ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2008 р.                                                   Справа № 18/3484

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого судді –Васяновича А.В.,

секретаря судового засідання –Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача –Забєліна М.В. - представник за довіреністю

від відповідача –адвокат Биченко І.Я. - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Черкасиміськбуд”, м. Черкаси

до приватного підприємства “Респект і Ко”, м. Черкаси

про стягнення 35 432 грн. 64 коп. збитків

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю “Черкасиміськбуд”, м. Черкаси про стягнення з приватного підприємства “Респект і Ко”, м. Черкаси 35 432 грн. 64 коп. збитків за поставку неякісного дизельного пального.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов договору поставки нафтопродуктів від 27.12.2007 року, який було укладено між сторонами, відповідачем в грудні 2007 року було поставлено позивачу 39 370 літрів дизельного пального за ціною 4.70 грн. за літр, проте, в порушення вимог ст.673 ЦК України, ст.268 ГК України, а також умов договору відповідач не забезпечив поставку нафтопродуктів належної якості, що призвело до відмови роботи паливної системи двигунів автотранспорту позивача, в результаті чого позивачу було завдано збитки в розмірі 35432,64 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив суд задовольнити позов повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивач під час прийняття нафтопродуктів по кількості та якості в порушення п.4.4. договору, а також Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України»не дотримувався встановлених вимог. Крім того, позивачем в порушення п.п. 4.6, 4.7 договору не було дотримано процедури досудового врегулювання спору, зокрема, не було пред’явлено претензії з приводу кількості та якості у тридцятиденний термін з моменту поставки.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладені у відзиві, та просив суд в позові відмовити повністю.

Справа розглядається після відкладення.

За згодою учасників судового провадження, в судовому засіданні, яке відбулося 02.09.08 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду Черкаської області зі справи №18/3484.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю “Черкасиміськбуд” задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Як вбачається із матеріалів справи, 27 грудня 2007 року між сторонами було укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів за №2712/07.

Згідно умов зазначеного договору, а також додаткової угоди №1 від 27.12.2007 року до договору (а.с.12) відповідачем 27.12.2007 - 28.12.2007 року було поставлено позивачу дизельне пальне марки Л02-62 в кількості 39370 літрів на загальну суму 185039,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.13-14).

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 264 ГК України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу. Законодавством можуть бути передбачені особливості поставки окремих видів продукції виробничо-технічного призначення або виробів народного споживання, а також особливий порядок здійснення поставки продукції для державних потреб. Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Таким чином, переважному застосуванню до зобов'язань поставки підлягають положення ст. ст. 264 - 271 ГК України, а положення статей ЦК України підлягають застосуванню, якщо інше не передбачено законами, що формулюють спеціальні правила щодо поставки.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Умовами договору (п.1.3) було передбачено, що якість продукції (нафтопродуктів) повинна відповідати паспорту якості заводу-виробника, а також державним нормам та стандартам.

Гарантії якості товарів, а також претензії у зв'язку з недоліками поставлених товарів регулюються ст. 269 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГК України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу.

Із сертифікату відповідності, а також паспорту якості вбачається, що відповідач поставляв позивачу дизельне пальне марки Л-0,20-62 виробництва АТ «Укртатнафта», м. Кременчук ДСТУ 3868-99 (а.с.30-31).

Позивач 27 грудня 2007 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 180000,00 грн. вартості пального, що підтверджується платіжним дорученням №300 (а.с.15).

Решту суми заборгованості за поставлене пальне в розмірі 5039,00 грн. позивач сплатив відповідачу 28.01.2008 року –тобто через місяць після поставки, що підтверджується платіжними дорученнями за №№ 102, 103, а також банківською випискою від 28.01.2008 року.

Пунктами 4.6, 4.7 договору поставки було передбачено, що у разі виникнення у покупця претензій відносно кількості та якості поставленої продукції сторони зобов’язуються дотриматись досудового врегулювання спору.

Претензії з приводу якості та кількості пред’являються постачальнику на протязі 30 календарних днів починаючи з дати поставки нафтопродуктів (а.с.10).

Водночас п.4.4 договору було передбачено, що приймання продукції по кількості та якості здійснюється покупцем (тобто позивачем) у відповідності з Інструкцією «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України».

Звертаючись до суду позивач зазначав, що 15.04.2008 року та 16.04.2008 року автомобілі та механізми позивача були заправлені неякісним дизельним пальним, в результаті чого вийшли з ладу трубопроводи та фільтри паливної системи двигунів транспортних засобів.

Вищенаведене стало причиною того, що 17.04.2008 року та 18.04.2008 року роботу автотранспорту було зупинено, оскільки всі автомобілі і механізми терміново було поставлено на ремонт, в зв’язку з чим підприємству було завдано збитків на суму 35432,64 грн., з яких: 1651,00 грн. –вартість запасних частин, використаних на ремонт транспортних засобів; 25216,00 грн. –збитки у зв’язку з простоєм транспортних засобів протягом двох днів; 1576,74 грн. –вартість зачистки резервуарів після неякісного дизпалива; та 6988,90 грн. –вартість залишку неякісного дизельного пального в кількості 1487 літрів.

При цьому, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на письмові докази, зокрема: протокол випробувань №273 від 17.04.2008 року зразків продукції на відповідність вимогам ДСТУ 3868-99 (а.с.17) наданий ВАТ «Черкаська нафтобаза», Акт комісії понесених матеріальних збитків від простою автомобілів і механізмів (а.с.22-23), Акт зняття залишків дизпалива (а.с.24), довідку про вартість запасних частин, довідку про розмір збитків у зв’язку з простоєм автотранспорту, та ін. документи, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

У відповідності з ч. 2 названої норми Закону, під збитками розуміються, зокрема, витрати, зроблені управненою стороною, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

За змістом ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв'язок між ними; вина.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Також слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків.

За таких обставин, встановлення наявності всіх елементів складу правопорушення є предметом доказування у даній справі, а також факту поставки відповідачем товарів неналежної якості та/або істотного порушення ним вимог договору щодо якості товару.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Зазначені дані встановлюються: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

До доказів у судовому процесі пред'являються вимоги щодо їх належності та допустимості.

За змістом ч. 1 ст. 34 ГПК України, належним є такий доказ, який має значення для справи.

Інструкція від 02.04.1998 року за №81/38/101/235/122 «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України», встановлює єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, проведення обліково-розрахункових операцій і застосовується на підприємствах та організаціях України, які займаються нафтопродуктозабезпеченням. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для підприємств, установ та організацій всіх галузей народного господарства і всіх форм власності, а також для громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, що займаються придбанням, транспортуванням, зберіганням та реалізацією нафти і нафтопродуктів на території України.

Приписами п. 4.1.3.5 вищенаведеної Інструкції передбачено, що приймання продукції за якістю проводиться у повній відповідності до вимог нормативної документації на нафту або нафтопродукти, умов поставки та договорів, на підставі яких здійснена поставка продукції, а також додатка 1 цієї Інструкції.

Також згідно п. 4.1.3.6 Інструкції передбачено, що у разі виявлення невідповідності якості та маркування нафти і нафтопродуктів, що поставлені споживачеві, вимогам стандартів, технічним умовам або даним, зазначеним у супровідних документах, що підтверджують якість, одержувач повинен скласти акт із зазначенням кількості перевірених нафти і нафтопродуктів і характеру виявлених порушень якості.

Згідно додатку (Порядок приймання) №1 до п. 4.1.3.5 Інструкції встановлено, що порядок приймання нафти та нафтопродуктів за якістю застосовується в усіх випадках, якщо нормативною документацією на нафтопродукти, умовами поставки або іншими зобов'язаннями не встановлено іншого порядку приймання за якістю.

При виявленні невідповідності якості нафти або нафтопродуктів, що надійшли, та тари, в якій вони містяться, вимогам нормативної документації, договору чи супровідним документам про їх якість одержувач припиняє подальше приймання і складає акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції та характер виявлених дефектів.

Одержувач зобов'язаний:

1) забезпечити зберігання продукції невідповідної якості в умовах, що унеможливлюють погіршення її якості та змішування з іншою аналогічною продукцією;

2) викликати для участі в прийманні продукції і складанні двостороннього акта представника виготовлювача (відправника).

Повідомлення про виклик представника виготовлювача (відправника) повинно бути передано за факсом або телеграфом не пізніше 24 годин, якщо інший термін не встановлено умовами поставки або договором.

Для участі в прийманні продукції за якістю повинні призначатися особи, які компетентні (за видом роботи, освіти, досвіду трудової діяльності) у питанні визначення якості нафти або нафтопродуктів.

Представникові, який уповноважений для участі в прийманні продукції за якістю, видається належно оформлене та засвідчене печаткою підприємства разове посвідчення за підписом керівника підприємства (організації) або його заступника.

Особи, які залучаються підприємством-отримувачем до участі в прийманні продукції, повинні бути ознайомлені з цим Порядком, з відповідними нормативними документами на нафту або нафтопродукти, умовами поставки та договорами, на підставі яких здійснена поставка продукції.

Особи, які здійснюють приймання продукції за якістю, зобов'язані суворо дотримуватись правил приймання нафти або нафтопродуктів і засвідчувати своїм підписом тільки ті факти, які були виявлені з їх участю. Запис в акті даних, які не виявлені безпосередньо учасниками приймання, заборонено.

У всіх випадках для визначення якості нафти або нафтопродуктів проводиться відбір проби у відповідності до вимог ГОСТ 2517. Відібрані проби опечатуються або пломбуються з доданням етикетки, яку підписують особи, що брали участь у відборі.

Про відбір проби складається акт, який підписується усіма особами, що брали в цьому участь.

З відібраних проб одна залишається в отримувача, друга - направляється в акредитовану Держстандартом України випробувальну лабораторію для проведення випробувань на відповідність продукції вимогам нормативної документації на неї, про що робиться відповідна позначка в акті відбору проби.

На випадок протиріч в оцінці якості проби нафтопродуктів зберігаються протягом терміну, встановленого ГОСТ 2517.

За результатами приймання продукції за якістю з участю представників, указаних в п. п. 5 і 6 цього Порядку, складається акт про фактичну якість отриманої продукції.

Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю.

Акт повинен бути підписаний усіма особами, що брали участь у перевірці якості продукції. Особа, що не згодна зі змістом акта, зобов'язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку.

В акті перед підписом осіб, що брали участь у прийманні, повинно бути вказано, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, в якому дані не відповідають дійсності.

У разі виникнення розбіжності за результатами лабораторних випробувань нафти або нафтопродуктів між виготовлювачем (відправником) і отримувачем щодо визначення якості продукції випробування проби проводиться у нейтральній випробувальній лабораторії за згодою обох сторін.

До акта, складеного згідно з п. 14 цього Порядку, має бути додано:

а) паспорт якості нафти або нафтопродукту (відправника) та копія сертифіката відповідності (в разі, якщо нафтопродукт підлягає обов'язковій сертифікації в системі сертифікації УкрСЕПРО);

б) транспортний документ (накладна, коносамент);

в) упаковочні ярлики із тарних місць, за якими встановлена неналежна якість розфасованих у тару нафтопродуктів;

г) документ, що засвідчує повноваження представника, якого призначено для участі у прийманні;

ґ) акт відбору проб і паспорт якості, видані випробувальною лабораторією за результатами випробувань;

д) інші документи, що свідчать про причини псування та невідповідності якості нафти або нафтопродуктів.

З урахуванням умов договору, та приписів чинного законодавства України, ухвалою господарського суду Черкаської області від 12.08.2008 року було зобов’язано позивача надати суду докази, що підтверджують вчинення позивачем дій, передбачених Інструкцією за №81/38/101/235/122 «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України».

Проте, позивач витребувані ухвалою суду документи суду не надав, тобто не довів факту, що позивачем під час приймання нафтопродуктів від відповідача за якістю, було вчинено всі необхідні дії передбачені вищенаведеною Інструкцією.

Крім того, судом враховано, що з претензією до відповідача позивач звернувся лише 05.06.2008 року (а.с.16)., тобто з порушенням строків передбачених п.4.7 Договору, а повний розрахунок з відповідачем було зроблено 28.01.2008 року – тобто вже після спливу 30 денного терміну передбаченого договором на пред’явлення претензії по якості та кількості.

За таких обставин суд вважає, що документи, на які посилається позивач обґрунтовуючи даний позов, зокрема: протокол випробувань зразків продукції на відповідність вимогам ДСТУ 3868-99 наданий ВАТ «Черкаська нафтобаза», акт комісії понесених матеріальних збитків від простою автомобілів і механізмів, акт зняття залишків дизпалива, та інші документи позивача не мають юридичної сили з огляду на допущені позивачем порушення Інструкції при прийманні дизельного пального, а тому вони не можуть бути доказом вини відповідача в постачанні неякісного пального.

Тобто, суд дійшов висновку, що всупереч ст.ст.33, 34 ГПК України позивачем не було доведено факту поставки відповідачем неякісного пального, що в подальшому призвело до псування автотранспорту позивача та як наслідок - завдання збитків з вини відповідача.

Враховуючи вищенаведене, та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 35 432 грн. 64 коп. збитків є необґрунтованими та безпідставними, в зв’язку з чим в позові слід відмовити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами на підставі ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського міжобласного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Суддя                                                                       Васянович А.В.

Повний текст судового рішення підписано 04.09.08 року