СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.08                                                                                 Справа № 8/38

За позовом Закритого акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об’єднання «Азот», місто Сєвєродонецьк Луганської області,

до Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», місто Сєвєродонецьк Луганської області, -

про стягнення 10117 грн. 98 коп.,

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П.

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Селіхова Г.А. – юрисконсульт, - довіреність №23-юр від 03.01.08 року;

від відповідача – не з’явився, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену технічну фільтровану воду у сумі 10117,98 грн., а також витрат по сплаті державного мита у сумі 102,00 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено з 14 березня до 04 квітня 2008 року –у зв’язку з неявкою відповідача; ухвалою суду від 27.03.08 року розгляд справи перенесено з 04 квітня на 08 квітня 2008 року –у зв’язку з відрядженням судді Середи А.П.

Представник позивача у судовому засіданні, яке відбулося 08.04.08 року, заявив клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.ст.4-4 та 81-1 ГПК України, а тому його задоволено судом.

Позивач позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не надав, до судового засідання не прибув, участь у ньому свого представника не забезпечив, позов не оспорив, про причини неявки до суду не повідомив, хоча належним чином поставлений до відома про дату, час та місце судових слухань.

Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що ним на юридичну адресу відповідача (місто Сєвєродонецьк, вул. Вілесова, 1 Луганської області, - що підтверджується довідкою державного реєстратора виконкому Сєвєродонецької міської ради Луганської області АБ №933799 від 29.02.08 року) 27.02.08 року за вих. №146; 17.03.08 року за вих. №213 та 27.03.08 року за вих. №266 спрямовано ухвали суду про призначення справи до судових слухань.

Оператором поштового зв’язку жодне з цих поштових відправлень не повернуто до суду.

Згідно ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу чи особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи або закону виступають від її імені, - судом саме на цю адресу були спрямовані вищеназвані поштові відправлення.

У зв’язку з цим суд керується частиною 1 пункту 132 Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.02 року №1155, - в якому сказано, що поштові відправлення можуть бути повернені об’єктом поштового зв’язку за зворотною адресою у разі письмової заяви відправника, письмової відмови адресата, смерті адресата (одержувача), неможливості вручення через відсутність адресата (одержувача) чи закінчення встановленого терміну зберігання.

Будь-які інші дані щодо іншої юридичної адреси відповідача в матеріалах справи відсутні.

Представник позивача не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце судових слухань, а тому, керуючись ст.ст. 22, 43 та 75 ГПК України, розглянув справу за відсутності відповідача –за наявними у ній доказами.

І.Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд дійшов наступного.

27.01.05 року між Закритим акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об»єднання «Азот» (Постачальник; далі –ЗАТ «СО «Азот», - позивач), - з одного боку, - та Державним підприємством «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія»(Споживач; далі –Інститут, - відповідач), - з іншого боку, - укладено договір №17/ОГЭ-34(ФВ), згідно якому Постачальник зобов’язується відпустити 170 тис. кубічних метрів технічної фільтрувальної води, а Споживач зобов’язується своєчасно сплатити вартість наданих йому послуг з водопостачання (пункти 1.1 та 1.2 договору).

Ціна фільтрованої води становить 660,00 грн. за 1000 куб. метрів, крім того, - ПДВ 132,00 грн. (п.3.1).

У випадку зміни вартості сировини, матеріалів, енерговитрат та інших складових, які входять до складу ціни води, ціна визначається додатково. угодою (п. 3.2).

Споживач зобов’язаний до 1 числа планованого місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Постачальника 100% вартості заявленої кількості фільтрованої води на наступний календарний місяць (п. 3.3).

У разі невиконання п. 3.3 цього договору Постачальник має право припинити подачу фільтрованої води (п. 3.5).

За невиконання Споживачем умов цього договору до нього застосовуються санкції у відповідності з Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94 року №65 (п. 4.1).

У випадку несвоєчасної оплати спожитої фільтрованої води Постачальник нараховує Споживачу пеню у розмірі 0,3% від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня (п. 4.2).

Договір укладається до 31 грудня 2005 року та набирає чинності з моменту його підписання (п.5.1).

Договір може бути продовжено на новий термін на тих же умовах на підставі письмового звернення Споживача та згоди Постачальника, з укладенням додаткової угоди (п. 5.3).

27.04.05 року сторони уклали додаткову угоду до цього договору, згідно якій до основного договору не внесено змін, які б вплинули на суть спору, який є предметом даного розгляду.

24.10.05 року сторони уклали додаткову угоду №1, відповідно до якої внесли зміни до пункту 3.1 основного договору, виклавши його у такій редакції: «Ціна 1000 куб.м фільтрованої води з 1 листопада 2005 року становить 720,00 грн. без ПДВ, а ПДВ –144,00 грн.».

15.11.05 року вони уклали додаткову угоду до основного договору, згідно якій термін його дії продовжено до 31 грудня 2006 року (пункт 5.1 договору).

28.12.05 року сторони уклали додаткову угоду до основного договору, згідно якій його пункт 3.1 виклали у наступній редакції: «Ціна 1000 куб. м питної води з 1 січня 2006 року становить 800,00 грн., без ПДВ, а ПДВ –160,00 грн.».

02.06.06 року сторони уклали додаткову угоду до цього договору, згідно якій внесли до основного договору наступні зміни:

пункт 3.1 викласти у наступній редакції: «Ціна фільтрованої води з 12 червня 2006 року складає 1200,00 грн. без ПДВ, а ПДВ –240,00 грн.».

розділ 3 договору доповнити пунктом 3.9, який викласти у наступній редакції: «кінцевий розрахунок за спожиту фільтровану воду Споживач зобов’язаний здійснити до 10 числа місяця, наступного за звітним».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору Постачальник за період з 29.09.06 року по 31.10.06 року відпустив Споживачу технічної фільтрованої води на суму 21911,04 грн. (з урахуванням ПДВ), що підтверджується наданими позивачем до справи рахунками-фактурами:

№21199 від 29.09.06 року на суму 13374,72 грн.;

№23120 від 31.10.06 року на суму 8536,32 грн.

З наявних у справі доказів вбачається, що Споживач частково вжив заходів до погашення боргу, сплативши його частку у розмірі 11793,06 грн., у зв’язку з чим на час розгляду спору залишок несплаченої суми боргу становить 10117,98 грн.

Сторони здійснили взаємозвірку стану сплати боргу та склали відповідний акт, яким підтвердили вищеназвану суму залишку боргу.

Отже, позивач стверджує, а відповідач - повністю визнав, що він лише частково сплатив суму боргу, а тому залишок основного платежу станом на час розгляду цього спору становить 10117,98 грн.

ІІ.Заслухавши представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі (з урахуванням зменшення позивачем суми позову) з таких підстав.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі –ЦКУ) зобов'язання для фізичних та юридичних осіб виникають внаслідок вчинення ними дій, передбачених цим Кодексом, у т.ч. - укладення договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків ( частина 1 ст. 626 ЦКУ).

Зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 ст.509 ЦКУ).

Закон –ст.525 ЦКУ – не передбачає права сторони на односторонню відмову від виконання зобов'язань.

Згідно ст.526 ЦКУ зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 ЦКУ встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Як сказано у частині 1 ст. 530 ЦКУ, якщо у зобов’язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини, які існують між сторонами за цим спором, належать до постачання (купівлі-продажу).

Тобто відповідач, отримавши від позивача товар на вищезгадану суму, повинен був у визначений договором строк оплатити їх вартість, однак зробив це не у повному обсязі.

Згідно ст.655 ЦКУ за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач по справі належним чином виконав вимоги ст.ст.662 та 663 ЦКУ, - тобто передав відповідачу обумовлену договором кількість товару.

Відповідач припустився порушення вимог чинного цивільного законодавства та умов договору.

Так, статтею 691 ЦКУ встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо ціну встановлено залежно від ваги товару, вона визначається за вагою нетто, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.

Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Якщо продавець прострочив виконання обов'язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Отримавши від позивача товар (технічну фільтровану воду), відповідач повинен був дотримуватися як вимог вищецитованої статті, так і умов пунктів 1.2 та 3.3 договору, тобто у 10-денний термін (з урахуванням внесених до нього змін) оплатити його вартість.

Такий його обов’язок передбачено частинами 1 та 2 ст. 692 ЦКУ, якими встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, - а також п.п.1.2 та 3.3 договору.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

З огляду на те, що відповідач не вчинив таких дій, позивач цілком правомірно скористався правилом частини 3 ст. 692 ЦКУ, в якій сказано, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, з боку відповідача має місце неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору (порушення зобов’язань).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦКУ).

Згідно п.п.3 та 4 статті 611 Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частинами 1 та 2 статті 612 ЦКУ визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні умов договору, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦКУ).

Боржник, який порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредиторові спричинені збитки.

Розмір збитків, спричинених порушенням зобов'язання, доказується кредитором (частини 1 та 2 ст.623 ЦКУ).

Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.

Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків (ст. 624 ЦКУ).

Оцінивши доводи позивача та наявні у справі докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.44, 47-1 та 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача як на сторону, яка порушила закон та умови договору.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 525, 526, 530, 560, 610-612, 614, 623, 655, 691 та 692 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.44, 47-1, 49,75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», ідентифікаційний код 04687873, яке знаходиться за адресою: місто Сєвєродонецьк, вул. Вілесова, 1 Луганської області, - на користь Закритого акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об’єднання «Азот», ідентифікаційний код 33270581, яке знаходиться за адресою: місто Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5 Луганської області, - заборгованість у сумі 10117 (десять тисяч сто сімнадцять) грн. 98 коп., а також витрати по сплаті державного мита у сумі 102 (сто дві) грн. 00 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні 08.04.2008 року за згодою представника позивача оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного господарського суду у 10-денний термін з дня підписання.

Рішення складено у повному обсязі та підписано – 10 квітня 2008 року.

Суддя                                                    А.П.Середа