ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.01.2008
Справа  № 8/169

За позовом
Відкритого акціонерного товариства „Закарпатавтотранс”,                               м. Ужгород

до відповідача Приватного
підприємця ОСОБА_1, с. Нижнє Селище Хустського району

про
стягнення заборгованості на суму 8150 грн. (за первісним позовом) та про
визнання недійсним договору №63 від 19.01.2007р. (за зустрічним позовом)

Суддя    -
В.С. Русняк

Представники:

Від позивача (за первісним позовом)
-Січка І.І. -юрисконсульт, довіреність №20 від 01.06.07;

Від відповідача (за первісним
позовом) - ОСОБА_1. -приватний
підприємець

СУТЬ СПОРУ (за первісним позовом): про
стягнення заборгованості на суму 8150 грн.

СУТЬ СПОРУ (за зустрічним позовом):
про визнання недійсним договору №63 від 19.01.2007 р.

Відповідач проти позову заперечує,
зокрема посилаючись на те, що позивачем ніяких послуг згідно укладеного
договору від 19.01.2007 р. №63 йому не надавав і подав зустрічну позовну заяву
про визнання недійсним договору №63 від 19.01.2007 р.

І. Первісний позов.

Розглянувши матеріали справи по
первісному позову, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у справі 19.01.2007
р. був укладений договір №63 про надання послуг перевізникам на автостанціях
області пов'язаних з обслуговуванням пасажирів на автобусних маршрутах
загального користування в Закарпатській області. 25.05.2007 р. між сторонами у
справі був укладений аналогічний договір №176.

У судовому засіданні позивачем
подано заяву в порядку ст. 22 ГПК України про уточнення позовних вимог щодо
періоду виникнення заборгованості та вказано, що заборгованість виникла за
період березень 2007р. - на суму 2050 грн.; квітень 2007 р. -на суму 3000 грн.;
травень 2007 р. -на суму 3100 грн.

Згідно вказаних договорів Сторона
-1 (позивач) зобов'язується забезпечити оптимальний режим роботи автостанції у
відповідності з затвердженим розкладом руху автобусів Сторони -2 (відповідача),
забезпечити на своїх автостанціях умови продажу пасажирам квитків на проїзд і
перевезення багажу в автобусах Сторони -2 як попередньо так і в день відправки,
організовувати прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ,
забезпечити прийом та відправлення автобусів та пасажирів.

Частиною 1 ст. 175 Господарського
кодексу України передбачено, що майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських
відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана
сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або
утриматись від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи з вищенаведеного між
сторонами спору існують правовідносини з надання послуг у сфері перевезення
пасажирів і багажу автомобільним транспортом на автобусних маршрутах загального
користування.

Як передбачає ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про надання послуг, одна сторона зобов'язується за
завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3.2.1 договорів
№63, №176 передбачено за незаїзд автобусів на автостанції, які передбачені
розкладом руху Сторона -2 (відповідач) сплачує Стороні -1 (позивач) суму коштів
у розмірі подвійної вартості обов'язкових послуг на кожній автостанції.

Згідно зі ст. 226 ГК України
сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при
настанні строку виконання повинна невідкладно повідомити про це другу сторону.
У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття
другою стороною заходів щодо запобіганню збитками, що відповідачем зроблено не
було.

Позивачем по справі подано докази
про порушення відповідачем умов договору щодо заїздів автобусів на автостанцію,
які передбачені розкладом руху, а саме за березень, квітень, травень 2007 року
відповідач незаїздив на автостанцію, що підтверджує і сам відповідач у судовому
засіданні пояснюючи незаїзд, проведенням на автостанції у цей період ремонтних
робіт які перешкоджали йому робити заїзди на автостанцію, але ніяких доказів на
підтвердження цих обставин суду не надав.

Заперечення відповідача судом не
може бути прийнято до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і
не доведеністю ним обставин на які він посилається в запереченні на позов.

Враховуючи викладені обставини, суд
знаходить за доцільне задоволити позов в повному обсязі та стягнути з
відповідача на користь позивача суму 8150 грн. боргу.

Судові витрати підлягають
віднесенню на відповідача у відповідності до
ст. 49 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 220 грн.,
в т.ч. 102 грн. по оплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

ІІ. Зустрічний позов.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач за зустрічним позовом
-приватний підприємець ОСОБА_1. звернувся до суду з позовною заявою про
визнання недійсним договору №63 від 19.01.2007 р. про надання послуг
перевізником з обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального
користування на автостанціях Закарпатської області укладеного між сторонами по
справі, мотивуючи свої вимоги тим, що ВАТ „Закарпатавтотранс”, як сторона за
вказаним договором своїх зобов'язань не виконує і просить відповідно до вимог
п. 6.2 договору №63 від 19.01.2007 р. визнати його недійсним.

Відповідач по зустрічному позову у
судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на безпідставність
заявлених вимог.

Оцінивши матеріали справи на
предмет їх допустимості та доказової сили, суд прийшов до слідуючи висновків.

Позовні вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки між сторонами у справі 25.06.2007 року був укладений
договір (ідентичний договору від 19.01.2007 р. №63) за №176 термін дії якого
встановлений з 01.06.2007 р. по 31.12.2007р. Згідно п. 6.5 договору №176
договір №63 від 19.01.2007 р. втратив чинність з 01.06.2007 р. Тобто, на день
подання позовної заяви договір №63 від 19.01.2007 р. втратив чинність і для
визнання його недійсним відсутні підстави. Крім того, позивач посилається на
вимоги п. 6.2 договору №63 як на підставу визнання його недійсним, а в п. 6.2
договору №63 зазначені юридичні адреси сторін.

Ухвалою суду від 17.12.2007 р. від
позивача по зустрічному позову вимагалось подати нормативне обґрунтування
визнання договору №63 від 19.01.07 недійсним, але позивач таке обґрунтування
суду не подав. Тобто, позивачем не подано належного обґрунтування визнання
договору недійсним, тим більше, що даний договір як було зазначено вище втратив
чинність.

Враховуючи викладене в позові слід
відмовити.

Справа вирішується у строки
передбачені ч. 4 ст. 69 ГПК України.

Керуючись ст. 901 Цивільного
кодексу України; ст.ст. 175, 226 Господарського кодексу України; ст.ст. 33, 49,
60, 69, 80 -82 Господарського процесуального кодексу України,  суд

ВИРІШИВ:

По первісному позову.

1.          Позов
задоволити повністю.

2.          Стягнути з
Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Відкритого
акціонерного товариства „Закарпатавтотранс” (Закарпатська область, м. Ужгород,
вул. Капушанська, 102, код 03113934) суму заборгованості 8150 (вісім тисяч сто
п'ятдесят гривень) грн. та суму 220 (двісті двадцять гривень) грн.
відшкодування судових витрат.

Видати наказ.

По зустрічному позову.

1.          В позові
відмовити.

Суддя
В.С. Русняк