною продукцією.

Як зазначено в абзаці восьмому підпункту 5 пункту 2 „Про забезпечення споживачів природним газом”, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р., споживачі, які не уклали договорів про закупівлю природного газу та/або не здійснюють розрахунків за використаний природний газ і послуги з його транспортування, обмежуються у газопостачання або відключаються від газових мереж у встановленому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1687 від 08.12.2006 р. затверджений Порядок пооб'єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення.

Зокрема у пункті 3 вказаної постанови визначено, що газодобувне, газорозподільне, газотранспортне підприємство з власної ініціативи у разі порушення споживачем строку розрахунків за спожитий природний газ (коли зазначене підприємство є його постачальником) або за надані послуги з його транспортування припиняє або обмежує газопостачання, а у випадку відсутності у споживача ліміту природного газу припиняє газопостачання згідно з умовами договору на транспортування газу.

В іншому разі припинення (обмеження) газопостачання здійснюється за дорученням постачальника на підставі укладеного з ним договору.

Пунктом чотири, шість зазначеної постанови, передбачено, що припинення (обмеження) здійснюється у строк, визначений постачальником, газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, але споживач повинен бути повідомлений про припинення (обмеження) газопостачання не менш як за три доби до дати, на яку воно заплановано.

З цією метою уповноважене підприємство надсилає споживачеві повідомлення (за встановленою Мінпаливенерго формою), в якому зазначаються підстави та строк (дата і час) припинення (обмеження) газопостачання, і водночас про це інформує відповідний місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Під час розгляду справи судом встановлено, що затвердженої форми повідомлення, як того вимагають положення пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №1687, не існує. Вказаний факт підтверджує і відповідач у своїх поясненнях до суду від 01.08.2008 р. (арк.120-121 том 1).

Положеннями пункту восьмого, дев’ятого постанови № 1687 встановлено, що припинення (обмеження) газопостачання здійснюється самостійно працівниками споживача у присутності посадових осіб підприємства, що надіслало повідомлення та складається акт за встановленою Мінпаливенерго формою.

У разі відмови споживача у припиненні газопостачання або самовільного його відновлення здійснюється примусове припинення, про що посадовою особою також складається акт за встановленою Мінпаливенерго формою.

Як визначено у пункті 10 цієї ж постанови, споживач несе встановлену законодавством відповідальність за безоплатне, безлімітне газоспоживання, самовільне відновлення, а також за наслідки, пов’язані з припиненням (обмеженням) газопостачання.

Дослідив положення вказаної постанови, суд встановив, що відповідальності за відмову споживача по відключенню від газопостачання вказана постанова не передбачає.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем на виконання доручення ДК «Газ України» був виданий припис, за власною формою, розробленою на підставі стандарту Компанії СТК 320.20077720.019-2000.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ті обставини, що припис № 13 є правочином, який суперечить нормам діючого законодавства.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки, зокрема це є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Положеннями частини другої та третьої цієї ж статті встановлено, що правочини можуть бути односторонніми та дво – чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов’язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов’язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням положень статті 202 Цивільного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р. та постанови Кабінету Міністрів України № 1687 від 08.12.2006 р., суд приходить до висновку, що оспорюваний припис № 13 не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

Суд вважає, що припис №13 є документом, який відповідач прийняв на виконання саме доручення третьої особи – ДК „Газ України”, за наслідками господарської діяльності позивача.

Оскільки суд приходить до висновку, що припис №13 не правочином, до нього не можуть бути застосовані вимоги щодо недійсності визначені положеннями статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

За вказаних обставин позов щодо недійсності припису №13 суд вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги позивача щодо визнання неправомірними дії відповідача щодо відключення від газопостачання, суд враховує наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та положень статті 20 Господарського кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Право на захист розглядається як суб’єктивне цивільне право, яке виникає в особи в разі порушення належних їй цивільних прав та інтересів, невизнання цього прав або оспорювання цивільного права

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами осіб, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, а право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав мають особи встановлені ст.1 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання неправомірних дій відповідача, позивач посилається на недійсність припису та порушення відповідачем строків повідомлення про відключення.

Враховуючи ті обставини, що вказані вимоги є похідними від позовних вимог щодо визнання недійсним припису, а також ті обставини, що фактично не настало певної події щодо відключення позивача від газопостачання та відповідачем не було вчинено будь-яких дій, які б порушили право позивача на отримання газу, суд приходить до висновку про невірно обраний спосіб захисту позивачем, а тому позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Господарські витрати підлягають віднесенню в порядку передбаченому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 11, 16, 202 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, на підставі статей 1, 2, 33, 35, 43, 49, 69, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позовних вимог Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» м.Донецьк, заявлених до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» м.Донецьк, про визнання недійсним припису № 13 від 08.02.2008 р. та визнання неправомірними дії відповідача щодо відключення від газопостачання.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення підписано 11.11.2008 р.

Головуючий суддя                                                   І. В. Приходько

Судді О. Є. Донець

Н. В. Ломовцева

Суддя Приходько І.В.

Надруковано:

позивачу – 1 прим.;

відповідачу 1 прим.;

3-й особі – 1 прим.;

до суду – 1 прим