ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
У Х В А Л А

05.05.08
р.
Справа № 43/106пн

Господарський суд Донецької області
у складі судді Зубченко І.В.,

при секретарі судового засідання
Максимовій В.В.

розглянувши заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю “Піквіс” м. Маріуполь про відстрочку виконання
рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2007р. по справі
№43/106пн на три місяці.

За позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Маріуполь

до відповідача 1: Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Маріуполь

до відповідача 2: Товариства з
обмеженою відповідальністю „Піквіс” м. Маріуполь

про усунення перешкод в
користуванні нежитловим приміщенням, розташованим в м. Маріуполі по вул.
Куйбишева, 4 та розпорядження нежитловим приміщенням шляхом виселення.

Представники:

Від заявника (відповідача 2):
представник не з'явився

Від позивача: представник не
з'явився

Від відповідача 1: представник не
з'явився

В засіданні суду брали участь:

Державний виконавець Іллічівського
відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції Лук'янов Р.С. не
з'явився

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11.06.2007р. позовні вимоги Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь до Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Маріуполь та
Товариства з обмеженою відповідальністю „Піквіс” м. Маріуполь, про усунення
перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, розташованим в м. Маріуполі по
вул. Куйбишева, 4 та розпорядження нежитловим приміщенням шляхом виселення,
були задоволені повністю.

22.06.2007р. на виконання вказаного
рішення господарським судом було видано відповідні накази про стягнення витрат
по сплаті державного мита і витрат по сплаті послуг на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

05.07.2007р. відповідно до ст.91
ГПК України справу було надіслано до Донецького апеляційного господарського
суду у звязку з надходженням апеляційної скарги на рішення господарського суду
Донецької області від 11.06.2007р., супровідним листом від 03.07.2007р.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 05.09.2007р. вказане рішення господарського суду
скасовано.

Відповідно до ст.109 ГПК України справу
№43/106пн було надіслано до Вищого господарського суду України у зв'язку з
надходженням касаційної скарги на дану постанову Донецького апеляційного
господарського суду.

Постановою Вищого господарського суду України
від 20.12.2007р. касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 05.09.2007р. по справі №43/106пн скасовано, рішення
господарського суду Донецької області від 11.06.2007р. по справі №43/106пн
залишено без змін.

Відповідно до ухвали Верховного
суду України від 31.01.2008р., яка є остаточною і не підлягає оскарженню, у
порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського
суду України відмовлено.

26.03.2008р. позивач звернувся до
суду з клопотанням про видачу наказу про примусове виконання рішення суду по
справі №43/106пн від 11.06.2007р.

Того ж дня, на виконання рішення
господарського суду Донецької області, було видано відповідний наказ про
зобов'язання виконати певні дії.

21.04.2008р. відповідач 2 -
Товариство з обмеженою відповідальністю „Піквіс” м. Маріуполь, звернувся до
господарського суду Донецької області із заявою про відстрочку виконання
рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2007р. по справі
№43/106пн на три місяці.

В обґрунтування своєї заяви
останній посилається на неможливість виконання рішення в строки, передбачені ЗУ
“Про виконавче провадження” та визначені державним виконавцем, у звязку з тим,
що існують обставини, які перешкоджають виконанню рішення суду, а саме:
орендовані приміщення ТОВ “Піквіс” використовувало для організації та
виробництва меблів широкого асортименту з повним циклом виготовлення. В
приміщеннях по вул. Куйбишева,4 встановлене та використовуються у виробництві
меблів потужне обладнання, яке за правилами безпеки вбетоване до полу
приміщення. Демонтаж такого обладнання потребує часу та використання
спеціальної техніки і залучення відповідних фахівців. Крім того, станом на теперішній
час матеріальна база ТОВ “Піквіс” складає понад 500 000 грн. та включає в себе
комплектуючі частини, древесно-стужечні плити, постформінги, готову продукцію і
т.п., які знаходяться у виробничих та складських приміщеннях по вул. Куйбишева,
4 та потребують зберігання тільки при додержанні певного режиму вологості і
температури. Пошук відповідного приміщення, яке б відповідало необхідним умовам
потребує певного часу  Водночас, в
зв'язку з припиненням діяльності підприємства працівників на підставі п.1 ст.40
КЗпП України попереджено про звільнення.

В підтвердження вищевикладеного
заявником до заяви надано лише належним чином засвідчену копію постанови про
відкриття виконавчого провадження за №7/2504 від 04.04.2008р.

30.04.2008р. через канцелярію суду
позивач надав письмові заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення
суду, підписані представником ОСОБА_3 Повноваження представника судом
перевірені.

Заперечення останнього мотивовані
тим, що заявником не було надано суду доказів, які свідчать про неможливість чи
наявність значних труднощів у виконанні рішення суду та доказів винятковості
обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення.

Більш того, на думку позивача,
звертає на себе увагу та обставина, що наявність у незаконно зайнятих приміщеннях
обладнання відповідача 2 не є перешкодою для виконання рішення суду, оскільки в
тому і полягає суть рішення про усунення перешкод у користуванні шляхом
виселення, що зайняте приміщення повинно бути звільнене від осіб, які зазначені
у виконавчому документі та від їх майна.

Той факт, що ТОВ “Піквіс”
необхідний час для вивезення обладнання насправді не перешкоджає виконанню
рішення суду, а дії відповідача 2 фактично направлені не на добровільне
звільнення приміщення, а на ще більше затягування часу свого незаконного
знаходження у приміщенні позивача.

Крім того, посилаючись на п.2
Роз'яснення ВАСУ від 12.09.1996р. №02-5/33 “Про деякі питання практики
застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України”, ПП
ОСОБА_1 висловлює думку, що суд розглядаючи заяву про відстрочення виконання
рішення, повинен перевірити, а чи не призведе таке відстрочення до ще більшого
порушення його прав.

05.05.2008р. у судове засідання
представники заявника (відповідача 2), позивача, відповідача 1 та державний виконавець
Іллічівського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції Лук'янов
Р.С. не з'явилися.

Про час та місце судового засідання
сторони та державний виконавець були належним чином повідомлені.

У день судового засідання ОСОБА_4
та ОСОБА_2 надіслали на адресу суду телеграми, в яких просять суд розглянути
справу №43/106пн без їх участі.

Разом з тим, представник позивача
ОСОБА_3, відповідно до клопотання від 30.04.2008р., просив суд розглянути заяву
ТОВ “Піквіс” за його відсутності.

Державний виконавець Іллічівського
відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції Лук'янов Р.С. вимоги
ухвали суду від 22.04.2008р. не виконав, у судове засідання не з'явився.

Під час судового засідання,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Піквіс” м. Маріуполь
про відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від
11.06.2007р. по справі №43/106пн на три місяці та письмові заперечення на заяву
про відстрочення виконання рішення суду Приватного підприємця ОСОБА_1 м. Маріуполь
від 30.04.2008р., господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до ст.124 Конституції
України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Закону України
“Про виконавче провадження” рішення, ухвали, постанови господарського суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

За заявою сторони, згідно із ст.121
Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право (не зобовязаний)
відстрочити виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у виняткових випадках, залежно від обставин
справи.

При цьому, відстрочка означає
фактично відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який
визначається господарським судом.

Слід мати на увазі, що ГПК не
визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи
утруднюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені
обставини, за правилами ст.43 ГПК.

Відповідно до вимог ст.33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.43 Господарського
процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Звертаючись до суду із заявою про
відстрочку виконання рішення, заявник не надав ні доказів, які свідчать про
неможливість чи наявність значних труднощів у виконанні рішення суду, ні
доказів винятковості обставин, що перешкоджають виконанню такого рішення.

При цьому, посилання заявника на
неможливість негайного виконання рішення, у звязку з тим, що для цього потрібно
демонтувати обладнання, з використанням спеціальної техніки і залученням
відповідних фахівців, знайти приміщення для влаштування виробництва меблів і
приміщення з певними умовами по вологості і температурі для зберігання
комплектуючих матеріалів і готової продукції, попередити працівників про
звільнення на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, за
висновками суду, також не є винятковими обставинами.

Одночасно, за висновками суду,
заявником також не вказано можливість подальшого виконання рішення суду по
справі №43/106пн у разі надання відстрочки на три місяці.

Разом з тим, суд дійшов висновку,
що дії заявника зводяться до намагань надати перевагу його доводам над іншими
аргументами, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім цього, слід мати на увазі, що
згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не
вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку
виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Разом з тим, слід зазначити, що
договір купівлі-продажу приміщення був укладений між продавцем та позивачем ще
14.03.2007р.

Рішення суду від 11.06.2007р.
набрало законної сили 20.12.2007р., тобто з дня винесення постанови Вищого
господарського суду України по справі №43/106пн, у відповідності зі ст.111№№
ГПК України, а з клопотанням про видачу наказу суду про спонукання звільнити
займане приміщення ПП ОСОБА_1звернувся лише 26.03.2008р., тобто протягом
чотирьох місяців рішення господарського суду не виконувалось.

Згідно чинного законодавства
України подання касаційної скарги не впливає на набрання рішенням законної сили
і не зупиняє його виконання.

Таким чином, подальше оскарження
відповідачем 2 постанови Вищого господарського суду України від 20.12.2007р. до
Верховного суду України не звільняло останнього від обов'язку по виконанню
даного рішення господарського суду Донецької області не дожидаючись отримання
постанови про відкриття виконавчого провадження за №7/2504 від 04.04.2008р.

Той факт, що рішення суду по даній
справі, а від так і обов'язок відповідачів усунути перешкоди в користуванні
Суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
нежитловим приміщенням, розташованим в м. Маріуполі по вул. Куйбишева, 4, а
саме приміщення з літери А-1: № 1 (коридор) загальною площею 3,6 кв.м., № 2
(кладова) загальною площею 5 кв.м., № 3 (кладова) загальною площею 23,7 кв.м.,
№ 5 (майстерня) загальною площею 22,1 кв.м., № 6 (склад) загальною площею 69,5
кв.м., № 7 (битовка) загальною площею 12,2 кв.м., № 8 (склад) загальною площею
58,9 кв.м., № 10 (кладова) загальною площею 21,8 кв.м., № 11 (туалет) загальною
площею 1,2 кв.м., № 12 (туалет) загальною площею 1,3 кв.м., № 13 (коридор) загальною
площею 5,6 кв.м., № 14 (коридор) загальною площею 9,7 кв.м., № 15 (коридор)
загальною площею 8,2 кв.м., № 16 (битовка) загальною площею 16,5 кв.м., № 17
(душова) загальною площею 3,0 кв.м., № 18 (умивальня) загальною площею 4,2
кв.м., а також приміщення (літ. Б-1, - основна будівля) загальною площею 22,5
кв.м., всього приміщеннями загальною площею 289 кв.м. виселивши їх із цих
приміщень, був заявникові відомий з 20.12.2007р. та те, що останній не
скористався фактичним часом відстрочки виконання рішення, який виник через
відкриття виконавчого провадження 04 квітня 2008р., переконує суд у тому, що
доводи заявника є безпідставними.

Враховуючи, викладене, заява
Товариства з обмеженою відповідальністю “Піквіс” м. Маріуполь про відстрочку
виконання рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2007р. по
справі №43/106пн на три місяці, підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, керуючись
ст.ст.86, 87, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський
суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви
Товариства з обмеженою відповідальністю “Піквіс” м. Маріуполь про відстрочку
виконання рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2007р. по
справі №43/106пн на три місяці.

Суддя
Зубченко І.В.