ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.10.08р.

Справа № 9/251-08

За позовом Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Облводоканал",

смт.Кринички Криничанського району Дніпропетровської області в особі

Відокремленого підрозділу "Новомосковське водопровідно - каналізаційне

управління", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

до Соціально - комунального управління "Трубник", м. Новомосковськ

Дніпропетровської області

про стягнення 127838 грн. 27 коп.

Суддя Подобєд І.М.

При секретарі судового засідання Фураленко І.Л.

Представники:

Від позивача – Терпеловський М.С. - представник, довіреність від 09.06.08р.

Від відповідача – Гарбуз С.Г. - ю/к, довіреність від 21.03.08р.

СУТЬ СПОРУ:

КП Дніпропетровської обласної ради "Облводоканал" в особі відокремленого підрозділу "Новомосковське водопровідно–каналізаційне управління" звернулося у червні 2008 року із позовом до СКУ "Трубник", в якому просить господарський суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 127838 грн. 27 коп. заборгованості, у тому числі: 112789,56 грн. основного боргу за період з листопада 2006 року по квітень 2008 року, 15048,71 грн. пені. Обґрунтовує свої вимоги наявністю невиконаних відповідачем зобов’язань за договором № 496/442 від 01.11.05р.

Відповідач позовні вимоги визнає частково в сумі 17175,88 грн. –вартості води та наданих послуг по водовідведенню, які були спожиті конторою та майстернями. Решту позовних вимог не визнає, посилаючись на відсутність між сторонами договірних відносин, оскільки договір № 496/442 від 01.11.05р. не був укладений.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 11.09.08р. до 25.09.08р.

В судовому засіданні 21.10.08р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд -

встановив:

На виконання рішення Дніпропетровської обласної ради № 438-18/ХХІУ від 06.08.2004р. „Про реорганізацію Дніпропетровського комунального підприємства „Облводоканал”, до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради „Облводоканал” було приєднано Комунальне підприємство „Новомосковське виробниче водопровідно-каналізаційне господарство” у якості відокремленого підрозділу без права юридичної особи, яке отримало назву „Новомосковське водопровідно-каналізаційне управління”.

В зв'язку зі зміною підприємства надавача послуг Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради „Облводоканал” в особі відокремленого підрозділу „Новомосковське водопровідно-каналізаційне управління” (надалі –Позивач) звернувся до Соціально-комунального управління „Трубник” (надалі –Відповідач) з пропозицією укласти договір №496/442 від 01.11.2005р. „на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації”.

Відповідач даний договір не підписав, повернувши його з листом № 058 від 24.03.2006р., в якому виклав свої заперечення до цього договору. В цьому листі Відповідач вказував, що згідно рішення Новомосковської міськвиконкому № 483 від 23.10.2002р. гуртожитку по вул. Радянська, 247, який належав Відповідачу, надано статус житлового будинку, тому він просить виключити з договору даний об'єкт і укласти відповідні договори безпосередньо з мешканцями даного будинку. Також Відповідач повідомляв, що згідно акту передачі водопровідно-каналізаційних мереж, ним здійснюється обслуговування внутрішньо будинкових мереж –до зовнішнього зрізу будинку, а каналізаційних мереж –до першого колодязя. Тому для підписання вказаного договору просив внести до нього відповідні зміни.

Як випливає із пояснень Позивача, він продовжував надавати Відповідачу послуги водопостачання та водовідведення, вважаючи, що у останнього немає підстав для виключення спірного об'єкта з договору, оскільки Відповідач приймав послуги, що надаються Позивачем, і даний об'єкт знаходиться в управлінні Відповідача.

На підтвердження факту надання послуг водопостачання та водовідведення Позивач надав двосторонні акти реалізації послуг водопостачання ат водовідведення, які щомісячно складались сторонами за період з серпня 2003 року березень 2008 року та фіксували обсяги наданої води та прийнятих витоків, а також певну вартість цих послуг.

Так, згідно пояснень Позивача наведених у позовній заяві, станом на 01.05.2008р. у Відповідача рахується заборгованість зі сплати зазначених послуг на суму 112789,56 грн., на яку Позивачем додатково, відповідно до умов п. 4.1 зазначеного договору, нарахована сума 15048,71 грн. пені за кожен день затримки за період з 20.11.2005р. по 10.06.2008р.

Під час судового розгляду даної справи Відповідач не заперечує факту споживання послуг Позивача на власні потреби та наявність заборгованості з їх оплати в сумі 17175,88 грн. –вартості спожитої води та наданих послуг по водовідведенню, які були спожиті конторою та майстернями, а решту грошових вимог Позивача не визнавав.

З урахуванням встановлених обставин, суд не приймає визнання Відповідачем частини позовних вимог Позивача, а у позовних вимогах Позивача слід повністю відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Із тексту договору №496/442 від 01.11.2005р. "на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації" видно, що Позивач звернувся до Відповідача із пропозицією по укладенню двостороннього договору, тобто у формі єдиного документа, який мав буди підписаний сторонами та скріплений печатками.

Проте, цей договір взагалі не був підписаний зі сторони Відповідача, а Позивач не звертався до суду із вимогами про спонукання Відповідача до укладення цього договору в судовому порядку.

Доказів про укладення та існування між сторонами будь-яких інших договорів сторони на час розгляду справи суду не надали.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами з приводу водопостачання та надання послуг водовідведення протягом спірного періоду є позадоговірними.

Наявність у Позивача актів реалізації послуг водопостачання та водовідведення не свідчать про наявність договірних відносин, які слід регулювати зазначеним договором.

Згідно ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За правилами встановленими ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов’язковими. З огляду на ці положення процесуального законодавства, часткове визнання позову Відповідачем не приймається судом, оскільки виходять за межі наведених Позивачем правових підстав позову, тобто створює передумови для різних правових висновків щодо одних і тих самих юридичних фактів.

За приписами ч. ч. 1 і 2 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Як вбачається із вище встановлених обставин, Позивач не надав належних доказів на підтвердження існування у Відповідача зобов’язань по сплаті Позивачу грошових коштів за договором №496/442 від 01.11.2005р. „на подачу води з комунального водопроводу та прийняття стічних вод до комунальної каналізації”, оскільки цей договір є неукладеним, тому позовні вимоги Позивача про примусове стягнення з Відповідача суми 112789,56 грн. та 15048,71 грн. пені, із посиланням на ці підстави - є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Решта доводів сторін, відхиляються судом, як недоречні з огляду на вище встановлені обставини та правові наслідки не укладення договору.

Судові витрати покладаються на Позивача, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-33, 43-45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради „Облводоканал” в особі відокремленого підрозділу „Ново московське водопровідно-каналізаційне управління”.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Подобєд

Рішення підписано - 01.12.08р.