ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.08 р.                     Справа № 22/23пд

Постановлена у нарадчий кімнаті 22 лютого 2008р. о 15 год. 13хв.

По справі 22/23пд

Господарський суд Донецької області у складі судді Наумової К.Г.

При секретарі судового засідання – Мосєєвій О.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справу

За позовом           Прокурора Київського району м. Донецька (м. Донецьк) в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька (м. Донецьк)

До 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Донбаскамінь» (м. Донецьк)

2. Закритого акціонерного товариства «ВО «Техсировина»

(м. Донецьк)

Про           визнання недійсним господарського зобов’язання за угодою від 14.06.2004р. №113/06

Прокурор Київського району м. Донецька (м. Донецьк) звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька (м. Донецьк), далі за текстом «ДПІ», до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Донбаскамінь» (м. Донецьк), далі за текстом « ТОВ «Фірма «Донбаскамінь», та Закритого акціонерного товариства «ВО «Техсировина» (м. Донецьк), далі за текстом «ЗАТ «ВО «Техсировина», про визнання недійсним господарського зобов’язання за угодою, укладеною відповідачами, від 14.06.2004р. №113/06 та стягнення з ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» отриманого за угодою товару на користь ЗАТ «ВО «Техсировина» на підставі ст. ст. 207, 208 ГК України.

Заявою від 05.02.2008р. №3126/10/10-013 позивач змінив позовні вимоги та просить суд стягнути з ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» одержане за угодою від 14.06.2004р. №113/06 майно, а саме майно, перелічене в актах прийому-передачі майна № 1, № 2, № 3 від 17.06.2004 р., а з ЗАТ «ВО «Техсировина» одержані за угодою грошові кошти у сумі 10485880грн. 80коп. у доход держави.

Прокурор та позивач обґрунтовують позовні вимоги наступним.

14.06.2004р. між відповідачами було укладено угоду №113/06, згідно якої ЗАТ «ВО «Техсировина» (Продавець) зобов’язується передати ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» (Покупець) у власність товар (рухоме, нерухоме майно, сільськогосподарський інвентар, сільськогосподарське обладнання, автотранспорт, ТМЦ та інше), а ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» зобов’язується прийняти його та оплатити.

Передача товару підтверджується актами прийому-передачі: №1 від 17.06.2004р. на суму 7709428грн. 80коп., у тому числі ПДВ у сумі 1284904грн. 80коп.; №2 від 17.06.2004р. на суму 2071164грн., у тому числі ПДВ у сумі 345194грн.; №3 від 17.06.2004р. на суму 705288грн., у тому числі ПДВ у сумі 117548грн.

Між сторонами у повному обсязі проведені розрахунки за отриманий товар, ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» розрахувалась з ЗАТ «ВО «Техсировина» на суму 10485880грн. 80коп. платіжними дорученнями №1 від 29.03.2005р. на суму 847093грн., №6 від 05.04.2005р. на суму 532400грн. та шляхом передачі векселя серії АА №0212191 номінальною вартістю 9106387грн. 80коп., що засвідчується актом приймання-передачі векселів від 17.10.2006р.

Державну реєстрацію придбаного майна проведено не було, що є необхідним для придбання права власності на дане майно, у зв’язку з чим право власності у покупця у червні 2004р. не виникло, факт придбання не підтверджується. Спірний договір не пройшов ні нотаріального посвідчення, ні державної реєстрації.

ЗАТ «ВО «Техсировина» не мало права на відчуження рухомого та нерухомого майна за спірною угодою у зв’язку з відсутністю права власності на нього, оскільки після придбання даного майна у ТОВ «Агрофірма «Скіф» також не була проведена його державна реєстрація.

ТОВ «Фірма «Донбаскамінь», незважаючи на відсутність факту придбання товару, в порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» включено до складу податкового кредиту суму податку у розмірі 1747646грн. 80коп., сформовану за наслідками спірної угоди, яку було заявлено до відшкодування з коштів Державного бюджету.

Викладене, на думку прокурора та позивача, свідчить про те, що справжньою метою укладання угоди у ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» було безпідставне формування кредиту з ПДВ та незаконне отримання бюджетного відшкодування з цього податку, а у ЗАТ «ВО «Техсировина» - отримання прибутку від продажу чужого майна, тобто спірна угода була укладена сторонами з метою, суперечною інтересам держави та суспільства. Правочин, який вчинено з метою суперечною інтересам держави та суспільства водночас суперечить моральним засадам суспільства, порушує публічний порядок, а тому згідно зі ст.. 203, 215, 228 ЦК України, є нікчемним і визнання такого правочину нікчемним судом не вимагається. Позивач просить застосувати наслідки передбачені ст.. 208 ГК України.

Перший відповідач – ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» проти позову заперечує, посилаючись на наступне.

За умовами договору купівлі – продажу від 14.06.2004р. №113/06 ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» було придбано у власність рухоме та нерухоме майно. Майно було повністю оплачене. Претензій від продавця не надходило.

За приписами п.1 ст.182 ЦК України право власності на нерухоме майно не встановлюється державною реєстрацією, а підлягає державній реєстрації.

За вимогами податкового законодавства у покупця – ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» виникли валові витрати та податковий кредит з ПДВ, а у продавця – ЗАТ «ВО «Техсировина» валовий доход та податкове зобов’язання з ПДВ. Право на податковий кредит отримано на підставі виданих ЗАТ «ВО «Техсировина» податкових накладних. Правомірність включення ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» до складу податкового кредиту з ПДВ у червні 2004р. ПДВ у сумі 1747646грн. 80коп. визнано судом.

Проведення даної господарської операції не суперечить інтересам держави та суспільства.

Перший відповідач також посилається на рішення Київського районного суду м. Донецька від 08.08.2006р. по справі №2-3080/06, яким встановлено правомірність володіння ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» майном, отриманим за договором від 14.06.2004р. №113/06, даний договір визнаний дійсним.

ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» також вважає, що позивачем пропущений встановлений ст.250 ГК України строк позовної давності для застосування адміністративно – господарських санкцій, передбачених ч.1 ст.208 ГК України.

Другий відповідач – ЗАТ «ВО «Техсировина» проти позову заперечує, посилаючись на наступне.

Згідно договору від 14.06.2004р. №113/06 ЗАТ «ВО «Техсировина» було передано рухоме та нерухоме майно у власність ТОВ «Фірма «Донбаскамінь». Дана угода проведена в межах закону, не суперечить інтересам держави та суспільства. ЗАТ «ВО «Техсировина» за наслідками господарської операції відобразило валовий доход та податкове зобов’язання з ПДВ. Заборгованість перед бюджетом з даних податків у підприємства відсутня.

Заява прокурора щодо того, що ЗАТ «ВО «Техсировина» не мало статусу власника на зазначене майно та не мало законних підстав для його реалізації безпідставне та не відповідає висновкам ДПІ, відображеним у довідці №153/26-3/22009881 від 17.08.2004р. за результатами позапланової перевірки ЗАТ «ВО «Техсировина» з питань взаємовідносин з ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» за червень 2004р., згідно яких придбання підприємством у ТОВ «Агрофірма «Скіф» спірного майна підтверджується договором купівлі – продажу №112/05 від 28.05.2004р.

Крім цього, рішенням Київського районного суду м. Донецька від 08.08.2006р. по справі №2-3080/06 договір від 14.06.2004р. №113/06 було визнано дійсним.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, та заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14.06.2004р. між ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» та ЗАТ «ВО «Техсировина» був укладений договір №113/06 купівлі – продажу рухомого та нерухомого майна, сільськогосподарського інвентарю, сільськогосподарського обладнання, автотранспорту та інших ТМЦ, згідно якого ЗАТ «ВО «Техсировина» (Продавець) зобов’язується передати ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» (Покупець) у власність товар, а ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» зобов’язується прийняти його та оплатити.

Загальний перелік придбаного майна наведений у специфікаціях №1, №2, №3, які є невід’ємною частиною договору. Загальна ціна договору складає 10485880грн. 80коп., у тому числі ПДВ у сумі 1747646грн. 80коп.

Факт виконання договору з боку ЗАТ «ВО «Техсировина» – передачі товару підтверджується актами прийому-передачі №1 від 17.06.2004р. на суму 7709428грн. 80коп., у тому числі ПДВ у сумі 1284904грн. 80коп., №2 від 17.06.2004р. на суму 2071164грн., у тому числі ПДВ у сумі 345194грн., №3 від 17.06.2004р. на суму 705288грн., у тому числі ПДВ у сумі 117548грн., рахунками – фактурами №14-1 від 17.06.2004р. на суму 7709428грн. 80коп., у тому числі ПДВ у сумі 1284904грн. 80коп., №14-2 від 17.06.2004р. на суму 2071164грн., у тому числі ПДВ у сумі 345194грн., №14-3 від 17.06.2004р. на суму 705288грн., у тому числі ПДВ у сумі 117548грн.

Як визнано сторонами, розрахунки за отриманий товар проведені повністю, ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» розрахувалась з ЗАТ «ВО «Техсировина» на суму 10485880грн. 80коп. платіжними дорученнями №1 від 29.03.2005р. на суму 847093грн., №6 від 05.04.2005р. на суму 532400грн. та шляхом передачі векселя серії АА №0212191 номінальною вартістю 9106387грн. 80коп., акт приймання-передачі векселів від 17.10.2006р.

ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» були отримані виписані ЗАТ «ВО «Техсировина» податкові накладні №1 від 17.06.2004р. на суму 7709428грн. 80коп., у тому числі ПДВ у сумі 1284904грн. 80коп., №2 від 17.06.2004р. на суму 2071164грн., у тому числі ПДВ у сумі 345194грн., №3 від 17.06.2004р. на суму 705288грн., у тому числі ПДВ у сумі 117548грн.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спірне господарське зобов’язання виконане сторонами у повному обсязі на суму 10485880грн. 80коп.

Позовні вимоги прокурора та органу державної податкової служби щодо застосування наслідків укладання нікчемної угоди, які передбачені ст. 208 ГК України зумовлені тим, що спірна угода була укладена сторонами з метою, суперечною інтересам держави та суспільства. Так, метою укладання угоди з боку ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» було безпідставне формування кредиту з ПДВ та незаконне отримання бюджетного відшкодування з цього податку, а з боку ЗАТ «ВО «Техсировина» - отримання прибутку від незаконного продажу майна, яке не перебувало у власності підприємства.

Статтею 207 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 208 Господарського кодексу України, встановлено у разі якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Необхідними умовами для визнання господарського зобов’язання за угодою у даній справі недійсним відповідно до статті 207 Господарського кодексу України є її укладення з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

До угод, що підпадають під ознаки зазначеної статті, належать, зокрема, угоди, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами, на придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обіг яких обмежено, на приховування підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, від оподаткування доходів або використання майна, що знаходиться у їх власності (користуванні), на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

Доказів притягнення посадових осіб відповідачів до встановленої законом відповідальності суду не надано, за відсутності чого наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленим.

Разом з тим, положення статей 207 і 208 ХК України повинні застосовуватися з урахуванням того, що угода, укладена з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, у той же час суперечить моральним основам суспільства, порушує публічний порядок, а тому відповідно до частини 1 статті 203, частини 2 статті 215, частини 2 статті 228 ЦК України є нікчемною, і визнання такої угоди недійсної судом не потрібно.

Матеріалами справи встановлюється наступне.

Постановою господарського суду Донецької області від 25.06.2007р. по справі №29/159а було визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Донецька від 19.08.2004р. №17235/10/26-113, яким ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» було зменшене суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 1747646грн. 80коп. по податковій декларації з ПДВ за червень 2004р.

Зазначене податкове повідомлення-рішення ДПІ було прийняте на підставі документальної перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум ПДВ ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» за червень 2004р., під час проведення якої податковим органом помилково була встановлена неправомірність включення до складу податкового кредиту суми податку у розмірі 1747646грн. 80коп., сформованої за наслідками спірної угоди від 14.06.2004р. №113/06.

Висновок ДПІ стосовно порушення податкового законодавства базується на тому, то ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» у встановленому порядку не зареєстровано право власності на отримане за угодою майно.

Постановою суду встановлено, що ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» правомірно включені до складу податкового кредиту та відображені в податковій декларації з ПДВ за червень 2004р. суми ПДВ у розмірі 1747646грн. 80коп., сформованого за наслідками спірної угоди від 14.06.2004р. №113/06. Приймаючи постанову суд виходив саме з того, що Закон України «Про податок на додану вартість» не пов’язує виникнення права на податковий кредит у платника ПДВ з датою державної реєстрації права власності на придбане майно, тому наведений висновок ДПІ судом визнаний безпідставним. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2007р. №22-а-2320/07 постанову господарського суду Донецької області від 25.06.2007р. було залишено без змін та постанова набрала законної сили.

За приписами ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, доводи прокурора та позивача щодо спрямованості мети з боку ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» на незаконне отримання бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 1747646грн. 80коп. під час укладання угоди від 14.06.2004р. №113/06 та виконання спірного господарського зобов’язання, спростовуються матеріалами справи.

ДПІ у Київському районі м. Донецька було проведено позапланову документальну перевірку ЗАТ «ВО «Техсировина» з питань взаємовідносин з ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» за період червень 2004р., за наслідками якої було складено Довідку від 17.08.2004р. №153/26-3/22009881. В ході позапланової документальної перевірки ЗАТ «ВО «Техсировина» будь-яких порушень податкового законодавства встановлено не було. Перевіркою повноти та своєчасності відображення в обліку та звітності операцій по взаєморозрахункам з ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» встановлено, що на виконання умов угоди від 14.06.2004р. №113/06 ЗАТ «ВО «Техсировина» реалізувало на адресу ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» ТМЦ, передача ТМЦ підтверджується актами прийому – передачі, сума ПДВ, сформованого за наслідками даної господарської операції, включена до податкових зобов’язань відповідного періоду та відповідає даним податкової декларації з ПДВ за червень 2004р. Постачальником реалізованої продукції є ТОВ «Агрофірма «Скіф», ТМЦ придбані згідно угоди купівлі – продажу №112/05 від 28.05.2004р.

Голопристанською МДПІ Херсонської області було проведено позапланову документальну перевірку ТОВ «Агрофірма «Скіф» з питань взаємовідносин з ЗАТ «ВО «Техсировина» за період червень 2004р., за наслідками якої було складено Довідку від 21.02.2005р. №31/26. В ході позапланової документальної перевірки ТОВ «Агрофірма «Скіф» будь-яких порушень податкового законодавства встановлено не було. Перевіркою повноти та своєчасності відображення в обліку та звітності операцій по взаєморозрахункам з ЗАТ «ВО «Техсировина» встановлено, що на виконання умов угоди №112/05 від 28.05.2004р. ТОВ «Агрофірма «Скіф» реалізувало на адресу ЗАТ «ВО «Техсировина» ТМЦ на загальну суму 10485880грн. 80коп., передача ТМЦ підтверджується актами прийому – передачі, сума ПДВ, сформованого за наслідками даної господарської операції, включена до податкових зобов’язань відповідного періоду та відповідає даним податкової декларації з ПДВ за червень 2004р.

З огляду на наведене, твердження прокурора та позивача щодо наявності у ЗАТ «ВО «Техсировина» під час укладання спірної угоди мети, суперечної інтересам держави та суспільства, а саме отримання прибутку від незаконного продажу майна, яке не перебувало у власності підприємства, є лише припущенням та не може вважатися судом доведеним, оскільки жодних доказів переслідування такої мети суду не надано.

Окрім цього, навіть переслідування такої мети не може вважатися суперечною інтересам держави та суспільства, оскільки при цьому порушуються саме інтереси власника спірного майна, при цьому інтереси окремого господарюючого суб’єкта можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами держави.

Законом України “Про державну податкову службу в Україні” визначено компетенцію та функції органів державної податкової служби. Обсяг повноважень державної податкової служби обумовлюється основним завданням цих органів – контроль за сплатою платниками встановлених законом податків та зборів. Таке повноваження як захист органами державної податкової служби інтересів власників майна у цивільних або господарських відносинах цим законом не передбачений.

Прокурор та позивач, серед іншого, в обґрунтування позову посилаються на те, що відповідачами не було проведено державну реєстрацію придбаного за спірною угодою автотранспорту, який відповідно Закону України «Про дорожній рух» підлягає державній реєстрації та обліку, а також нерухомого майна, договір купівлі-продажу якого згідно ст.657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, чого також зроблено не було, у зв’язку з чим не виникло право власності у продавця та покупця. Зазначене підтверджується на думку позивача та прокурора відповідними довідками та витягами з реєстрів.

Суд не приймає дане посилання до уваги, керуючись ч.1 ст.72 КАС України, та з огляду на наступне.

Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 08.08.2006р. по справі №2-3080/06 договір купівлі – продажу від 14.06.2004р. №113/06, укладений між ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» та ВАТ «ВО «Техсировина», було визнано дійсним, а право власності на майно, що є предметом цього договору було визнано за ТОВ «Фірма «Донбаскамінь».

Приймаючи це рішення, Київським районним судом м. Донецька були враховані норми ч.2 ст.220 ЦК України, згідно якої у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Такий договір вважається дійсним з моменту набрання рішенням законної сили, та його реєстрація у реєстрі право чинів не потребується.

Відсутність реєстрації прав власності на нерухоме майно та автотранспорт не є підставою визнання правочину недійсним. Відповідно до приписів ст.. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Посилання позивача та прокурора на те, що ЗАТ «ВО «Техсировина» не було власником майна під час укладання спірного господарського зобов’язання, що підтверджується рішенням господарського суду Херсонської області від 23.05.2005р. по справі №1/118-ПД-05, також не приймається судом до уваги.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 23.05.2005р. по справі №1/118-ПД-05 було розірвано договір №1-АП від 01.04.2000р., укладений між КСП «Україна» та ТОВ «Агрофірма «Скіф» про купівлю – продаж валових активів КСП загальною вартістю 4205000грн. Підставою для розірвання договору стало невиконання сторонами його умов, а саме відсутність належним чином оформленого акту прийому – передачі майна від продавця КСП «Україна», відсутність компенсаційних виплат з боку покупця ТОВ «Агрофірма «Скіф» згідно складеного графіку тощо.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується сторонами по справі, що саме це майно було в подальшому реалізоване за угодою №112/05 від 28.05.2004р. між ТОВ «Агрофірма «Скіф» (Продавець) та ЗАТ «ВО «Техсировина» (Покупець), а потім за спірною угодою №112/05 від 28.05.2004р. між ЗАТ «ВО «Техсировина» (Продавець) та ТОВ «Фірма «Донбаскамінь» (Покупець).

Наведеним рішенням не передбачені наслідки розірвання договору. Доказів повернення спірного майна КСП «Україна» суду не надано.

За викладених обставин, суд вважає що Прокурором та позивачем наданими у матеріали справи доказами не доведено вчинення відповідачами правочину (господарського зобов’язання) з метою суперечною інтересам держави та суспільства, а також те що правочин суперечить моральним засадам суспільства та порушує публічний порядок, тобто нікчемність правочину, відповідно позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Донбаскамінь» (м. Донецьк) та Закритого акціонерного товариства «ВО «Техсировина» (м. Донецьк) про застосування наслідків укладання такого правочину, а саме стягнення у доход держави з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Донбаскамінь» одержаного за угодою майна, а з Закритого акціонерного товариства «ВО «Техсировина» (м. Донецьк) одержаних за угодою грошових коштів у сумі 10485880грн. 80коп. задоволенню не підлягають.

З урахуванням вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідачів не стягуються.

Враховуючи викладене та, керуючись Цивільним кодексом України, ст. 207, 208 ГК України, ст. ст. 7 –12, 69-72, 94, 122-163, 254, та прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Прокурора Київського району м. Донецька (м. Донецьк) в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька (м. Донецьк) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Донбаскамінь» (м. Донецьк) та Закритого акціонерного товариства «ВО «Техсировина» (м. Донецьк) про стягнення у доход держави з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Донбаскамінь» одержаного за угодою від 14.06.2004р. №113/06 майна, а з Закритого акціонерного товариства «ВО «Техсировина» (м. Донецьк) одержаних за даною угодою грошових коштів у сумі 10485880грн. 80коп. відмовити.

Зазначена постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява та скарга подається на ім’я Донецького апеляційного адміністративного суду через Господарський суд Донецької області.

Постанову підписано 27 лютого 2008 р.

Суддя Наумова К Г.