ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

09.10.2008

Справа №2-1/4426-2008

за позовом Споживчого садівницького кооперативу «Заводське», (96526, АР Крим, Сакський район, с. Суворовське, вул. Суворовська, 4),

до Суворовської сільської ради, (96526, АР Крим, Сакський район, с. Суворовське, вул. Суворовська, 4),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Демерджи Людмили Василівни, (97400, м. Євпаторія, пр. Перемоги, 29, кв. 28), (97414, м. Євпаторія 14, а/я «Юстис»), (97402, м. Євпаторія, вул. Революції, 39, кв.40),

про визнання недійсним рішення,

Суддя Л. О. Ковтун

п р е д с т а в н и к и :

від позивача - Литвинюк М.С. – представник, дов.№1 від 05.05.2008р.,

від відповідача - не з’явився, повідомлений належним чином,

за участю третьої особи - не з’явився, повідомлений належним чином,

Суть спору: Споживчий садівницький кооператив «Заводське» звернувся до господарського суду АР Крим із позовною заявою та просить визнати недійсним рішення Суворовської сільської ради від 30.04.1999р. IV сесії 23 скликання в частині вилучення і передачі земельної ділянки № 204 площею 0, 04 га Демерджи Людмилі Василівни і земельної ділянки №202 площею 0, 04 га – Демерджи Василю Костянтиновичу.

Позовні вимоги мотивовані відсутністю правових підстав для прийняття спірного рішення, оскільки Споживчий садівницький кооператив «Заводське» ніколи не звертався до Суворовської сільської ради із заявою про відмову від спірних земельних ділянок чи їх вилучення.

Ухвалою господарського суд АР Крим від 15.04.2008р. суд залучив до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізичну особу Демерджи Людмили Василівни.

Відповідач позов визнав у повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи у відсутність представника.

Третя особа в своїх письмових поясненнях зазначила, що позов не визнає, заявила клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Сакським міськрайонний судом цивільної справи за позовом Демерджи Д.М. до Споживчого садівницького кооперативу «Заводське» та Зінченко Л.В. про визнання недійсним рішення про виключення із членів товариства, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні садовою ділянкою.

Судом зазначене клопотання прийнято до розгляду.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КМ №000036 (а.с. 19-20) у постійному користуванні Споживчого садівницького кооперативу «Заводське» перебувала земельна ділянка загальною площею 21,94 га для ведення колективного садівництва.

В подальшому, рішенням 4-ї сесії 23-о скликання Суворовської сільської ради від 30.04.1999р. «Про передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для ведення садівництва» (а.с. 24) вилучено із землекористування садівницького кооперативу «Заводське» ділянки загальною площею 070 га, що раніше знаходились у індивідуальному користуванні громадян – членів садівницького кооперативу «Заводське» та передано зазначені ділянки безоплатно у приватну власність для ведення садівництва громадянам, згідно переліку.

На період прийняття оскаржуваного рішення був чинний Земельний кодекс України від 18.12.1990 №561-XII, стаття 27 якого визначала підстави припинення права користування землею.

Пунктом 9 частини 1 статті 27 ЗК України встановлено, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31, 32 зазначеного кодексу.

Частиною 1 статті 31 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1999р.) передбачено, що вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємством установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів н підставі рішення Верховної Ради України, місцевих рад народних депутатів.

Аналіз змісту наведеної норми дозволяє зробити висновок, що необхідною умовою для вилучення (викупу) земельної ділянки є відповідна згода на те землекористувача, більш того заява має бути викладена в письмовій формі та адресована відповідній Раді народних депутатів.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

До того ж, приписами статті 34 зазначеного кодексу встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем доказів відмови Споживчого садівницького кооперативу «Заводське» від земельних ділянок №202, 204 загальною площею 0,08 га або надання згоди на вилучення (викуп) суду не надано.

Викладене свідчить про порушення відповідачем встановленого законодавством, що діяло на час прийняття оскаржуваного рішення, порядку вилучення земельної ділянки.

Статтею 19 Конституції України встановлено обов’язок органів місцевого самоврядування діяти тільки на підставах, у межах повноважень і способів, які передбачені Конституцією і законами України.

Згідно статі 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування за мотивів їх невідповідності Конституції України визнаються незаконними у судовому порядку.

В п. 2 Роз’яснення Президії Арбітражного суду України № 02-5/35 від 26.01.2000 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» наголошується, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації — позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду звертаються особи за захистом своїх порушених чи оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, що кореспондується із положеннями статті 21 ГПК України, де до позивачів віднесено осіб, які пред’явили позов або в інтересах яких пред’явлено позов саме про захист порушеного права чи охоронюваного законом інтересу.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права і інтересу. Частиною 2 цієї статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Юридична зацікавленість позивача у вирішенні спору судом, покладає на нього обов’язок довести, що його цивільне право порушене, не визнається чи оспорюється відповідачем і що саме йому належить право вимоги.

Зважаючи на відсутність в дійсності мотивів прийняття оскаржуваного рішення, а саме відсутність волевиявлення Споживчого садівницького кооперативу «Заводське» на відмову від спірної земельної ділянки або надання згоди на її вилучення (викуп), суд констатує що, зазначене рішення в частині вилучення і передачі земельної ділянки № 204 площею 0, 04 га Демерджи Л.В. і земельної ділянки №202 площею 0, 04 га – Демерджи В.К. є незаконним, таким, що порушує права позивача як землекористувача цієї земельної ділянки, що є підставою для визнання його протиправним та недійсним.

Клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі до розгляду Сакським міськрайонний судом цивільної справи за позовом Демерджи Д.М. до Споживчого садівницького кооперативу «Заводське» та Зінченко Л.В. про визнання недійсним рішення про виключення із членів товариства, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні садовою ділянкою не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 79 господарського процесуального кодексу України встановлений вичерпний перелік підстав для зупинення провадження у справі, до яких, зокрема, законодавцем віднесено випадок неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. (частина 1 статті 79ГПК України).

З аналізу наведеної норми слідує, що провадження у справі за цим пунктом може бути зупинено за двох обов’язкових умов: неможливість розгляду справи та пов’язаність її з іншою справою.

Як свідчать матеріали справи, третя особа (Демерджи Л.В.) в суді загальної юрисдикції оскаржує рішення правління Споживчого садівницького кооперативу «Заводське» про виключення зі складу членів кооперативу, у той час як предметом спору даної справи є оскарження рішення сільської ради внаслідок невідповідності його вимогам законодавства.

Слід зробити висновок, що цивільна справа, яка знаходиться на розгляді у Сакському міськрайонному суді жодним чином не пов’язана із даною справою, матеріали якої в достатній мірі характеризують відносини між сторонами, отже й підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Вступна і резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 09 жовтня 2008 року.

Рішення оформлене відповідно до ст.84 ГПК України і підписане 14 жовтня 2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82-84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення Суворовської сільської ради від 30.04.1999р. IV сесії 23 скликання в частині вилучення і передачі земельної ділянки № 204 площею 0, 04 га Демерджи Людмилі Василівни і земельної ділянки №202 площею 0, 04 га – Демерджи Василю Костянтиновичу.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ковтун Л.А.