ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.11.08 р.                     Справа № 32/116пн

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М. при секретарі судового засідання: Фесечко Ю.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Багнич О.А. довіреність від 10.11.07р.

від відповідачів: 1. Чалая І.А. довіреність від 14.07.08р.

2. не з’явився

від третьої особи: не з’явився

у справі за позовом: Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк

до відповідачів: 1. Комунального підприємства „Горлівське міське бюро технічної

інвентаризації” м. Горлівка

2. Горлівської міської ради м. Горлівка

за участю третьої особи: Міністерства транспорту та зв’язку України м. Київ

про визнання права власності.

Позивач, Державне підприємство „Донецька залізниця” м. Донецьк, 23.07.08р. звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства „Горлівське міське бюро технічної інвентаризації” м. Горлівка п?ро визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач відмовляється від реєстрації права власності на спірне майно за ДП „Донецька залізниця” у зв’язку з відсутністю у останнього актів введення об’єктів в експлуатацію.

05.11.08р. господарським судом отримана заява, в якій позивач збільшує позовні вимоги та просить визнати право власності за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України на об’єкти нерухомого майна, що знаходяться в повному господарському ДП „Донецька залізниця”, а саме:

будинок складачів, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Артемівське шосе, 207-а, літ. А-1 площею 2,5кв.м. з ганком (а);

будинок гаражу № 2, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Бубнова, 23-а, літ. Г-1 площею 70,9кв.м.;

будинок стрілочного посту № 22-а, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Артемівське шосе, 229-а, літ. А-1 площею 2,0кв.м. з ганком (а);

будинок господарської бригади, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Углицька, 57-б, літ. Б-1 площею 77,3кв.м. з ганком (б);

будинок черевичників Азовського парку, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Углицька, 11-а, літ. А-1 площею 4,5кв.м. з козирком (а);

оглядова вишка, розташована за адресою: м. Горлівка, вул. Углицька, 11-а, літ. Б з вимощенням;

будинок вбиральні парного парку, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Артемівське шосе, 207-г, літ. А-1 площею 2,3кв.м.;

вбиральня вокзалу ст. Трудова, розташована за адресою: м. Горлівка, вул. Експресна, 6-а, літ. Б;

будинок насосної станції, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Жарова, 2-г, літ. А-1 площею 17,3кв.м.;

будинок насосної станції, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Промислова, 10-б, літ. А-1 площею 10,6кв.м. Зазначені вимоги приймаються та розглядаються судом як остаточні.

Комунальне підприємство „Горлівське міське бюро технічної інвентаризації” не заперечує проти задоволення вимог позивача щодо визнання права власності. Представник відповідача 1 пояснив, що саме відсутність актів вводу в експлуатацію й стала підставою для відмови позивачу в реєстрації права власності на спірне майно.

24.07.08р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, були залучені: на стороні позивача – Міністерство транспорту та зв’язку України, на стороні відповідача – Горлівська міська рада, яка, в подальшому, була виключена з кола третіх осіб та залучена до участі у справі в якості іншого відповідача.

Відповідачем 2 було пояснено, що ним не були вчинені ніякі дії, які б свідчили про невизнання або оспорювання права власності позивача щодо спірного майна. Також пояснив, що він не заперечує проти визнання права власності на спірні об’єкти за позивачем за умови додержання приписів ст. 376 ЦК України, приписів чинного містобудівного та земельного законодавства, а також з’ясування питання щодо відповідності збудованих об’єктів вимогам державних будівельних норм.

Представник Міністерства транспорту та зв’язку України в судові засідання не з’являвся, письмові пояснення по суті позовних вимог не представив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив.

Відповідно до п. 1.1. статуту позивача, Донецька залізниця – це створене у відповідності із Законами України „Про транспорт”, „Про залізничний транспорт”, Цивільного та Господарського кодексів України державне підприємство, засноване на державній власності, яке входить до сфери управління Міністерства транспорту і зв’язку України (Орган управління майном) і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України.

Положенням про Міністерство транспорту та зв’язку України визначено, що Міністерство виконує відповідно до законодавства України функції з управління об’єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

У п. 4.2. статуту позивача зазначено, що майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання.

09.09.2000р. Краснолиманському відділку управління Донецької залізниці був виданий державний акт на право постійного користування землею площею 670га для обслуговування інженерних об’єктів та споруд колійного господарства залізниці.

Як вбачається з довідки Краснолиманського будівельно-монтажного управління Державного підприємства Донецька залізниця № 534 від 12.11.07р. спірне майно знаходиться на балансі у структурного підрозділу позивача та було збудоване господарським способом у межах земельного відводу останнього.

На замовлення позивача відповідач виготовив технічні паспорти на спірне майно, копія яких знаходиться у справі.

У технічних висновках Виробничо – торгівельного малого колективного підприємства „Проектмаш” (ліцензія АБ 208159 від 30.12.04р.) зазначено, що стан будівельних конструкцій спірного майна оцінюється, як задовільний, та що воно (майно) придатне до подальшої експлуатації.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ ( майно) яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України встановлює, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Суб'єктами права власності є український народ та інші учасники цивільних правовідносин, визначені статтею 2 цього кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Стаття 2 ЦК України визначає, що учасниками цивільних відносин є держава України, Автономна республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Від імені Українського народу право власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах встановлених Конституцією України ( частина 2 ст.324 ЦК України).

Стаття 326 ЦК України передбачає, що у державній власності є майно. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади ( частина 2 ст. 326 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 ст.328 ЦК України).

У поясненнях до позову позивач звертав увагу суду на те, що після проголошення незалежності України все майно, яке знаходилось на її території, стало державною власністю. Правовий статус цього майна регулювався Законом України „Про власність”, згідно з яким до об’єктів права загальнодержавної (республіканської) власності відносяться, в тому числі, системи транспорту загального користування, зв’язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення.

Декретом Кабінету Міністрів України від 15.12.1992р. № 8-92 „Про управління майном, що є у загальнодержавній власності” функції управління майном покладено на міністерства та інші підвідомчі КМУ органи державної виконавчої влади, що мають повноваження щодо прийняття рішень про створення, реорганізацію, ліквідацію підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності; затвердження статутів підприємств; здійснення контролю за ефективністю використання та збереження закріпленого за підприємствами державного майна.

Як вже зазначалось, спірне майно було збудоване позивачем та знаходиться у нього на праві повного господарського відання.

Стаття 136 Господарського кодексу України встановлює, що право господарського відання охороняється законом згідно з положеннями, встановленими для захисту права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.392 ЦК України).

За наявністю викладених вище обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 2, 316, 317, 324, 326, 328, 376, 392 ЦК України, ст. 136 ГК України, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк до відповідачів: 1. Комунального підприємства „Горлівське міське бюро технічної інвентаризації” м. Горлівка, 2. Горлівської міської ради, за участю третьої особи - Міністерства транспорту та зв’язку України м. Київ про визнання права власності.

Визнати право власності за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України на об’єкти нерухомого майна, що знаходяться в повному господарському Державного підприємства „Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68; ), а саме:

будинок складачів, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Артемівське шосе, 207-а, літ. А-1 площею 2,5кв.м. з ганком (а);

будинок гаражу № 2, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Бубнова, 23-а, літ. Г-1 площею 70,9кв.м.;

будинок стрілочного посту № 22-а, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Артемівське шосе, 229-а, літ. А-1 площею 2,0кв.м. з ганком (а);

будинок господарської бригади, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Углицька, 57-б, літ. Б-1 площею 77,3кв.м. з ганком (б);

будинок черевичників Азовського парку, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Углицька, 11-а, літ. А-1 площею 4,5кв.м. з козирком (а);

оглядова вишка, розташована за адресою: м. Горлівка, вул. Углицька, 11-а, літ. Б з вимощенням;

будинок вбиральні парного парку, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Артемівське шосе, 207-г, літ. А-1 площею 2,3кв.м.;

вбиральня вокзалу ст. Трудова, розташована за адресою: м. Горлівка, вул. Експресна, 6-а, літ. Б;

будинок насосної станції, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Жарова, 2-г, літ. А-1 площею 17,3кв.м.;

будинок насосної станції, розташований за адресою: м. Горлівка, вул. Промислова, 10-б, літ. А-1 площею 10,6кв.м.

Рішення набирає законної сили 17.11.08р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Суддя Сковородіна О.М.