КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2008                                                                                           № 32/521

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:           Барицької Т.Л.

Ропій Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Шапіро С.Г. (дов. № б/н від 16.10.2007);

від відповідача - Шмонденко Д.В. (дов. № 225-КР-55 від 16.01.2008); від третьої особи - Орлова В.Д. (дов. № 85 від 01.03.2007)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Київська міська спілка автомобілістів"

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.11.2007

у справі № 32/521 (Хрипун О.О.)

за позовом                               Громадської організації "Київська міська спілка автомобілістів"

до                                                   Київська міська рада

третя особа відповідача           Закрите акціонерне товариство "Молодіжний житловий комплекс "Оболонь"

про                                                  визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2007 Громадській організації „Київська міська спілка автомобілістів” відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним п. 74 рішення Київської міської ради від 07.07.2001 № 381/1357 „Про погодження місць розташування об’єктів”, яким зокрема, припинено Всеукраїнській спілці автомобілістів право користування земельною ділянкою площею 0,23 га., відведеною відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 06.06.83 № 973 „Про часткову зміну рішення виконкому міськради від 15.02.82 № 218 „Про поліпшення умов руху транспорту та пішоходів в центральній частині міста”.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Громадська організація „Київська міська спілка автомобілістів” звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 16.11.2007 у справі № 32/521 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилається на те, що при прийнятті рішення суд порушив норми матеріального права, визнав встановленими обставини, які недоведені, але мають значення для справи, висновки, які викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Висновок про відсутність порушень прав позивача у зв’язку з прийняттям оскаржуваного рішення суд безпідставно обґрунтовує з посиланням на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.09.2006, яким встановлено, що ГО „Київська міська організація Всеукраїнської спілки автомобілістів” та ГО „Київська міська спілка автомобілістів” є різними юридичними особами, які не пов’язані відносинами правонаступництва.

ГО „Київська міська організація Всеукраїнської спілки автомобілістів”, правонаступником якої є позивач, мала спірну земельну ділянку у тимчасовому довгостроковому користуванні і на момент прийняття спірного рішення строк користування не закінчився.

Судом помилково застосовані до спірних відносин положення Земельного кодексу України в редакції від 08.07.1970, оскільки під час дії строку користування земельною ділянкою набув чинності Земельний кодекс УРСР в редакції від 18.12.1990.

У відзиві на апеляційну скаргу Київська міська рада доводи скарги вважає безпідставними, оскільки права позивача оскаржуваним рішенням не порушені, строк користування спірною земельною ділянкою у апелянта закінчився, оскільки земельна ділянка надавалась у короткострокове користування, строк позовної давності пропущено ним без поважних причин, тощо.

Представник третьої особи просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з тих підстав, що позивач не надав правовстановлюючий документ, що підтверджує титульне користування земельною ділянкою, доказів сплати земельного податку та доказів невідповідності оскаржуваного рішення вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав це рішення.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів були заслухані пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та встановлене наступне.

Позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про визнання недійсним п. 74 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 № 381/1357 „Про погодження місць розташування об’єктів”.

Рішенням господарського суду першої інстанції в позові відмовлено повністю. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано жодного правовстановлюючого документу на підтвердження права власності чи користування земельною ділянкою, розміщеною за адресою: м. Київ, вул. Боженко, 56; Закрите акціонерне товариство „Молодіжний житловий комплекс „Оболонь” є належним землекористувачем спірної земельної ділянки; позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів у зв’язку з прийняттям Київською міською радою оскаржуваного рішення.

Апеляційний господарський суд з висновками, викладеними в оскаржуваному рішенні, не погоджується, вважає, що господарським судом першої інстанції неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому законом порядку набули статус суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до вимог ст. 20 ГК України права та законні інтереси суб’єктів господарювання та споживачів захищаються шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб’єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб’єктів господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Позивач просить визнати недійсним п. 74 рішення Київської міської ради від 05.07.2007 № 381/1357 „Про погодження місць розташування об’єктів”, яким припинено Всеукраїнській спілці автомобілістів право користування земельною ділянкою, площею 0,23 га, відведеною відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 06.06.1983 № 973 „Про часткову зміну рішення виконкому міськради від 15.02.1982 № 218 „Про поліпшення умов руху транспорту та пішоходів в центральній частині міста”, у зв’язку із закінченням строку, на який було надано земельну ділянку, та віднесено її до земель міської забудови. Підставою для визнання вказаного пункту недійсним позивач зазначає те, що прийняте рішення порушує охоронювані законом права та інтереси позивача, як користувача земельної ділянки, площею 0,23 га, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 06.06.1983 № 973, строк користування якої не закінчився.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 06.06.1983 № 973 „Про часткову зміну рішення виконкому міськради від 15.02.1982 № 218 „Про поліпшення умов руху транспорту та пішоходів в центральній частині міста” Київській міській раді товариства „Автомотолюбитель” відведено в тимчасове користування земельну ділянку площею близько 0,15 га по вул. Боженка, 56 для влаштування стоянки тимчасового користування службового та індивідуального транспорту. На вказаній земельній ділянці землекористувачем було побудовано та введено в експлуатацію автостоянку № 40.

09.03.1993 постановою № 4 Київської міської ради Українського республіканського добровільного товариства „Автомотолюбитель” у зв’язку з прийняттям Постанови Верховної Ради України „Про порядок введення в дію Закону України „Про об’єднання громадян” від 16.06.1992 внесено термінологічні зміни у назву, а саме назву „Київська міська рада Українського республіканського добровільного товариства „Автомотолюбитель” змінено на „Київську міську організацію Всеукраїнської спілки автомобілістів”, абревіатура КМО ВСА. Київська міська організація Всеукраїнської спілки автомобілістів є правонаступником Київської міської ради товариства „Автомотолюбитель”.

29.04.1993 управлінням юстиції Київської міської держадміністрації зареєстровано Статут Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, згідно з яким вищим керівним органом організації спілки є конференція, до компетенції якої належить прийняття статуту організації спілки, внесення до нього змін і доповнень.

Конференціями Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів 10.11.1994, 03.03.2000 вносились зміни до Статуту Організації.

08.02.2005 Київським міським управлінням юстиції зареєстровано новий Статут Громадської організації „Київська міська спілка автомобілістів”, прийнятий конференцією Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів 22.12.2004. Пунктом 1.1. Статуту передбачено, що Громадська організація „Київська міська спілка автомобілістів” є правонаступником у майнових, немайнових та інших правах Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.09.2006 позов ГО „Всеукраїнської спілки автомобілістів” про визнання недійсним абзацу 1 п. 1.1. Статуту Київської міської спілки автомобілістів задоволено та визнано недійсним абзац 1 п. 1.1. Статуту ГО „Київська міська спілка автомобілістів” відповідно до якого ГО „Київська міська спілка автомобілістів” є правонаступником у майнових, немайнових та інших правах Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, зареєстрованого Київською міською державною адміністрацією 29.04.1993 (свідоцтво № 10), яка припинила свою діяльність шляхом реорганізації.

19.01.2007 Київським міським управлінням юстиції зареєстровано Статут Громадської організації „Київська міська спілка автомобілістів”, прийнятий конференцією Київської міської спілки автомобілістів 10.10.2006. Абзацом 1 п. 1.1. якого визначено, що ГО „Київська міська спілка автомобілістів” є правонаступником у майнових, немайнових та інших правах Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів та який діяв на час звернення позивача до господарського суду.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02.07.2007, яке набрало законної сили, позов ГО „Київська міська спілка автомобілістів” про визнання абзацу 1 п. 1.1. Статуту ГО „Київська міська спілка автомобілістів” залишено без задоволення та встановлено, що ГО „Київська міська спілка автомобілістів” є правонаступником Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів.

Відповідно до ст. 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов’язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

З огляду на наведене апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що Громадська організація „Київська міська спілка автомобілістів” є правонаступником Київської міської ради товариства „Автомотолюбитель”, якій було виділено в тимчасове користування земельну ділянку в 1983 році, а також про порушення прав позивача як землекористувача у зв’язку з прийняттям рішення про припинення права користування земельною ділянкою.

Отже, суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановив, що право позивача, про захист якого він просить, порушено.

Враховуючи, що текст рішення Київської міської ради від 07.07.2001 № 381/1357 „Про погодження місць розташування об’єктів” містить неточності, а також те, що про існування такого рішення позивач дізнався в листопаді 2006 року, суд на підставі ст. 53 ГПК України вважає за можливе відновити строк позовної давності щодо вимоги про визнання вищезазначеного рішення недійсним.

Згідно із ст. 27 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на момент прийняття Київською міською радою рішення від 07.07.2001 № 381/1357 про припинення права користування земельною ділянкою право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється зокрема у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу тощо.

Відповідно до ст. 7 цього Кодексу тимчасове користування землею може бути короткостроковим – до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п’яти років.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 06.06.83 № 973 „Про часткову зміну рішення виконкому міськради від 15.02.82 № 218 „Про поліпшення умов руху транспорту та пішоходів в центральній частині міста” Київській міській раді товариства „Автомотолюбитель” відведено в тимчасове користування земельну ділянку площею близько 0,15 га. по вул. Боженка, 56 без зазначення строку користування.

Згідно із ст. 15 Земельного кодексу Української РСР, введеного в дію Законом N 2874-VII від 08.07.70, тимчасове користування землею могло бути короткостроковим – до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років.

Оскільки в зазначеному вище рішенні строк тимчасового користування земельною ділянкою не визначено, суд вважає землекористувача земельної ділянки по вул. Боженко, 56 таким, що отримав право довгострокового користування та зберігав це право станом на день введення в дію нового закону, що регулює відносини землекористування.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 18.10.1990 „Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР” визнано таким що втратив чинність Земельний кодекс Української РСР, затверджений Законом Української РСР від 8 липня 1970 року, та введено в дію з 15 березня 1991 року, крім глави 5, Земельний кодекс Українсько РСР. Згідно з п. 5 цієї Постанови громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.           Враховуючи, що з введенням в дію Земельного кодексу України в редакції від 18.10.1990 строк тимчасового користування земельною ділянкою збільшено до 25 років, суд дійшов висновку, що станом на день прийняття спірного рішення Київською міською радою строк, на який було надано в користування земельну ділянку площею близько 0,15 га. по вул. Боженка, 56 в м. Києві не закінчився, а тому у відповідача були відсутні підстави припиняти право користування нею у зв’язку з закінченням строку, на який її було надано.

Виходячи з наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що п. 74 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 № 381/1357 „Про погодження місць розташування об’єктів” порушує права та законні інтереси позивача, як законного користувача земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 06.06.1983 № 973 і не відповідає ст. 7 та п. 2 ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України.

При цьому, апеляційний господарський суд вважає, що п. 74 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 № 381/1357 частково порушує права та законні інтереси позивача, оскільки вказаним пунктом земельну ділянку, площею 0,17 га відведено ЗАТ „Молодіжний житловий комплекс „Оболонь” із земель міської забудови, що не стосується прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Доводи відповідача та третьої особи, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, апеляційним господарським судом не приймаються до уваги з урахуванням того, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 „Про судове рішення” із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 № 4, від 25.12.1992 № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України.

Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний господарський суд зазначає, що господарський суд першої інстанції зобов’язаний встановити всі обставини справи, навести доводи, за якими приймає чи відхиляє ті чи інші докази, якими спростовує доводи як позивача так і відповідача, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів, чого господарський суд першої інстанції не зробив.

На підставі викладеного та матеріалів справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації „Київська міська спілка автомобілістів” на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2007 у справі № 32/521 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2007 у справі № 32/521 скасувати, викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

„Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним п. 74 рішення Київської міської ради від 07.07.2001 № 381/1357 „Про погодження місць розташування об’єктів” за виключенням речення „площею 0,17 га на землях міської забудови”.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул.. Хрещатик, 36, код 2883141, р/р 162 в УДК м. Києва) на користь Громадської організації „Київська міська спілка автомобілістів” (04050, м. Київ, вул.. Дегтярівська, 8-а, р/р 01 в Шевченківському відділенні КМФ 322012, )” 42,50 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.”.

Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи № 32/521 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька Т.Л.

Ропій Л.М.