ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2008 р.

Справа № 22/26-08-683

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Картере В.І.

суддів:                              Жекова В.І., Пироговського В.Т.

при секретарі судового засідання –Кубік О.В.

за участю представників:

від позивача —не з'явився, належним чином повідомлений

від відповідача —Корнєєва К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дитячого спеціалізованого клінічного санаторію “ХАДЖИБЕЙ” Міністерства охорони здоров'я України

на рішення господарського суду Одеської області від 16.04.2008р.

по справі № 22/26-08-683

за позовом Дитячого спеціалізованого клінічного санаторію “ХАДЖИБЕЙ” Міністерства охорони здоров'я

до Закритого акціонерного товариства “Київстар Дж. Ес. Ем.” в особі філії ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” у м. Одесі

про зобов'язання до вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

Дитячий спеціалізований клінічний санаторій “ХАДЖИБЕЙ” Міністерства охорони здоров'я України (далі - ДСКС “ХАДЖИБЕЙ”) звернувся до господарського суду Одеської області із позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив визнати таким, що припинив свою дію з 31.12.2007р. договір про надання послуг з утримання обладнання №307/02 від 19.02.2002р., укладений між ДСКС “ХАДЖИБЕЙ” та ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” в особі філії ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” у м. Одесі (далі - ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.”) та зобов'язати ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” укласти договір оренди на право тимчасового платного користування і покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано із посиланням на те, що ДСКС “ХАДЖИБЕЙ” неодноразово у 2006-2007 роках повідомляв ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” про невідповідність форми договору вимогам чинного законодавства та припинення дії договору після закінчення строку на який він був укладений.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.04.2008р. (суддя Торчинська Л.О.) у позові відмовлено.

Обґрунтовуючи висновок про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на приписи ч.3 ст.184, ч.4 і ч.7 ст. 179 ГК України, ст. ст. 641, 638 ЦК України та ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ДСКС “ХАДЖИБЕЙ” подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове. При цьому, яке саме має бути нове рішення апелянт не зазначив.

В апеляційній скарзі ДСКС “ХАДЖИБЕЙ” стверджує про належне і своєчасне (відповідно до умов договору) повідомлення відповідача про припинення дії договору.

Також, апелянт послався на те, що ДСКС “ХАДЖИБЕЙ” заснований на державній власності і підпорядкований Міністерству охорони здоров'я України, а тому дозвіл на укладення договору оренди санаторію надає МОЗ України та Фонд державного майна України.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

19.02.2002р. між Дитячим спеціалізованим клінічним санаторієм “ХАДЖИБЕЙ” (Виконавець) та ЗАТ „Київстар Дж.Ес.Ем.”, в особі Одеської філії (Замовник) укладений договір на надання послуг з обслуговування та утримання обладнання № 304/02, згідно умов якого Замовник передає, а Виконавець приймає на обслуговування та утримання в погоджених сторонами місцях обладнання станції мобільного зв'язку Замовника за адресою: Одеська область, с.Усатове, .вул. Вернідуба, 1.

Втім, як вбачається із змісту вказаного договору та наявних у справі листів відповідача на адресу регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, метою укладання вказаного договору є не надання позивачем послуг з обслуговування та утримання обладнання, а передача позивачем у платне користування відповідачу відокремленої частини приміщення на даху площею 8, 75 кв.м. та ділянки даху площею 5 кв.м. на будівлі санаторію, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Усатове, .вул. Вернідуба, 1, тобто передача майна в оренду.

Таким чином, правочин, який вчинено сторонами при укладанні договору на надання послуг з обслуговування та утримання обладнання № 304/02 від 19.02.2002р. спрямовано на приховування іншого правочину –договору оренди нерухомого майна, що знаходиться в державній власності.

У відповідності із приписами ч.2 ст. 58 ЦК УРСР (чинного на момент укладання договору), якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Вказана норма ЦК УРСР кореспондується із приписами ст.235 ЦК відповідно до яких, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, до спірного договору слід застосовувати правила передбачені для договору оренди державного майна тобто положення Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір укладений без дотримання приписів ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, якими визначений порядок укладення договору оренди.

Зокрема, відповідач не направляв позивачу заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, а позивач в свою чергу не надсилав копії вказаних документів органу, уповноваженому управляти майном, для надання висновків про умови договору оренди, а також не отримував дозволу Фонду державного майна України на надання майна в оренду.

Отже, фактично за спірним договором державне майно передано в оренду без погодження із органом, уповноваженим управляти майном та Фондом державного майна України, тобто без дотримання вимог Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Згідно із статтею 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Зазначена норма ЦК УРСР кореспондується із приписами ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, зокрема, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів ч1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов’язані з його недійсністю .

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пунктом 1 статті 83 ГПК України передбачено право господарського суду визнати недійсним договір, який суперечить законодавству.

Також, частиною 5 ст. 216 ЦК України визначено право суду застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи викладене апеляційний господарський суд вважає за необхідне визнати недійсним договір про надання послуг з утримання обладнання №307/02 від 19.02.2002р., укладений між ДСКС “ХАДЖИБЕЙ” та ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” та застосувати правові наслідки недійсності правочину, а саме з метою повернення об’єкту оренди позивачу зобов’язати ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” за власні кошти демонтувати обладнання станції мобільного зв'язку, розташовані за адресою: Одеська область, с.Усатове, вул. Вернідуба, 1.

Що стосується позовних вимог про визнання договору про надання послуг з утримання обладнання №307/02 від 19.02.2002р. таким, що припинив свою дію, то такий спосіб захисту як визнання факту припинення правочину чинним законодавством не передбачений і його застосування призведе до порушення приписів ст. 19 Конституції України.

З огляду на викладене такий спір не підлягає розгляду в господарських судах України, а тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1 ст. 80 ГПК України.

Зазначені вище обставини не були враховані судом першої інстанції при прийнятті оскарженого судового рішення, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволені позовних вимог про визнання договору про надання послуг з утримання обладнання №307/02 від 19.02.2002р. таким, що припинив свою дію.

Відносно позовних вимог про зобов’язання ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” укласти договір оренди на право тимчасового платного користування слід зазначити наступне.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 179 ГК України укладання господарського договору є обов’язковим для сторін якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 187 ГК України визначено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо сторони зобов’язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі не укладали ніяких попередніх договорів.

Також, між сторонами відсутні правовідносини за яких укладання договору оренди для них є обов’язковим.

За таких обставин правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов’язання ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” укласти договір оренди на право тимчасового платного користування відсутні, а тому апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи викладене, рішення місцевого господарського суду підлягає відповідній зміні у зв’язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 85, 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дитячого спеціалізованого клінічного санаторію “ХАДЖИБЕЙ” Міністерства охорони здоров'я України - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 16.04.2008р. по справі №22/26-08-683 - змінити.

Провадження у справі щодо позовних вимог про визнання договору про надання послуг з утримання обладнання №307/02 від 19.02.2002р. таким, що припинив свою дію - припинити.

У задоволенні позовних вимог про зобов’язання ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” в особі Одеської філії укласти договір оренди на право тимчасового платного користування - відмовити.

Визнати недійсним договір про надання послуг з утримання обладнання №307/02 від 19.02.2002р., укладений між ДСКС “ХАДЖИБЕЙ” та ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” в особі філії ЗАТ “Київстар Дж. Ес. Ем.” у м. Одесі.

Зобов'язати ЗАТ „Київстар Дж.Ес.Ем.” в особі Одеської філії, за власні кошти демонтувати обладнання станції мобільного зв'язку, розташовані за адресою: Одеська область, с.Усатове, вул. Вернідуба, 1.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                            В.І. Картере

Судді:                                                                                В.І. Жеков

В.Т. Пироговський

Повний текст постанови підписаний 12.06.2008р.