ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2008 р. Справа № 40/04-08

вх. № 2240/4-40

Суддя господарського суду Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання Карімов В.В.

за участю представників сторін:

позивача - Коваленко Д.М., дов. № 66-01-16/271 від 26.12.2007 року відповідача - 1. не з*явився, 2. Красніков П.І., дов. від 13.03.2008 року

розглянувши справу за позовом Національного технічного університету "Харківський Політехнічний інститут", м. Харків

до 1. Харківської міської ради, м. Харків, 2. Приватного підприємства фірми "Антей", м. Харків

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Розглядається вимога про визнання недійсним договору оренди земельноїділянки від 09 грудня 1999 року № 231/99 між виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області та Приватним підприємством фірмою "Антей", як такий, що порушує право Національного технічного університету "Харківський Політехнічний інститут" - співвласника новозбудованої будівлі, користування своєю часткою будівлі та про зобов*язання Харківську міську раду Харківської області оформити право Національного технічного університету "Харківський Політехнічний інститут" на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 0,0687 га. за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79/1 та видати Національному технічному університету "Харківський Політехнічний інститут" відповідний Акт.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що згідно угоди про врегулювання суперечливостей від 07 грудня 1994 року між МПП "ЕПСА" та Харківським державним політехнічним інститутом у власності Держави Україна та з урахуванням такого в оперативному управлінні університету знаходиться підземна (підвальна) частина приміщення і частина другого поверху надбудови в будівлі по вул. Пушкінська, 79/1.

Представник позивача у судовому засіданні і у наданому письмовому поясненні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі, зазначає, що на підставі зазначеної угоди позивачу - Національному технічному університету "Харківський Політехнічний інститут" належить 39/100 частини в праві власності на будинок по вул. Пушкінській, 79/1 в м. Харкові.

Представник першого відповідача у судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник другого відповідача у судовому засіданні і у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує. Вважає спірний договір оренди земельної ділянки таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, через що підстав для визнання його недійсним не існує.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та другого відповідача, судом встановлено наступне.

Згідно розпорядження Харківського міського голови від 22 грудня 1998 року за № 2468, між Харківською міською Радою та приватним підприємством фірмою "Антей" 09 грудня 1999 року було укладено договір оренди земельної ділянки №231/99 загальною площею 0,0687 га. Зазначений договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано у виконавчому комітеті Харківської міської ради 21 грудня 1999 року за №231/99.

Відповідно до умов зазначеного договору оренди земельної ділянки за № 231/99, земельна ділянка загальною площею 0,0687 га була надана приватному підприємству фірмі "Антей" в оренду для експлуатації офісу.

Матеріалами справи підтверджується, що зазначена земельна ділянка була надана в тимчасове платне користування в межах і на умовах, які були передбачені договором на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 22 січня 1996 року №270, укладеного між виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів та приватною аудиторською фірмою "ЕПСА". Також матеріали справи свідчать, що при здійсненні будівництва приватною аудиторською фірмою "ЕПСА" офісу з надбудовою 3-го поверху над існуючим 2-х поверховим будинком по вул. Пушкінський, 79/1, згідно рішення Виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів від 25 жовтня 1995 року № 817, межі земельної ділянки для будівництва та експлуатації, що є предметом спірного договору оренди, були погоджені позивачем.

Згідно статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно статтей 13 та 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Форма спірного договору оренди землі відповідає зазначеним вимогам законодавства, що згідно статті 2 Закону України "Про оренду землі" регулює правовідносини пов’язані з орендою землі.

Також суд відзначає, що відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначені істотні умови договору оренди землі, а також встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року з подальшими змінами та доповненнями від 25 травня 1998 року судом зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Позивач під час розгляду справи не довів наявність зазначених обставин, які б свідчили про недійсність спірного договору оренди земельної ділянки від 09 грудня 1999 року № 231/99, укладеного між відповідачами та з якими закон пов’язує можливість визнання вказаного договору недійсним.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26 травня 1993 року № 236 у позивача, при його згоді, було вилучено із користування земельну ділянку площею, орієнтовно 0.15 га та ця земельна ділянка була надана МПП "ЕПСА" для виконання надбудови 2-х поверхового офісу, в тому числі 0.07 га в довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років, 0.08 га в тимчасове користування на умовах оренди на період будівництва.

Згідно статті 27 та 31 Земельного Кодексу України, що діяв на той час, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

Отже з 1993 року позивач був на законних підставах позбавлений права на користування спірною земельною ділянкою, що була в нього вилучена, та про що зазначав у позові сам позивач та не заперечував у судовому засіданні його представник, а й отже його твердження про порушення його прав щодо користування земельною ділянкою, що є предметом спірного договору спростовується наявними в справі доказами.

Слід зазначає, що п. 1.15 рішення Харківської міської ради від 24 листопада 2004 року "Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам" позивачу - Національному технічному університету "Харківський Політехнічний інститут" була надана згода на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 4,4 га по вул. Пушкінській, 79 та вул. Артема, 46-а для експлуатації та обслуговування житлового будинку, не житлових будівель та гуртожитків.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так відповідно до постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 року по справі № 38/37-07 за позовом Національного технічного університету "Харківський Політехнічний інститут" до Харківської міської ради про визнання права вільного користування земельною ділянкою в задоволенні зазначених позовних вимог Національному технічному університету "Харківський Політехнічний інститут" було відмовлено та апеляційним судом встановлено, що позивач - Національний технічний університет "Харківський Політехнічний інститут" не має визначених законом документів щодо підтвердження права користування земельною ділянкою по вул. Пушкінській, 79/1 у м. Харкові та в його користуванні на законних підставах не перебуває спірна земельна ділянка, та взагалі будь-яка земельна ділянка по вул. Пушкінській, 79 у м. Харкові.

Щодо посилань позивача на існування в нього 39/100 частини в праві власності на будинок по вул. Пушкінській, 79/1 в м. Харкові згідно реєстраційного посвідчення від 18 квітня 1995 року, виданого згідно угоди від 07 грудня 1994 року про врегулювання суперечливостей між МПП "ЕПСА" та позивачем, а також рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 16 листопада 1994 року № 656, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 07 грудня 1994 року між позивачем та МПП “ЕПСА” була укладена угода про врегулювання розбіжностей між малим приватним підприємством “ЕПСА” та харківським державним політехнічним університетом.

19 грудня 1994 року до зазначеної угоди між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду №1. Згідно з умов додаткової угоди №1 від 19 грудня 1994 року, зокрема, пунктами 1.1, 1.2, визначені порядок та умови передачі приміщень, що є предметом угодою від 07 грудня 1994 року. Так позивач повинен був не пізніше 25 січня 1995 року здійснити оплату на рахунок МПП "ЕПСА" в сумі 1.0 млрд. крб. за заборгованість, яку мав позивач перед зазначеним підприємством. Після проведення вказаної оплати позивач повинен був прийняти згідно акту прийому – передачі приміщення визначені угодою від 07 грудня 1994 року. У відповідності до вимог статті 128 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже право власності держави та право оперативного управління у позивача виникає лише після прийняття приміщень та підписання відповідного акту прийому – передачі, як чітко сторонами було визначено в угоді від 07 грудня 1994 року та додатковій угоді №1 від 19 грудня 1994 року.

Позивачем суду не надано доказів як здійснення оплати на розрахунковий рахунок малого приватного підприємства "ЕПСА" відповідної суми згідно пункту 1.1. додаткової угоди № 1 від 19 грудня 1994 року, так і доказів складання та підписання акту прийому - передачі відповідних приміщень.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що за відсутності передачі речі, а саме нежитлових приміщень згідно угоди від 07 грудня 1994 року та додаткової угоди №1 від 19 грудня 1994 року та у зв’язку з цим відсутності права державної власності та права оперативного управління позивача на нежитлові приміщення в будинку по вул. Пушкінській, 79/1 в м. Харкові, спірний договір оренди в тому числі не порушує прав та інтересів позивача по справі, через що підстави для визнання його недійсним та зобов’язання Харківську міську раду оформити право позивача на постійне користування земельною ділянкою відсутні.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача необгрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Госпордарського процесульного кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення підписаний 24.06.2008 року.

Суддя Хотенець П.В.

Секретар судового засідання Карімов В.В.