ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.08                                                                                           Справа№ 23/266 А

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Маїк С.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова (надалі –ДПІ у Шевченківському районі), м. Львів,

до відповідача 1: Приватного підприємства (надалі –ПП) “Ера-ліс”, м. Львів,

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі –ТзОВ) “Сфера”, м. Київ,

про: визнання недійсним господарського зобов”язання в порядку ст.ст. 207, 208 ГК України

За участю представників:

від позивача: Більо І.В. –старший дер. под інсп. юридичного відділу;

від відповідача 1: Мельник С.О. - представник,

від відповідача 2: не з”явився.

Суть спору: ДПІ у Шевченківському районі м.Львова звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання недійсним господарського зобов”язання, укладеного між ПП “Ера-ліс” та ТзОВ “Сфера” на загальну суму 116798,76 грн. та застосування правових наслідків, передбачених ст. 208 ГК України. Позовні вимоги мотивовані нормами ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, а також тим, що рішенням Солом”янського районного суду м. Києва по справі № 2-1702/2006р. статут, свідоцтво про державну реєстрацію і свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ ТОВ “Торгова фірма “Сфера” визнані недійсними. Солом”янськи районним судом м. Києва встановлено, що реєстрація ТОВ “Торгівельна фірма “Сфера” як суб”єкта господарювання відбулась на підставну особу, оскільки засновник рішення про створення товариства не приймав, своїх грошей чи матеріальних внесків в статуний фонд не вносив, жодного відношення до реєстрації не має. Оспорюване зобов”язання вчинене з метою приховування від оподаткування доходів відповідача 2, який не сплачував податків з моменту державної реєстрації. Така мета укладення угоди є завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Відповідач 1 у відзиві просить у позовних вимогах ДПІ у Шевченківському районі м. Львова щодо ПП “Ера-ліс” відмовити, посилаючись на те, що відповідач 1 на підставі договору б/н від 01.09.2005 р. отримувало продукцію від ТОВ ТФ “Сфера”. За результатами виконання цього договору ПП “Ера-ліс” має первинні документи, які відповідають правилам бухгалтерського та податкового обліку. Відповідачем 1 обгрунтовано включено до складу податкового кредиту суми, зазначені у податкових накладних, виданих відповідачем 2. Під час укладення та виконання оспорюваних господарських зобов”язань ТзОВ ТФ “Сфера” було зареєстроване у встановленому Законом порядку як платник податку. На момент укладення правочину загальнодоступна інформація (відомості з Єдиного державного реєстру, Свідоцтва про реєстрацію платником податків тощо) дозволяли дійти висновку про законність діяльності відповідача 2. Відтак, ПП “Ера-ліс” не може нести відповідальності за порушення, допущенні його контрагентом за оспорюваним зобов”язанням. Під час укладення та виконання оспорюваного зобов”язання відповідач 1 не мав жодного умислу на вчинення дій з метою, яка суперечить інтересам держави, а саме: з метою ухилення від сплати податків.

Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах суду.

У засіданнях суду представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача 1 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між відповідачами у справі 01 вересня 2005 р. укладено Договір б/н, згідно з яким відповідач 2 зобов”язувався продати відповідачу 1 лісоматеріали твердолистяних, м”яколистяних і хвойних порід. Відповідач 2 свої зобов”язання за договром виконав і відпустив продукції на загальну суму 116798,76 грн. вказане підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, податковими накладними та Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). ПП “Ера-ліс” вартість отриманої продукції оплатило повністю, у тому числі ПДВ, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками. Рішенням Солом”янського районного суду м. Києва у справі № 2-1702 2006 рік визнано недійсними Статут ТОВ “Торгівельна фірма “Сфера”, зареєстрований 30.06.2005 р., з моменту його реєстрації, Свідоцтво про державну реєстрацію від 30.06.2005 р. з моменту його реєстрації та Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 15.07.2005 р. з моменту внесення до реєстру платників податку на додану вартість.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши наявні у справі докази, Господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Роблячи такий висновок, господарський суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 179 ГК України майново-господарські зобов”язання, які виникають між суб”єктами господарювання на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов”язаннями. За змістом ст. 207 ГК України господарське зобов”язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, може бути визнано недійсним. Правові наслідки визнання недійсним господарського зобов”язання залежать від наявності умислу в обох чи однієї сторони, та від виконання господарського зобов”язання –обома сторонами чи однією (ст. 208 ГК України). Норми ст.ст. 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно із частиною 1 ст. 203 та частиною 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, у зв”язку з чим визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Необхідними умовами для визнання господарського зобов”язання недійсним відповідно до ст. 207 ГК України є, зокрема, вчинення його з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даним зобов”язанням. Наявність умислу у сторін (сторони) означає, що вони (вона) усвідомлювали чи повинні були усвідомлювати протиправність угоди, суперечність її інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Пленум Верховного суду України в п.6 постанови №3 від 28.04.1978р. „Про судову практику в справах про визнання угоди недійсною” роз”яснив, що до таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної, приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи –сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала угоду від імені такої юридичної особи і яка мала відповідні повноваження на момент її підписання.

Рішенням Солом”янського районного суду м. Києва у справі № 2-1702 2006 рік визнано недійсними статут відповідача 2, його свідоцтва про державну реєстрацію та про реєстрацію як платника ПДВ. Як вбачається з згаданого рішення, у ході розгляду справи судом було встановлено, що Статут ТОВ “торгівельна фірма “Сфера” містить недостовірні відомості, а саме: юридична адреса ТОВ не відповідає дійсності, так як за вказаною адресою ТОВ не знаходиться, управління підприємством здійснювалась невідомими особами. Колесник Петро Миколайович як засновник не мав відношення до створення ТОВ, його Статут не формував, внесків в Статуний фонд не вносив, в роботі ТОВ участі не приймав, господарської діяльності не вів. Враховуючи наведене, Солом”янський районний суд м. Києва дійшов висновку, що реєстрація відповідача 2 відбулась на підставну особу, засновник ТОВ рішення про його створення не приймав, своїх грошових і матеріальних внесків в Статуний фонд ТОВ не вносив, відношення до реєстрації ТОВ не має. Згаданим рішенням суду не встановлено, що оспорювані зобов”язання між ПП “Ера-ліс” та ТзОВ “Торгівельна фірма “Сфера” укладались з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства. Предметом дослідження у справі № 2-1702 2006 рік була відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу в момент укладення господарських зобов”язань у контрагентів. Сам факт визнання недійсними Статуту та Свідоцтв ТзОВ “Торгівельна фірма “Сфера” про державну реєстрацію та про реєстрацію як платника ПДВ не є підставою для визнання недійсними усіх господарських зобов”язань, що виникли на підставі угод, укладених з моменту державної реєстрації юридичної особи і включення її до ЄДРПОУ до моменту виключення господарського товариства з державного реєстру. Згідно із ч.1 ст.18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб–підприємців”, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не буде внесено відповідних змін.

Відповідно до п.1.3 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість”, платником податку є особа, яка згідно з цим Законом зобов”язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем. Санкції, встановлені частиною 1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків однією із сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування таких санкцій необхідною умовою є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Зміст оспорюваного господарського зобов”язання не суперечить актам цивільного законодавства, судом не встановлено, що зміст цього зобов”язання не відповідав дійсним намірам сторін і воно вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 160, 163, 265 167, 254,258 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано.

3. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Копію постанови надіслати учасникам судового процесу.

5. Постанову складено і підписано у повному обсязі 07.02.2008 р.

Суддя                                                                                                     Бортник О.Ю.