ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 травня 2008 р.

№ 4/1924-3/121

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    Кузьменка М.В.

судді                                        Васищака І.М.

судді                                        Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Львівського комунального підприємства

"Старий Львів"

на рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2007р.

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від

18.12.2007р.

у справі № 4/1924-3/121

за позовом           Львівського комунального підприємства "Старий Львів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека матері і дитини"

про                      стягнення 7 308,53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Львівське комунальне підприємство "Старий Львів" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. у справі №4/1924-3/121.

Вказана скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню скаржникові з таких підстав.

В силу ч.2 ст.50 ГПК України, строки для вчинення процесуальних дій визначаються точною календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Згідно ч.2 ст.51 ГПК України строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.110 ГПК України касаційна скарга (подання) може бути подана протягом одного місяця з дня набрання судовим актом законної сили.

Статтею 105 ГПК України встановлено, що постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Оспорювана ЛКП "Старий Львів" постанова Львівського апеляційного господарського суду набрала законної сили 18.12.2007р., отже останній день строку, встановленого для оскарження її в касаційному порядку, - 18.01.2008 (п'ятниця).

Дана касаційна скарга, згідно штемпеля канцелярії господарського суду Львівської області, подана скаржником 01.04.2008р.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого господарського суду України від 06.03.2008р. подана вперше касаційна скарга була повернута скаржнику на підставі п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України.

Оскільки вчинення процесуальної дії –подання касаційної скарги, без дотримання встановлених для її вчинення вимог, не перериває перебігу встановленого процесуального строку, то перше подання скаржником касаційної скарги, яка була повернута відповідно до ухвали Вищого господарського суду України від 06.03.2008р., не перервало перебіг строку, встановленого ст.110 ГПК України.

Таким чином, встановлений строк оскарження у касаційному порядку постанови Львівського апеляційного господарського суду від 18.01.2008р. пропущений, а відповідне клопотання скаржником не заявлено, що в силу п.5 ч.1 ст.1113 ГПК України є підставою для повернення касаційної скарги.

Одночасно, колегія суддів зважає й на те, що скаржником не усунуто у повному обсязі обставин, за якими було вперше повернуто касаційну скаргу, а саме додане до касаційної скарги платіжне доручення №27 від 18.01.2008р. у сумі 42,50 грн. не відповідає вимогам п.14 Інструкції, відповідно до якого при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту "Зараховано в доход бюджету----------грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Окрім того, відповідно до підпункту “г” п.2 ст.3 вказаного Декрету, ставка державного мита з касаційних скарг на рішення та постанови встановлена у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

В силу підпункту “а” п.2 ст.3 Декрету, із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з поданої скарги, скаржник оспорює постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р., якою залишено без змін рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2007р. про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача 7 308,53 грн.

Отже, до касаційної скарги скаржником мали бути додані докази сплати державного мита, обчисленого виходячи із ставок державного мита з касаційних скарг, з урахуванням ставок державного мита, встановлених для позовів майнового характеру –50 відсотків ставки з оспорюваної суми та з врахуванням обмеження, встановленого підпунктом “а” п.2 ст.3 Декрету, тобто за подання даної касаційної скарги державне мито підлягало сплаті у розмірі 51,0 грн. (17 грн. х 6 : 50% ставки).

Посилання скаржника на пункт 1 ухвалу Львівської міської ради від 12.03.98р. №1196 "Про звільнення Львівської міської ради та її виконавчих органів від сплати державного мита", за яким скаржника звільнено від сплати державного мита, у даному випадку є помилковим з огляду на таке.

В силу ст.46 ГПК України, державне мито сплачується в доход держаного бюджету в порядку і розмірі, встановлених законодавством України, при цьому, відповідно до ст.45 ГПК України, позовні заяви і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Розмір державного мита визначений Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито", а порядок сплати –Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, яка затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993р. №15.

За змістом ст.2 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", одним з об’єктів справляння державного мита є касаційна скарга на рішення та постанови суду.

Згідно ст.6 цього Декрету, місцеві Ради народних депутатів мають право встановлювати додаткові пільги для окремих платників щодо сплати державного мита, яке зараховується до місцевих бюджетів, а Міністерство фінансів України - щодо державного мита, яке зараховується до державного бюджету України.

Відповідно до ст.6 названого Декрету, державне мито сплачується за місцем розгляду та оформлення документів і зараховується до бюджету місцевого самоврядування, крім державного мита, що справляється з позовних заяв, які подаються до господарського суду, із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів, заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Допущені скаржником порушення є підставою для повернення касаційної скарги.

Керуючись пунктами 4, 5 ст.1113 ГПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства "Старий Львів" на рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. у справі №4/1924-3/121 та додані до неї документи повернути.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій