ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2008 р.

№ 5/1545

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Наумець В.В.

від відповідача: Середа Т.П., Колєснік Т.В.

розглянувши касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “Кам’янка”

на постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 18.03.2008р.

у справі № 5/1545 Господарського суду Житомирської області

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства “Кам’янка”

до Попільнянської районної державної адміністрації

до Закритого акціонерного товариства “Технологічна Аграрна Компанія”

до Спільного підприємства “Сприяння інвалідам”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Великолісовецька сільська рада

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Попільнянський районний відділ земельних ресурсів

про стягнення 108048,82 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство “Кам’янка” звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом Попільнянської районної державної адміністрації про стягнення 108048,82 грн. шкоди, заподіяної внаслідок перекультивації посівів ячменю на земельній ділянці.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.06.2007р. залучено до участі у справі в якості відповідача Закрите акціонерне товариство “Технологічна Аграрна Компанія”, а ухвалою від 03.07.2007р. третіми особами без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів –Спільне підприємство “Сприяння інвалідам”, яке було орендарем земельної ділянки, на якій позивач здійснив посів ячменю, Великолісовецьку сільську раду, на території якої знаходиться спірна земельна ділянка, а також Попільнянський районний відділ земельних ресурсів.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.09.2007р. залучено Спільне підприємство “Сприяння інвалідам” в якості співвідповідача у справі.

Заявою від 26.09.2007р. Приватне сільськогосподарське підприємство “Кам’янка” уточнило позовні вимоги та просить суд зобов'язати Попільнянську районну державну адміністрацію внести зміни до договору оренди від 30.03.2007р. щодо терміну дії цього договору та повернути орендну плату в сумі 5362,05 грн. за час, коли ПСП “Кам'янка” фактично земельну ділянку не використовувало, а також стягнути з ЗАТ “Технологічна Аграрна Компанія” та СП “Сприяння інвалідам” збитки в сумі 108048,82 грн. порівну.

Заявою від 23.10.2007р. Приватне сільськогосподарське підприємство “Кам’янка” уточнило позовні вимоги та просить задовольнити вимоги лише в частині стягнення з ЗАТ “Технологічна Аграрна Компанія” та СП “Сприяння інвалідам” збитків в сумі 108048,82 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.11.2007р. (суддя Я.В.Брагіна), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 18.03.2008р. (судді: А.Г.Гулова, С.С.Пасічник, Г.А.Щепанська), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Приватне сільськогосподарське підприємство “Кам’янка” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 20.11.2007р. та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 18.03.2008р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свою вимогу Приватне сільськогосподарське підприємство “Кам’янка” мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства “Кам’янка” задовольнити частково.

Господарським судом встановлено:

30.03.2007р. між позивачем та відповідачем - Попільнянською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки площею 104,69га, що знаходиться під не витребуваними земельними частками (паями) реформованого КСП "Нива" на території Великолісовецької сільської ради, для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Даний договір було зареєстровано 30.03.2007р.

Правила щодо виникнення права користування земельною ділянкою визначено ст. 125 ЗК України, згідно ч. 2 якої право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Враховуючи, що позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано, то у позивача виникло право на вищезгадану земельну ділянку площею 104,69га.

Господарським судом встановлено:

30.03.2007р. за актом приймання-передачі дана ділянка була передана позивачу.

31.03.03.2007р. на земельних ділянках № 236 - № 244 на полі № 9 (№ 7) загальною площею 32га позивачем було посіяно ярий ячмінь сорту "Вакула".

Згідно ч. 3 ст. 125 ЗК України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Отже, приписами даної правової норми встановлено, що забороняється приступати до використання земельної ділянки, зокрема, до встановлення її меж на місцевості.

Проте, господарським судом попередніх інстанцій не було досліджено обставин щодо того чи до 31.03.2007р. було встановлено у натурі межі наданої позивачу земельної ділянки.

Господарським судом встановлено, що 02.04.2007р. засіяна позивачем ячменем площа земельної ділянки перекультивована, проте, господарським судом не було досліджено та встановлено обставин хто з відповідачів здійснив перекультивацію.

Підстави набуття права на землю визначені ст. 116 ЗК України, згідно ч. 2 якої набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Господарським судом встановлено, що між відповідачами Спільним підприємством “Сприяння інвалідам” та Закритим акціонерним товариством “Технологічна Аграрна Компанія” 01.03.2007р. укладено договір про інвестування. Проте, господарським судом попередніх інстанцій даний договір досліджено не було та йому не було надано юридичної оцінки.

Господарським судом також встановлено, що 02.06.2006р. між відповідачами Попільнянською районною державною адміністрацією та Спільним підприємством “Сприяння інвалідам” було укладено договір оренди № 120, за яким Попільнянська районна державна адміністрація надала в оренду Спільному підприємству “Сприяння інвалідам” земельну ділянку, що знаходиться під не витребуваними земельними частками (паями) реформованого КСП "Нива".

Проте, господарським судом не було досліджено обставини щодо того чи є дані ділянки тотожними. Не досліджувалося господарським судом і залучені до матеріалів справи докази щодо належності наданої в оренду позивачу земельної ділянки власникам, які витребували свої паї після реформування КСП "Нива".

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 28 Закону України "Про оренду землі" орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що у наслідок невиконання орендодавцем умов договору, орендар має право на відшкодування збитків.

Проте, господарським судом не було досліджено обставини чи було виконано відповідачем - Попільнянською районною державною адміністрацією умови договору та чи зазнав позивач збитки у зв’язку з неправомірними діями даного відповідача.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно ч. 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як випливає з припису даної правової норми, для застосування відповідальності за завдану майнову шкоду, необхідною є встановлення наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинний зв’язок між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Проте, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, господарський суд не досліджував здійснення відповідачами відповідного складу правопорушення.

Враховуючи, що господарський суд у розгляді даної справи припустився неправильного застосування приписів частини першої ст. 4-7 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої ст. 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, то прийняте по суті справи рішення грунтується на неповно з’ясованих обставинах, які входять до предмету доказування, а отже неможливо зробити висновок про правильність застосування господарським судом норм матеріального права.

Порушення судами першої та апеляційної інстанції вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо повноти з'ясування обставин справи, неповне дослідження предмету і правової природи позову унеможливило правильне застосування приписів матеріального і процесуального законодавства і є підставою скерування справи для нового розгляду судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “Кам’янка” задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 20.11.2007р. та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 18.03.2008р. у справі № 5/1545 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий - суддя                     Кривда Д.С.

судді                     Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.