ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.11.08 р.                     Справа № 21/155

Позивач: Закрите акціонерне товариство „МЛЗ”

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

про стягнення 21 850,20грн.

Суддя Матюхін В.І.

Представники:

позивача: Литовка Н.К. - юр.

відповідача: Манерова Ю.В. – юр.

Одеська залізниця: Бєлоусова С.В. – юр.

НВП “Фероліт”: не з’яв.

Закритим акціонерним товариством „МЛЗ” до Державного підприємства “Донецька залізниця” пред’явлено позов про стягнення вартості нестачі вантажу (брухт чорних металів), відправленого позивачу 19.03.08р. за залізничною накладною № 41867027 у напіввагоні № 64328776 у сумі 21 850,20грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що після прибуття вагону на станцію призначення з ознаками розкрадання під час перевезення (заглибини у вагоні) перевіркою маси вантажу була встановлена нестача, яка підтверджена комерційним актом. Нестача, на його думку, виникла у зв’язку з незбереженням вантажу під час перевезення.

Залізниця, не заперечуючи факту нестачі, позов не визнала із посиланням на те, що:

-          вантаж завантажено засобами вантажовідправника без участі залізниці;

-          перевізник не несе відповідальність за неправильність відомостей, зазначених відправником у накладній.

З огляду на те, що відвантаження продукції здійснювалось підрозділом Одеської залізниці - “НХГ” м. Одеса, яке не знаходиться у договірних стосунках з вантажоодержувачем (позивач по справі); в обґрунтування вартості втраченого вантажу позивач посилався на ціну брухту, зазначену у договорі № 03/03-2008 від 03.03.2008р., укладеному між ЗАТ „МЛЗ” та НВП “Фероліт”; з наданих позивачем документів достеменно встановити ціну, за якою брухт був прийнятий залізницею до перевезення, було неможливо, господарський суд викликав у судове засідання продавця продукції позивачеві (НВП “Фероліт”) і вантажовідправника (Одеську залізницю) для з’ясування взаємовідносин між ним як вантажовідправником за договором перевезення і продавцем вантажу позивачу.

Представник Одеської залізниці у засіданні пояснив, що відвантаження за спірною відправкою здійснене підрозділом залізниці за договором, укладеним 21.02.08р. з Науково-виробничим підприємством “Фероліт”. Ціна брухту сталевого (вид 3) згідно специфікації – 1 695,00грн. (без ПДВ).

НВП “Фероліт” свого представника у засідання не направив.

Розгляд справи закінчено 06.11.2008р.

Для підготовки і оголошення повного тексту рішення у судовому засіданні оголошувалась перерва до 15-00год. 06.11.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і Одеської залізниці у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

19.03.2008р. Одеська залізниця по залізничній накладній № 41867027 у напіввагоні № 64328776 відвантажила Закритому акціонерному товариству „МЛЗ” брухт чорних металів (металобрухт вид 3). За даними накладної вага брутто вантажу - 84,2 т, вага тари – 22,0 т, нетто вантажу - 62,2 т.

Відвантаження металобрухту Одеською залізницею (вантажовідправник) здійснено на підставі укладеного нею з Науково-виробничим підприємством “Фероліт” (посередник) договору від 21.02.08р., предметом якого є купівля-продаж металів чорних вторинних. Ціна брухту сталевого (вид 3) згідно специфікації до договору від 21.02.08р. – 1 695,00грн. (без ПДВ). Між НВП “Фероліт” і позивачем, який є вантажоодержувачем, також укладений договір купівлі-продажу відходів чорних металів № 03/03-2008 від 03.03.2008р., за яким ціна металобрухту - 1 800,00грн. (без ПДВ). .

На станцію призначення вагон прибув 25 березня 2008р. з актом загальної форми станції Верхівцеве Придніпровської залізниці від 22.03.08р. № 347. Підстава складання акту загальної форми – заглибини у вагоні.

На підставі абз.2 ч.1 ст.52 Статуту залізниць України (прибуття вантажу з ознаками недостачі під час перевезення у відкритому рухомому складі) вантаж видавався з перевіркою його маси представниками станції Макіївка Донецької залізниці.

За результатами перевірки залізницею був складений комерційний акт БН 685040/4 від 25.03.08р., згідно з яким:

- навантаження у вагоні нерівномірне, нижче бортів 100-150мм, вантаж накритий листами, маркірований вапном;

- вагон технічно справний, двері закриті, люки закриті і укручені;

- по ходу потягу над 5, 6 люками два листи зсунуті, є заглибина довжиною 3000мм, шириною 1500мм, завглибшки 600мм;

- зважування вагону проводилося на 150 т вагонних терезах, приписаних до залізниці, два рази; нестача виявилася при кожному переважуванні;

- вага брутто зважування - 71,75т, тара з брусу – 22,0 т, нетто вантажу - 49,75 т, нестача вантажу складає 12,45 т проти даних залізничної накладної.

Комерційний акт підписано: з боку залізниці – начальником станції, двома прийомоздавальниками, з боку одержувача – начальником транспортного відділку.

Позивач просить стягнути із залізниці, яка не забезпечила збереження прийнятого до перевезення вантажу, вартість 12,139 т брухту чорних металів (з урахуванням норми нестачі), яка складає 21 850,20грн. (без ПДВ).

Зважаючи на те, що:

Відповідно до ст.909 Цивільного Кодексу України (ЦК) за договором перевезення перевізник зобов’язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його управомоченій на отримання вантажу особі.

Згідно п.2 ст.924 ЦК перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК обумовлено: у разі порушення зобов’язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 12 Закону України “Про залізничний транспорт” залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст.23 Закону “Про залізничний транспорт” передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст.26 Закону України “Про залізничний транспорт” обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Згідно ст. 26 Закону України “Про залізничний транспорт” вимоги вантажовідправників, вантажоодержувачів, пасажирів до перевізників щодо порушених прав і законних інтересів розглядаються в претензійно-позовному порядку. Порядок і терміни пред'явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно ст.133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Факт нестачі за спірним перевезенням матеріалами справи, зокрема комерційним актом, підтверджено.

Залізниця не довела, що втрата вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Сума недостачi з урахуванням норми недостачi (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) складає 24 690,73грн. із розрахунку: 12,139 т (нестача з урахуванням норми недостачi 0,5%) х 2 034,00 грн. (вартість 1 т брухту чорних металів з ПДВ). Позивачем позов заявлено на меншу суму - 21 850,20грн.

Господарський суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у заявленій сумі.

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст.909, 920, 924 п.2 Цивільного Кодексу України, ст.307, 314 Господарського кодексу України, ст.ст.23, 26 Закону України “Про залізничний транспорт”, ст.113, ч.2 ст.114, ст.129 Статуту залізниць України, п.27 Правил видачі вантажів і керуючись ст.ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства „Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, п/р 19, 46 у Донецькій філії АБ “Експрес-банк”, МФО 335838, ) на користь Закритого акціонерного товариства „МЛЗ” (86108, м. Макіївка Донецької області, вул. Свердлова, 25, п/р 1001 у Донецькому РУ КБ “Приватбанк”, МФО 335496, ) 21 850,20грн. вартості нестачі брухту чорних металів, 218,50грн. на відшкодування витрат по оплаті державного мита, 118,00 грн. - відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Суддя

Надруковано примірників:

1– у справу;

1 – позивачу;

1 – відповідачу.

Виконала:

Тел.381-91-18