ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2008 р.

№
23/71-б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук
Л.Й., -головуючий-доповідач,

Коваленко
В.М.,

Ткаченко
Н.Г.

розглянувши  касаційну скаргу

державної
податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

на
постанову

господарського
суду міста Києва від 05.09.2007

у
справі господарського
суду

№
23/71-б міста
Києва

за
заявою

відкритого
акціонерного товариства «Лисичанськнафтооргсинтез»

дотовариства з обмеженою
відповідальністю «Колективна науково-виробнича фірма «Магнов»

про

визнання
банкрутом

ліквідатор

ОСОБА_1

в судовому засіданні
взяли участь  представники :

від
заявника касаційної скарги

Ярова
Л.М. (дов. №1937/9/10-017 від 13.05.2008)

від
заявника

ОСОБА_2(ліквідатор)

від
боржника

ОСОБА_1(ліквідатор)

ВСТАНОВИВ :

ухвалою
господарського суду міста Києва від 17.03.2006 (суддя Демидова А.М.) було
порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «Колективна науково-виробнича фірма «Магнов»(далі -боржника)
за заявою Відкритого акціонерного товариства «Лисичанськнафтооргсинтез»,
введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру
розпорядження майном, зобов'язано ініціюючого кредитора надати суду кандидатуру
розпорядника майном. Провадження у
справі здійснюється за загальною процедурою відповідно до Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" (далі -Закону).

Ухвалою
підготовчого засідання суду від 11.04.2006 визнано вимоги ініціюючого кредитора
на суму 8020809,63 грн., зобов'язано ініціюючого кредитора в 10-денний термін
подати в офіційні друковані органи оголошення про порушення справи про
банкрутство, розпорядником майном призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1
визначено дати проведення зборів кредиторів.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2006 зазначена ухвала
суду першої інстанції залишена без змін.

Оголошення
про порушення справи про банкрутство боржника було опубліковано в газеті «Голос
України»№73(3823) від 20.04.2006 та газеті Урядовий кур'єр»№76(3241) від
20.04.2006 (т.1 а.с. 82).

Державна
податкова інспекція у Голосіївському районі м. Києва (далі -інспекція) не
зверталася з конкурсними грошовими вимогами до боржника відповідно до статті 14
Закону.

Ухвалою
попереднього засідання суду від 19.12.2006 затверджено реєстр вимог кредиторів
боржника.

Постановою
суду від 05.09.2007 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_3

Не
погоджуючись з прийнятою постановою, інспекція звернулась з касаційною скаргою
до Вищого господарського суду України, в якій просила скасувати зазначену
постанову, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права,
а зокрема, статей 1, 6 Закону України «Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»(далі -Закону), статей 65, 86
Господарського процесуального кодексу України, статей 1, 11, 15, 22 Закону.
Доводи касаційної скарги полягали в необґрунтованому порушенні справи про
банкрутство за відсутності безспірних грошових вимог, затвердженні судом
реєстру вимог кредиторів без зазначення черговості задоволення грошових вимог,
невмотивованому відкритті ліквідаційної процедури боржника за відсутності
аналізу можливостей відновлення його платоспроможності в ході інших процедур банкрутства.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку
постанову суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин
справи перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку, про відсутність правових підстав для
задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно
до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

За
приписами абзацу 6 частини 11 статті 11 Закону за результатами розгляду заяви
кредитора та відзиву боржника у підготовчому засіданні виноситься ухвала, в
якій визначаються: дата засідання суду, на якому буде винесено ухвалу
про санацію боржника, чи про визнання боржника банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури, чи припинення провадження у справі про банкрутство,
яке має відбутися не пізніше шести місяців після дати проведення підготовчого
засідання суду.

Згідно
з частиною 8 статті 16 Закону до компетенції комітету кредиторів
належить прийняття рішення про: вибори голови комітету; скликання зборів
кредиторів; підготовку та укладення мирової угоди; внесення пропозицій
господарському суду щодо продовження або скорочення строку процедур
розпорядження майном боржника чи санації боржника; звернення до
господарського суду з клопотанням про відкриття процедури санації, визнання
боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, припинення
повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією,
ліквідатора) та про призначення нового арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією, ліквідатора), надання згоди на укладення арбітражним
керуючим значних угод боржника чи угод боржника, щодо яких є заінтересованість;
інші питання, передбачені цим Законом. У роботі комітету має право брати участь
з правом дорадчого голосу арбітражний керуючий, представник працівників
боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи
додатковою відповідальністю та при необхідності представник органу
уповноваженого управляти майном боржника, представник органу місцевого
самоврядування.

Відповідно
до частини 1 статті 22 Закону у випадках, передбачених цим Законом,
господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває
ліквідаційну процедуру.

Отже,
прийняття рішення комітету кредиторів про подальший хід процедури банкрутства
визначено законодавцем як виняткове право комітету кредиторів, а прийняття
рішення про подальший хід процедури банкрутства є обов'язком суду, який
виконується згідно чинного законодавства про банкрутство та не може
обмежуватись неналежним використанням своїх прав учасників (сторін) у справі
про банкрутство.

Як вбачається із матеріалів справи,
за наслідком проведення попереднього судового засідання від 19.12.2006
затверджено реєстр вимог кредиторів, проведено збори кредиторів та сформовано
комітет кредиторів відповідно до протоколу зборів кредиторів №1 від 26.01.2007
(т.1 а.с. 212-214). Інспекція з конкурсними грошовими вимогами до боржника не
зверталася, не була включена до реєстру вимог кредиторів та не ввійшла до
складу комітету кредиторів.

Судом
першої інстанції встановлено, що 02.08.2007 до суду надійшло клопотання
комітету кредиторів боржника про прийняття постанови про визнання боржника
банкрутом та призначення ліквідатором боржника ОСОБА_1 У клопотанні вказано, що
таке рішення було прийнято на засіданні комітету кредиторів  №1 від 26.01.2007 (т.1 а.с. 215-217).

За
змістом оскаржуваної постанови вбачається, що в судовому засіданні 05.09.2007
досліджувались можливості застосування щодо боржника реабілітаційних процедур
банкрутства та встановлено, що заяв та клопотань про відкриття процедури
санації, які передбачені частиною 8 статті 16 Закону, до суду не надходило,
майна боржника недостатньо для задоволення вимог кредиторів. З огляду на встановлене
суд прийняв рішення про відкриття ліквідаційної процедури.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що висновки суду першої
інстанції про обґрунтованість відкриття ліквідаційної процедури узгоджуються з
приписами чинного законодавства про необхідність прийняття рішення про
відкриття ліквідаційної процедури (чи процедури санації) в межах шести місяців
з моменту проведення підготовчого засідання у справі та не порушують положень
частини 8 статті 16 Закону, оскільки комітет кредиторів подав пропозицію  про визначення подальшого ходу процедури
банкрутства та судом встановлено неспроможність боржника задоволити вимоги
кредиторів.

Відтак,
доводи скаржника не спростовують висновків суду про необхідність відкриття
ліквідаційної процедури боржника. Доводи інспекції про незаконність порушення
справи про банкрутство, неповноту ухвали суду про затвердження реєстру вимог
кредиторів колегія касаційного суду вважає необґрунтованими, оскільки скаржник
не довів порушення своїх прав (не набув прав конкурсного кредитора у справі) та
не оскаржував ухвал суду підготовчого  та
попереднього судових засідань. Колегія суддів зазначає, що прийняття постанови
про визнання боржника банкрутом не позбавляє можливості проведення органом
податкової служби перевірки дотримання податкового законодавства, оскільки
обов'язки керівника боржника в ході ліквідаційної процедури виконує призначений
судом ліквідатор боржника.

На
підставі викладеного та керуючись
статтями  111-5,  111-7,
111-9-111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1.
Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.
Києва залишити без задоволення.

2.
Постанову господарського суду міста Києва від 05.09.2007 залишити без
змін.

Головуючий
Л. Катеринчук

Судді                                                                                                 В.
Коваленко

Н. Ткаченко