ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Приватного підприємства "Тополь"

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р.

у справі

№ 10/545

господарського суду

Луганської області

за позовом

Прокурора Ленінського району м. Луганська в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луганської міської ради

до

Приватного підприємства "Тополь"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Луганська

про

стягнення 1 097,32 грн.

В С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга Приватного підприємства "Тополь" на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р. не може бути прийнята Вищим господарським судом України до провадження, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" встановлено, що ставки державного мита із заяв, що подаються до господарських судів, зокрема, із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, встановлюються у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Таким чином, при зверненні до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р. Приватне підприємство "Тополь" повинно було сплатити державне мито у розмірі 50 відсотків, виходячи з оспорюваної суми.

Ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" передбачено, що ставка державного мита із заяви майнового характеру, що подається до господарського суду, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а із позовних заяв немайнового характеру –5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Указом Президента України "Про грошову реформу в Україні" № 762/96 від 25.08.1996 р. неоподатковуваний мінімум доходів громадян встановлено у розмірі 17,00 грн.

Виходячи з викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що у даному випадку (при оскарженні у повному обсязі постанови Луганського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р., якою з Приватного підприємства "Тополь" було стягнуто 993,52 грн.) Приватне підприємство "Тополь" повинно було сплатити державне мито у розмірі 51,00 грн.

Проте, в порушення зазначеного, Приватне підприємство "Тополь" сплатило державне мито у розмірі 46,15 грн., про що свідчить додана до касаційної скарги ксерокопія платіжного доручення від 26.02.2008 р., яка не є доказом сплати державного мита у встановленому порядку, оскільки порядок обчислення та справляння державного мита встановлено Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.0.4.1993 р. № 15, п. 14 якої передбачає, що при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчиняється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника –останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту "Зараховано в дохід бюджету ___ грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

В порушення зазначеної вимоги Приватне підприємство "Тополь" додало до касаційної скарги не останній примірник платіжного доручення від 26.02.2008 р., а його ксерокопію, яка навіть незасвідчена належним чином.

Згідно з п. 3 частини першої ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга (подання) не приймається до розгляду і повертається судом, якщо с до скарги (подання) не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

Частина друга ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Приватне підприємство "Тополь" додало до касаційної скарги у якості доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі ксерокопії, тобто, не засвідчені копії фіскальних чеків УДППЗ "Укрпошта" та описів вкладення у цінний лист, які, виходячи зі змісту частини другої ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, не є доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга, подана Приватним підприємством "Тополь", підлягає поверненню скаржнику без розгляду відповідно до п. п. 3 та 4 частини першої ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до неї не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі, та доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне зазначити, що після усунення вказаного недоліку касаційної скарги Приватне підприємство "Тополь" має право повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку.

Керуючись ст. 86, п. п. 3 та 4 частини першої ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Тополь" на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 р. у справі № 10/545 господарського суду Луганської області повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий суддя                                                             Г.А. Кравчук

Суддя                                                                                 Г.М. Мачульський

Суддя                                                                                 В.І. Шаргало