ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№ 14/298/29 (12/292)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Дочірнього підприємства “Критий ринок Прогрес”

державного комунального підприємства “Комунальний ринок”

на постанову

від 20.03.2008 року Київського апеляційного

господарського суду

у справі

господарського суду

№ 14/298/29(12/292)

Чернігівської області

за позовом

Ніжинського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі: Ніжинської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю “НіжинТеплоМережі”

до

ДП “Критий ринок Прогрес” ДКП “Комунальний

ринок”

про

стягнення 22 719,56 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

Кіфік О.М. (довіреність № 01-07/648 від 15.05.07р.)

від відповідача:

від прокуратури:

не з’явились

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області (головуючий суддя Книш Н.Ю., судді Фетисова І.А., Лавриненко Л.М.) від 29.01.2008 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Зеленін В.О., судді –Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) від 20.03.2008 року, у справі № 14/298/29(12/292) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь ТОВ “НіжинТелоМережі” 17387,71 грн. боргу, 2138,91 грн. пені, 1244,13 грн. інфляційних втрат, 460,68 грн. три проценти річних, 212,31 грн. державного мита та 110,27 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалені по справі судові акти повністю та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: п.1 ст.81, ст.ст.86, 87 ГПК України, Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №1-1-199 (про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), ст.625 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не надіслав.

Відповідач не скористався наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши заперечення на касаційну скаргу представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.01.2004 року сторонами було укладено договір №70 на постачання теплової енергії та додаток №1 до договору, за умовами яких позивач взяв на себе зобов’язання виробляти і постачати відповідачу теплову енергію об’єктам, які перераховано у додатку №1 до договору, а споживач зобов’язується сплачувати за одержану теплову енергію тарифами (цінами) в термін, передбачений договором.

Відповідно до ст.ст.525-526 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст.193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.2.2.10. договору споживач зобов’язаний щомісячно здійснювати розрахунки за всю спожиту теплову енергію, згідно з тарифами шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника після отримання рахунку на оплату. У випадку відсутності рахунку до 10 числа наступного місяця споживач зобов’язаний повідомити про це постачальника. При невиконанні цієї вимоги вважається, що споживач отримав рахунок на оплату спожитої теплової енергії.

Судами встановлено, що позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 61842,54 грн., відповідачем заборгованість сплачена частково в зв’язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 17387,71 грн., яка стягнута з відповідача на користь позивача.

В касаційній скарзі відповідач посилається на порушення процесуальних норм, що виразилися у поданні прокурором позову в інтересах позивача, який не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування; зазначає, що якщо господарський суд помилково порушив справу за позовом прокурора чи його заступника, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до п.1 ст.81 ГПК України.

Дійсно, позивач є самостійним господарюючим суб’єктом, який має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно ст.29 ГПК України, відмова прокурора від поданого ним позову не позбавляє позивача права вимагати вирішення спору по суті, чим і скористався останній, заявивши про самостійне підтримання позовних вимог (т.1 а.с.59). Законодавство не містить обмеження кола позивачів, яких прокурор визначив як сторону у спірному правовідношенні, а пізніше відмовився від заявленого в інтересах держави позову, яких норми процесуального закону обмежують у праві наполягати в подальшому на розгляді справи по суті.

Відповідно до інших доводів касаційної скарги, зокрема, щодо неповідомлення Ніжинської міської ради жодного разу про час і місце засідання суду, неповідомлення відповідача про засідання 22.11.2007 року в суді першої інстанції, які на думку скаржника безпідставно залишились поза увагою апеляційного суду, то колегія суддів відзначає, що згідно ч.2 ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення. Проте, ще до прийняття рішення прокурор відмовився від позову в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради, тому її неповідомлення не потягло за собою прийняття неправильного рішення; справу не було розглянуто господарським судом за відсутності відповідача, оскільки про час і місце засідання суду 29.01.2008 року –день прийняття рішення по справі, останній був повідомлений, оскільки про участь його представника в судовому засіданні вбачається з протоколу та ніким не оспорюється.

Доводи касаційної скарги про порушення позивачем умов договору в частині односторонньої зміни вартості тарифів на послуги колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно з пп.3.1.7. сторони передбачили право позивача в односторонньому порядку вносити зміни до договору - змінювати діючі тарифи на відпущене тепло згідно з діючим законодавством України, розпорядженнями обласної держадміністрації, рішеннями міської ради та зміни тарифів на енергоносії. Позивач про зміну тарифів повинен повідомити через засоби масової інформації, що передбачено п.3.2.5. договору. Відповідно з п.5.1. договору сторін затверджені тарифи можуть змінюватись згідно із законодавством України, постановами Кабінету Міністрів України, розпорядженнями обласної держадміністрації, рішеннями міської ради.

Враховуючи що, позивач не встановлює розмір тарифів, а їх зміна вирішувалася Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради, було офіційне опублікування, суди дійшли правильного висновку про необґрунтованість посилань відповідача стосовно того, що позивач безпідставно виставляв рахунки за послуги за новими цінами без повідомлення відповідача. Дані зміни, як зазначено вище, передбачені п.3.1.7. договору та п.3.2.5., тобто позивач виконав умови договору в повному обсязі. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 424 від 11.09.2006 року “Про встановлення тарифів на послуги теплопостачання та гарячого водопостачання по товариству з обмеженою відповідальністю “НіжинТеплоМережі” визначено, що тарифи вводяться в дію з дня опублікування прийнятого рішення в міській газеті “Вісті”. Про зміну тарифів було повідомлено через оголошення у газеті “Вісті” за 15.09.2006 року. Проте, відповідач, отримуючи рахунки на оплату послуг, жодного заперечення, зауваження на адресу позивача щодо неправомірної зміни розміру тарифів не надсилав, крім того, здійснив часткову оплату. Вказані факти, за оцінкою судів, свідчать про те, що відповідачем була надана згода на зміну діючих тарифів.

Судами встановлено, що згідно технічного паспорту на будівлю опалювальна площа збільшилася на 430,17 кв.м. і склала станом на 01.11.2004 року - 4285,57кв.м., це підтверджується довідкою БТІ Чернігівської області від 23.01.2008 року за №67. В грудні 2005 року ДП “Критий ринок “Прогрес” здав свої приміщення в оренду приватним підприємцям, з якими позивачем безпосередньо було укладено договори на теплопостачання. Також було виявлено 82,77кв.м додаткових опалювальних площ відповідача, щодо самовільного надання відповідачем дозволів на підключення додаткових систем теплоспоживання до внутрішньої будинкової системи та лічильника КМ-5

№ 002819. Таким чином, враховуючи покази лічильнику, площі що не обраховуються лічильником, суди порахували вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 17387,71 грн. обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги стосовно надуманості і необґрунтованості розрахунків позивача в частині вирахування розміру заборгованості за теплову енергію суди правильно не взяли до уваги, оскільки відповідачем не надано власного контррозрахунку, який би відповідав умовам договору; доводи касаційної скарги з посиланням на порушення судами приписів ст.43 ГПК України через не дослідження правомірності укладення позивачем договорів з іншими споживачами та умов цих договорів, колегія суддів вважає помилковими, оскільки наведені обставини не могли бути предметом дослідження в даній справі. Місцевий суд вірно відзначив, що порушення позивачем умов договору сторін може бути підставою для звернення до суду із самостійним позовом про відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Оскільки пеня як один із видив неустойки є засобом забезпечення належного виконання зобов’язання, встановлена чинним законодавством або договором майнова відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань повинна застосовуватись до несправних платників тільки по відповідних зобов’язаннях за укладеними договорами.

Умовами договору (п.5.7.) сторони передбачили, що при порушенні п.5.5.3. споживач оплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від належної до сплати суми за кожний день прострочення. Отже, господарські суди правомірно стягнули пеню в розмірі 2138,91 грн. з урахуванням ст.232 ГК України та ст.258 ЦК України.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звідси висновок, що судами вірно стягнуто з відповідача на користь позивача вартість інфляційних втрат та три проценти річних, нарахованих на заборгованість.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.ст.11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ДП “Критий ринок Прогрес” ДКП “Комунальний ринок” на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2008 року у справі № 14/298/29(12/292) залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2008 року у справі № 14/298/29(12/292) –без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос