ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.08.08 р.                     Справа № 36/143

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко, при секретарі судового засідання І.О.Губенко, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Запоріжвогнетрив” м.Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Сіверський доломіт” Артемівського району

про: стягнення 117 474грн. 08коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: Берегова С.М. по дов. №18-2 від 03.01.08р.;

від відповідача: Мілько С.А. по дов.№40/13 від 03.02.06р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство „Запоріжвогнетрив” м.Запоріжжя, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Сіверський доломіт” Артемівського району, про стягнення основного боргу в сумі 105 000грн. 00коп., суми інфляції 6 127грн. 30коп., 3% річних в сумі 749грн. 99коп., пені в сумі 5 596грн. 79коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір №10 від 26.12.06р., додаток №1 до договору, додаткові угоди до нього, рахунок-фактуру, квитанцію про приймання вантажу, сертифікат якості, банківські виписки, претензію №18-165 від 24.01.08р., відповідь на претензію №55/11сб від 06.02.08р., угоду №18-233 від 12.02.08р., розрахунок.

Відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство „Запоріжвогнетрив”, та відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Сіверський доломіт”, 26.12.06р. уклали договір №10.

Пунктом 1.1 названого договору сторони визначили, що позивач зобов’язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити вогнетривку продукцію, в обсягах по кількості та якості, оговорених у додатках, які є невід’ємною частиною даного договору.

Згідно п.4.1 договору відповідач повинен здійснити оплату продукції протягом 90 календарних днів з дати відвантаження шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Додатком №1 до договору сторони визначили найменування продукції, її кількість, якість та вартість: ПХЦ-28 у кількості 50тн. за ціною 2 147грн., ПХЦ-29 у кількості 15тн. за ціною 2 147грн., дер. лотки у кількості 45шт. за ціною 42грн., євроупаковка у кількості 45шт. за ціною 36грн., а всього на суму 171 678грн. з урахуванням ПДВ, ДСТУ 21436-75 з ізм.№1-4.

12.04.07р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, якою домовились про додаткове відвантаження вогнетривкої продукції марки ПХЦ-28 у кількості 45тн. за ціною 2 300грн., та ПХЦ-29 у кількості 20тн. за ціною 2 300грн., ДСТУ 21436:2006, а також тари: дер.лотки у кількості 45шт. за ціною 38грн., євроупаковка у кількості 45шт. за ціною 42грн., упаковка в плівку у кількості 65тн. за ціною 14грн., а всього на суму 184 812грн. з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою №2 від 20.08.07р., сторони домовились про додаткове відвантаження вогнетривкої продукції марки ПХЦ-28 у кількості 31тн. за ціною 2 500грн., та ПХЦ-29 у кількості 4тн. за ціною 2 500грн., ДСТУ 21436:2006, а також тари: дер.лотки у кількості 25шт. за ціною 38грн., євроупаковка у кількості 25шт. за ціною 42грн., упаковка в плівку у кількості 35тн. за ціною 14грн., а всього на суму 107 988грн. з урахуванням ПДВ.

Крім того, цією додатковою угодою сторони визначили, що відповідач здійснює оплату продукції протягом 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

В подальшому, між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №3 від 20.09.07р. до договору, згідно якої сторони домовилися про додаткове відвантаження залізничним транспортом вогнетривкої продукції марки ПХЦ-28 у кількості 50,682тн. за ціною 2 500грн., та ПХЦ-29 у кількості 15,120тн. за ціною 2 500грн., ДСТУ 21436:2006, а також тари: дер.лотки у кількості 45шт. за ціною 38грн., євроупаковка у кількості 45шт. за ціною 42грн., упаковка в плівку у кількості 65,802тн. за ціною 14грн., а всього на суму 202 831грн. 48коп. з урахуванням ПДВ.

Також, означеною додатковою угодою сторони встановили, що відповідач здійснює оплату продукції протягом 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

На виконання умов договору та додаткових угод до нього, позивач поставив відповідачу вогнетривку продукцію, що підтверджується квитанцією про приймання вантажу №45742760.

Для оплати переданої продукції позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №4-17365 від 23.09.07р. на суму 199 491грн. 55коп.

Однак у порушення умов договору відповідач отриману продукцію оплатив частково в сумі 50 000грн. 00коп., що підтверджується банківською випискою від 28.12.07р., внаслідок чого за ним виникла заборгованість в сумі 149 491грн. 55коп.

У зв’язку з цим, позивач направив на адресу відповідача претензію №18-165 від 24.01.08р. про погашення боргу.

У відповідь на претензію відповідач направив на адресу позивача лист №55/11сб від 06.02.08р., в якому визнав претензію в повному обсязі, та просив реструктурувати йому борг на 3 місяці, починаючи з лютого 2008 року.

Позивач з даною пропозицією відповідача погодився, і 12.02.08р. сторони уклали угоду №18-233, згідно якої відповідач зобов’язався ліквідувати заборгованість перед позивачем в сумі 149 491грн. 55коп. такі строки:

-50 000грн. – до 01.03.08р.

-50 000грн. – до 01.04.08р.

-49 491грн. 55коп. – до 01.05.08р.

Взяті на себе зобов’язання за означеною угодою відповідач також належним чином не виконав, заборгованість оплатив частково в сумі 44 491грн. 55коп., про що свідчать банківські виписки від 17.03.08р. на суму 10 000грн. та від 30.04.08р. на суму 34 491грн. 55коп., у зв2язку з чим за ним виникла заборгованість в сумі 105 000грн.

Заборгованість в сумі 105 000грн. 00коп. відповідачем до теперішнього часу не оплачена, у зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що на момент прийняття рішення зобов’язання відповідача перед позивачем залишилось невиконаним, що є порушенням норм статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Таким чином, враховуючи те, що факт заборгованості підтверджується матеріалами справи, договором №10 від 26.12.06р., додатком №1 до договору, додатковими угодами до договору, рахунок-фактурою, квитанцією про приймання вантажу, банківськими виписками, претензією №18-165 від 24.01.08р., угодою №18-233 від 12.02.08р., суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Порушення відповідачем строків оплати тягне за собою обов»язок сплати пені у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення (п.2.3 угоди №18-233 від 12.02.08р.), однак позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, та ст. ст. 231,232 Господарського кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, згідно якого сума пені складає 5 596грн. 79коп., з огляду на наявність заборгованості, суд вважає, що вимоги позивача в цій обґрунтовані, доведені належним чином та підлягають задоволенню.

Водночас, згідно статті 625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

За розрахунком позивача сума інфляції складає 6 127грн. 30коп., а 3% річних – 749грн. 99коп., з огляду на наявність заборгованості, суд заявлені вимоги в цій частині позову також задовольняє.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 525, 526, 530, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Запоріжвогнетрив” м.Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю „Сіверський доломіт” Артемівського району про стягнення 117 474грн. 08коп. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сіверський доломіт” на користь Відкритого акціонерного товариства „Запоріжвогнетрив” основний борг в сумі 105 000грн. 00коп., суму інфляції 6 127грн. 30коп., 3% річних в сумі 749грн. 99коп., пеню в сумі 5 596грн. 79коп., витрати по сплаті держмита в сумі 1 174грн. 74коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн. 00коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Будко Н.В.