ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 39/94-4/142 (20-7/273)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Севастопольської міської ради

та касаційну скаргу заявника

ТОВ "Санта-Юг"

на рішення

господарського суду м.Києва від 14.04.2008 р.

у справі

№39/94-4/142

господарського суду

м.Києва

за позовом

ТОВ "Торгово-виробнича фірма "Мелодія"

до відповідача-1:

Фонду комунального майна Севастопольської міської ради

до відповідача-2:

Севастопольської міської ради

про

зобов'язання прийняти рішення

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Монько С.В.

від відповідача-1:

Байрамова К.В.

від відповідача-2:

Байрамова К.В.

від заявника:

не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 14.04.2008 р. у справі №39/94-4/142 (суддя Борисенко І.І.) позов задоволено повністю: зобов'язано Фонд комунального майна Севастопольської міської ради прийняти рішення про включення вбудованого нежилого приміщення площею 145,1 кв.м за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25 у перелік об'єктів комунальної власності, що належать приватизації шляхом викупу; зобов'язано Севастопольську міську раду прийняти рішення про приватизацію ТОВ "Торгово-вироб нича фірма "Мелодія" шляхом викупу вбудованого нежилого приміщення 145,1 кв.м за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25; стягнуто з Фонду комунального майна Севастопольської міської ради на користь ТОВ "Торгово-виробнича фірма "Мелодія" 85,00 грн. держмита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто з Севастопольської міської ради на користь ТОВ "Торгово-виробнича фірма "Мелодія" 85,00 грн. держмита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; повернуто ТОВ "Торгово-виробнича фірма "Мелодія" з Державного бюджету України зайво сплачене державне мито в розмірі 30,00 грн.

У касаційній скарзі Севастопольська міська рада просить скасувати рішення господарського суду м.Києва від 14.04.2008 р. у справі №39/94-4/142 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини", п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про охорону культурної спадщини", п. 3 ст. 2, п. 5 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", п. 30 ст. 26, п. 6 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", )", п. 49 Державної програми приватизації на 2000–2002 роки, оскільки: по-перше, рішенням виконкому Севастопольської міської ради від 17.07.1990 р. №11/915 затверджено перелік пам'яток архітектури та містобудування місцевого значення, відповідно до якого житловий будинок №25 по вул.В.Морська віднесено до пам'яток архітектури; по-друге, жилий будинок по вул.Велика Морська, 25, в якому знаходиться об'єкт приватизації, є пам'яткою культурної спадщини, у зв'язку з чим на нього поширюється дія Закону України "Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини", яким заборонена приватизація пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації; по-третє, рішенням Севастопольської міської ради від 15.05.2007 р. №1926 "Про внесення доповнень та змін у рішення міської ради від 11.12.2002 р. №359 "Про затвердження переліку об'єктів культурної спадщини та об'єктів, соціально значущих для міста (в т.ч нежилих приміщень, займаних ними), що відносяться до комунальної власності, приватизація яких не допускається" встановлено обмеження на приватизацію нежилих приміщень, віднесених до об'єктів культурної спадщини; по-четверте, відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийняття рішення про приватизацію віднесено до виключної компетенції сесії міської ради, у зв'язку з чим зобов'язуючи міську раду прийняти рішення про приватизацію ТОВ "Торгово-вироб нича фірма "Мелодія" шляхом викупу вбудованого нежитлового приміщення за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25, господарський суд фактично підмінив орган місцевого самоврядування (не залишаючи йому вибору), що суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"; по-п'яте, позивачем не доведено, що на момент приватизації позивач займав спірні приміщення.

Крім того, з касаційною скаргою на рішення господарського суду м.Києва від 14.04.2008 р. у справі №39/94-4/142 звернулося ТОВ "Санта-Юг" яке зазначило, що господарський суд м.Києва прийняв рішення, що стосується прав та обов'язків ТОВ "Санта-Юг" оскільки останній брав участь у конкурсі з визначення орендаря спірного приміщення.

У касаційній скарзі ТОВ "Санта-Юг" просить скасувати рішення господарського суду м.Києва від 14.04.2008 р. у справі №39/94-4/142 та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заявник не скористався своїм процесуальним правом на участь свого представника у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши представників позивача, відповідача-1, відповідача-2, перевіривши матеріали справи, повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки господарським судом першої інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга Севастопольської міської ради підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ТОВ "Санта-Юг" —залишенню без задоволення з наступних підстав.

Господарським судом першої інстанції встановлено наступне.

16.01.1997 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Севастополю та Товариством покупців членів трудового колективу Державного комунального підприємства "Магазин №6 "Мелодія", правонаступником якого згідно з п. 1.1 статуту є Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича фірма "Мелодія" (позивач), укладено договір №262/40К купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу Державного комунального підприємства "Магазин №6 "Мелодія" за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупця державне майно цілісного майнового комплексу Державного комунального підприємства "Магазин №6 "Мелодія", яке знаходиться за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25, а покупець зобов'язався прийняти майно та сплатити за нього ціну відповідно до умов, визначених цим договором.

Відповідно до умов договору право власності на зазначене майно переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (п. 1.2). Договір нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу 16.01.1997 р. та реєстровано в реєстрі за №9.

25.01.2007 р. позивач направив відповідачу-1 заяву про включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, об'єкта приватизації —вбудованих нежилих приміщень, розташованих у житловому будинку за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25.

У зв'язку з тим, що вказана заява залишена відповідачем-1 без відповіді та задоволення, позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача-1 про зобов'язання прийняти рішення про включення вбудованого нежилого приміщення площею 145,1 кв.м за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морсь ка, 25 до переліку об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу та до відповідача-2 про зобов'язання Севастопольської міської ради прийняти рішення про приватизацію ТОВ "Торгово-виробнича фірма "Мелодія" шляхом викупу вбудованого нежилого приміщення площею 145,1 кв.м за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25 на підставі ст.ст. 2, 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", п. 49 Державної програми приватизації на 2000–2002 рр.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із того, що: по-перше, позивач як власник об'єкта приватизації (майна цілісного майнового комплексу, розміщеного в нежилому приміщенні по вул.В.Морська, 25 у м.Севастополь), який не скористався на момент приватизації об'єкта правом викупу будівлі у межах займаної цим об'єктом площі, має право на викуп вказаного приміщення відповідно до п. 49 Державної програми приватизації на 2000–2002 рр.; по-друге, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 р. №14-рп/2000 пропозиція покупця щодо способу приватизації підлягає розгляду у визначений законом строк, але вона не є обов'язковою для органів, які визначають або затверджують переліки об'єктів малої приватизації, за винятком випадків, передбачених ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та іншими законами, а п. 49 Державної програми приватизації на 2000–2002 рр. встановлено саме той випадок, коли пропозиція покупця відносно способу приватизації є обов'язковою для органів, які ухвалюють чи затверджують перелік об'єктів малої приватизації; по-третє, позивач звертався до відповідача-1 з заявою про включення спірного приміщення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, однак відповідач-1 в порушення п. 5 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" протягом 1 місяця не повідомив позивача в письмовій формі про результати розгляду заяви і не надав доказів прийняття рішення про включення вбудованого приміщення площею 145,1 м2 за адресою: В.Морська, 25 у м.Севастополі до переліку об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Однак, зазначені висновки господарських судів не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом, як це передбачено ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Правовий механізм приватизації цілісних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу встановлений Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні, за конкурсом; викупу.

Зі змісту цієї норми випливає, що саме Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві ради є органами, які здійснюють функції відповідно щодо розпорядження державною власністю, майном Автономної Республіки Крим і комунальною власністю. Способи приватизації визначаються шляхом прийняття цими органами рішень про затвердження конкретних переліків об'єктів приватизації.

Продавцями об'єктів приватизації згідно зі ст. 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" є Фонд державного майна України, його органи на місцях, органи приватизації, що створюються місцевими радами, та органи по управлінню майном, створювані Верховною Радою Автономної Республіки Крим, які в Законі мають узагальнену назву —"органи приватизації".

Покупці подають до відповідного органу приватизації заяву про включення підприємства до одного із зазначених у ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" переліків об'єктів, що підлягають приватизації (п. 4 ст. 7).

Відповідно до п. 5 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі. Відмова у приватизації можлива тільки у випадках, коли: особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства згідно з цим Законом; є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства; не затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті.

Доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається органом приватизації самостійно, окрім випадків, визначених законами. Зокрема викуп застосовується у випадках, передбачених ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та іншими законами, і є в такому разі обов'язковими для органів приватизації та органів, які затверджуються переліки об'єктів малої приватизації.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації: не проданих на аукціоні, за конкурсом; включених до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу; зданих в оренду, якщо право на викуп було передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом України "Про оренду державного майна". Викуп майна підприємств, зданих в оренду, проводиться з додержанням вимог, передбачених чинним законодавством України про приватизацію.

Однак, матеріали справи не містять і судом не встановлено наявність підстав для продажу спірного об'єкта приватизації шляхом викупу, встановлених п. 1 ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Крім того, в порушення вимог ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України (згідно з якою вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи) господарським судом не виконано вказівки, що містяться в постанові Вищого господарського суду України від 14.02.2008 р. у даній справі щодо встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема чи затверджено міською радою відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" переліки об'єктів, що підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом; шляхом викупу; не взято до уваги норми п. 5 ст. 7 Закону, згідно з якими відмова у приватизації можлива в т.ч. у випадках, коли не затверджено переліків, передбачених ч. 1 цієї статті.

Крім того, господарським судом не надано оцінки доводам відповідача про включення житлового будинку, в якому знаходиться об'єкт приватизації, до пам'яток архітектури рішенням виконкому Севастопольської міської ради від 17.07.1990 р. №11/915, у зв'язку з чим вищевказаний об'єкт як пам'ятка культурної спадщини не підлягає приватизації згідно з Законом України "Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини".

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 49 Державної програми приватизації на 2000–2002 рр. покупець, який став власником об'єкта приватизації групи А і не скористався на момент приватизації об'єкта правом викупу будівлі (споруди, приміщення) у межах займаної цим об'єктом площі, має право викупити відповідну будівлю (споруду, приміщення) у разі, якщо це не заборонено законодавством України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим (щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим) чи відповідною місцевою радою (щодо об'єктів права комунальної власності).

Пославшись в обґрунтування висновків про те, що пропозиція позивача відносно способу приватизації (шляхом викупу) є обов'язковою для відповідачів, на п. 49 Державної програми приватизації на 2000–2002 рр., господарський суд не встановив чи знаходилося спірне приміщення в користуванні позивача на день звернення з заявою про приватизацію спірного приміщення, яку площу займало підприємство позивача і на підставі яких правовстановлюючих документів.

Разом із тим, матеріали справи свідчать, що договір оренди спірного приміщення від 03.07.1997 р. №2206 було укладено між позивачем і відповідачем на термін до 26.12.2006 р., а з заявою про включення приміщення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, позивач звернувся 25.01.2007 р.

Крім того, слід зазначити, що господарський суд, зобов'язавши міську раду прийняти рішення про приватизацію ТОВ "Торгово-виробнича фірма "Мелодія" шляхом викупу вбудованого нежилого приміщення площею 145,1 кв.м, розташованого по вул.В.Морська, 25 у м.Севастополі, не взяв до уваги нор ми п. 30 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з яким виключно на пленарних засіданнях місцевої ради вирішуються питання про затвердження місцевих програм приватизації, переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації, визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності, тобто вирішення питань стосовно включення об'єктів комунальної власності до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, визначення порядку та умов приватизації та прийняття відповідних рішень з цих питань віднесено до виключеної компетенції ради; при цьому відповідні рішення приймаються виключено на пленарних засіданнях ради як власника комунального майна.

Викладене свідчить про те, що судом зроблено висновки при неповно встановлених обставинах справи.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови "Про судове рішення" від 29.12.1976 р. №11 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У зв'язку з наведеним та врахуванням меж повноважень касаційної інстанції, встановлених ч. 2 ст. 1115 та ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а справа —передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене у зазначеній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством засоби для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з вимогами закону, вирішити спір.

Що стосується касаційної скарги ТОВ "Санта-Юг", слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі мають право подати касаційну скаргу, а прокурор касаційне подання на рішення місцевого господарського суду, що набрало законної сили, та постанову апеляційного суду. Касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Санта-Юг" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення господарського суду м.Києва від 14.04.2008 р. у справі №39/94-4/142 на підставі ст.ст. 323–324 Господарського процесуального кодексу України (незважаючи на відсутність таких норм у Господарському процесуальному кодексі України), тобто не надало нормативного обґрунтування відповідного звернення до касаційної інстанції.

У підтвердження доводів касаційної скарги про те, що рішення суду у даній справі стосується його прав та обов'язків ТОВ "Санта-Юг", заявник посилається на те, що він приймав участь у конкурсі з визначення орендаря комунального майна вбудованого нежитлового приміщення за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25, за результатами якого переможець визначений не був. У зв'язку з наведеним заявник звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення конкурсної комісії від 08.07.2005 р. у зв'язку з порушенням процедури проведення та визначення переможця конкурсу, який задоволений постановою апеляційного господарського суду від 20.06.2006 р. у справі №20-7/379.

У підтвердження доводів касаційної скарги заявником надано копію постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.06.2006 р. у справі №20-7/379 за позовом ТОВ "Санта-Юг" до Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації, третя особа —ТОВ "Торгово-виробнича фірма "Мелодія" про визнання недійсним та скасування рішення конкурсної комісії №55(19)-2 від 08.07.2005 р. та про визнання переможцем; копію рішення господарського суду м.Севастополя від 23.09.2004 р. у справі №20-3/234 за позовом Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації до ТОВ "ТВФ "Мелодія" про розірвання договору оренди та звільненні приміщення, яким було розірвано договір оренди від 07.03.2000 р. №133-00, укладений між позивачем та Управлінням з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації, на оренду нежитлового приміщення за адресою: м.Севастополь, вул.В.Морська, 25, та зобов'язано позивача (ТОВ "ТВФ "Мелодія") звільнити приміщення по вул.В.Морська, 25; копію постанови Вищого господарського суду України від 15.04.2008 р. у справі №20-9/312-2/191 за позовом ТОВ "ТВФ "Мелодія" до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради, третя особа без самостійних вимог —ТОВ "Санта-Юг" про визнання договору оренди від 07.03.2000 р. №133-00 недійсним.

Відповідно до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав та обов'язків.

Реалізація конституційного права такої особи на оскарження судового акта можлива не у будь-якому випадку, а у разі, якщо судом безпосередньо розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом є скаржник, або містяться висновки чи судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах, тобто таке рішення порушує не лише матеріальне права осіб, не залучених до участі у справі, а й їхнє право на судових захист.

Як свідчать матеріали справи, скаржник не був учасником господарських правовідносин, які виникли між сторонами у справі та були предметом розгляду в суді першої інстанції. Матеріали справи не містять й інших документів, які б свідчили про порушення прав скаржника, який є лише одним із претендентів на оренду спірного нежитлового приміщення і якого (відповідно до поданих ним документів) ще не визнано переможцем конкурсу з визначення орендаря спірного приміщення.

З огляду на викладене, касаційна скарга ТОВ "Санта-Юг" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст.ст. 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Севастопольської міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.Києва від 14.04.2008 р. у справі №39/94-4/142 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Касаційну скаргу ТОВ "Санта-Юг" залишити без задоволення.

Головуючий К.Грейц

Судді О.Глос

С.Бакуліна