ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.06.08 р.                     Справа № 9/82

Господарський суд Донецької області у складі судді Марченко О.А.

при секретарі судового засідання Єгоровій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Санлайт Україна С.Р.Л.”, м.Київ

до відповідача Державного підприємства „Красноармійськвугілля”, м.Димитров

про стягнення 135 535грн.60коп.

В засіданні брали участь представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Санлайт Україна С.Р.Л.”, м. Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства „Красноармійськвугілля”, м. Димитров про стягнення заборгованості в сумі 135 535грн.60коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 97 999грн.99коп., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 8 880грн.41коп., інфляційних витрат у розмірі 25 715грн.20коп. та суми 3% річних у розмірі 2 940грн.00коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №38 від 15.01.2007р., додаток №1 до договору, видаткову накладну №СВ-000000828 від 21.02.2007р., претензію №100901 від 10.09.2007р., лист №1-195 від 15.11.2007р.

Крім того, позивачем надана заява №б/н від 27.05.2008р. про вжиття заходів до забезпечення позову, відповідно з якою останній просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на розрахунковий рахунок відповідача.

Судом дана вимога позивача залишена без задоволення як необґрунтована, оскільки доказів в підтвердження наявності підстав, які б ускладнили або зробили неможливим виконання судового рішення позивачем не надано, судом не встановлено.

Відповідач надав відзив на позовну заяву №4-66 від 11.06.2008р., відповідно з яким позовні вимоги визнає частково, а саме визнає лише суму основного боргу в розмірі 97 999грн.99коп.

Згідно довідки Головного управління статистики у Донецькій області №22-10/1499 від 22.05.2008р. Державне підприємство „Красноармійськвугілля”, м.Димитров станом на 22.05.2008р. в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України значиться як юридична особа.

12.06.2008р. позивачем надана заява про уточнення позовних вимог №б/н від 11.06.2008р., відповідно з якою останній просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 133 039грн.03коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 97 999грн.99коп., інфляційних витрат у розмірі 31 213грн.00коп. та суми 3% річних у розмірі 3 826грн.03коп.

Оскільки позивачем не заявлено про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, суд вважає, що останній зменшив первісні позовні вимоги в частині стягнення зазначеної суми на 8 880грн.41коп. Одночасно, в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних позивач збільшує розмір позовних вимог на суму в розмірі 31 213грн.00коп. та 3 826грн.03коп. відповідно.

Суд розглядає зменшені позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами та розглядає збільшені позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у попередніх судових засіданях, господарський суд встановив:

15.01.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Санлайт Україна С.Р.Л.”, м.Київ та Державним підприємством „Красноармійськвугілля”, м.Димитров укладений договір постачання №38 (тендер від 24.11.2006р.), відповідно з яким постачальник (позивач) зобов`язується передати у власність покупцю (відповідачу) обумовлену в даному договорі продукцію, а покупець зобов`язується прийняти дану продукцію та оплатити її на умовах, обумовлених договором (п.1.1 договору).

На виконання умов договору, позивачем на адресу відповідача здійснена поставка узгодженої продукції загальною вартістю 97 999грн.99коп., що підтверджується видатковою накладною №СВ-000000828 від 21.02.2007р., копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно п.4.6 договору право власності на продукцію, обговорену в даному договорі, переходить до покупця з моменту передачі продукції транспортним засобом постачальника за адресою, вказаною покупцем, про що робиться відповідний запис на товаросупроводжувальних документах.

Фактичне отримання відповідачем зазначеної продукції підтверджується підписом представника відповідача на видатковій накладній в графі „получил(а)”.

Претензій відповідача щодо неотримання обумовленої продукції сторонами не представлено, судом не встановлено.

Відповідно до п.4.5 договору, оплата за цим договором здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту постачання.

За приписом ч.1 ст530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За твердженням позивача, всупереч вимогам договору та закону, на момент подання позовної заяви відповідач не оплатив вартість отриманого товару, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість в розмірі 97 999грн.99коп.

10.09.2007р. позивачем на адресу відповідача направлена претензія №100901 з вимогою оплатити виниклу заборгованість. Відповідач листом №1-195 від 15.11.2007р. визнав вимоги позивача та надав графік погашення заборгованості.

Однак, враховуючи те, що зазначений графік оплати є зміною умов договору щодо порядку оплати продукції, тому відповідні зміни повинні здійснюватись за згодою сторін.

Оскільки суду не представлено доказів того, що відповідні зміни щодо порядку оплати продукції були затверджені позивачем, суд вважає, що граничним строком оплати отриманої продукції є 22.04.2007р. (60 календарних днів з моменту поставки товару). Тобто, відповідач повинен оплатити отриману продукцію у строки, встановлені умовами договору.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Аналогічно, ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов’язанням у свою чергу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку продукції, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 97 999грн.99коп.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за поставлений товар, суд робить висновок, що сума боргу в розмірі 97 999грн.99коп. не погашена до теперішнього часу.

З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем суми основного боргу, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Санлайт Україна С.Р.Л.”, м.Київ в частині стягнення основного боргу в розмірі 97 999грн.99коп. є обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

За приписом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми, за розрахунком позивача, сума інфляційних витрат становить 31 213грн.00коп. та сума 3% річних становить 3 826грн.03коп. за період прострочення з 22.04.2007р. по 10.06.2008р.

Розглянувши розрахунок позивача, суд вважає за необхідне перерахувати суму 3% річних з огляду на наступне:

При нарахуванні суми 3% річних позивач визначає відповідним моментом нарахування 22.02.2007р. Однак, як було зазначено вище, граничним строком оплати отриманої продукції є 22.04.2007р. (60 календарних днів з моменту поставки товару). Тобто, сума 3% річних за період прострочення з 23.04.2007р. по 10.06.2008р. становить 3 331грн.12коп.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 3 826грн.03коп. підлягають частковому задоволенню на суму в розмірі 3 331грн.12коп.

Одночасно, перевіривши арифметичний розрахунок суми збільшення боргу внаслідок інфляції (за період з травня 2007р. по червень 2008р.), суд зазначає, що він не суперечить вимогам чинного законодавства, а відтак вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних витрат в розмірі 31 213грн.00коп. є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами в порядку, встановленому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.509, 525, 526, 530, 625, Цивільного кодексу України, ст.174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 44, 49, 75, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Санлайт Україна С.Р.Л.”, м.Київ до відповідача, Державного підприємства „Красноармійськвугілля”, м.Димитров про стягнення заборгованості в сумі 133 039грн.03коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 97 999грн.99коп., інфляційних витрат у розмірі 31213грн.00коп. та суми 3% річних у розмірі 3 826грн.03коп.– задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства „Красноармійськвугілля” (за адресою: вул.Ватутіна, 1, м.Димитров, Донецька область, 85322, р/р 0953 в ПІБ України в м.Димитров, МФО 334806, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Санлайт Україна С.Р.Л.” (за адресою: вул.Вікентія Хвойки, 18/14, корп.25, оф.401, м.Київ, 04080, р/р 93 в ЗАТ „ПроКредитБанк” м.Києва, МФО 320984, ) суму основного боргу в розмірі 97 999грн.99коп., інфляційні витрати у розмірі 31 213грн.00коп. та суму 3% річних у розмірі 3 331грн.12коп., а також витрати по сплаті державного мита в розмірі 1266грн.55коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 115грн.40коп.

Стягнути з Державного підприємства „Красноармійськвугілля” (за адресою: вул.Ватутіна, 1, м.Димитров, Донецька область, 85322, р/р 0953 в ПІБ України в м.Димитров, МФО 334806, ) на користь державного бюджету державне мито в сумі 58грн.89коп.

Видати накази після набуття рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У судовому засіданні 23.06.2008р. оголошено повний текст рішення.

Суддя