ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2008 р.

№ 11/398д/07-36/267

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Костенко Т.Ф.

за участю представників сторін:

позивача

Мітенко І.В. дов. від 28.12.2007 року

відповідача

Черненко О.А. дов. від 03.09.2007 року

третьої особи

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Регіонального відділення фонду державного майна України по Запорізькій області

на постанову

від 04.12.2007 року Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 11/398д/07-36/267 господарського суду міста Києва

за позовом

Регіонального відділення фонду державного майна України по Запорізькій області

до

Товарної біржі "Українська товарна біржа"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Головне управління статистики у Запорізькій області

про

розірвання договору оренди державного нерухомого майна від 29.12.2007 року №2262/д та повернення майна до державної власності

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення фонду державного майна України по Запорізькій області звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про розірвання договору оренди державного нерухомого майна від 29.12.2006 року №2262/д, яке знаходиться на балансі Головного управління статистики у Запорізькій області, укладений між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Запорізькій області та Товарною біржею "Українська товарна біржа" та про зобов'язання відповідача повернути за актом прийому –передачі до державної власності в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Запорізькій області приміщення –вбудоване в другий поверх адміністративного будинку нежитлове приміщення (літ. А –11, приміщення 102), загальною площею по внутрішньому обміру 28,8 кв.м. відповідно до плану другого поверху та експлікації приміщень з технічного паспорту будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75.

Рішенням господарського суду м. Києва від 26.09.2007 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

За апеляційною скаргою Регіонального відділення фонду державного майна України по Запорізькій області судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 року залишене без змін з тих самих підстав.

Регіональне відділення фонду державного майна України по Запорізькій області звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 року, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник вважає висновки судів попередніх інстанцій необґрунтованими та винесеними з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: статті 43 Господарського процесуального кодексу України, статей 188, 291 Господарського кодексу України, статей 530, 629, 651 Цивільного кодексу України, пункту 3, статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Заслухавши суддю –доповідача, присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29.12.2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець) та Товарною біржею "Українська товарна біржа" (орендар), було укладено договір оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Головного управління статистики у Запорізькій області № 2262/д.

Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець здав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: - вбудоване в другий поверх адміністративного будинку нежитлове приміщення (літера А-11; приміщення 102), загальною площею по внутрішньому обміру 28, 8 кв.м. відповідно до плану другого поверху та експлікації приміщень з технічного паспорту будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75.

Строк дії договору встановлений сторонами з 29.12.2006 року по 25.12.2007 року (п. 10.1. договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 із змінами, визначеного в пункті 1.2, складає без ПДВ 4816, 98 грн.

З огляду на те, що 27.12.2006 року Постановою Кабінету міністрів України № 1846 були внесені зміни до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, та змінено розмір орендних ставок за оренду державного майна, позивач звернувся до відповідача з пропозицією про збільшення орендної плати за користування нерухомим майном за договором оренди від 29.12.2006 року № 2262/д.

21.03.2007 року позивач направив відповідачу лист №01-33/955, в якому зобов'язав останнього повернути направлений позивачем договір про зміни з розрахунком орендної плати після підписання відповідачем до 26.03.2007 року. Крім того, у згаданому листі позивач зазначив, що в разі ненадання зазначених документів, позивач ініціюватиме розірвання договору оренди у судовому порядку на підставі невиконання орендарем умов договору оренди.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи 18.04.2007 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію №01-22/1236 про розірвання договору оренди державного нерухомого майна від 29.12.2006 року №2262/д та повернення майна до державної власності.

В зв'язку з тим, що відповідач відповіді не надав, позивач звернувся з позовом про розірвання договору оренди на підставі пункту 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач не виконує зобов'язання, передбачені пунктом 3.7 договору, згідно з яким розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін в разі зміни розміру орендної ставки, а також в інших випадках, встановлених законодавством.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відмова відповідача внести зміни у договір оренди не є порушенням зобов'язання, яке у розумінні статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" може бути підставою для розірвання договору.

Згідно статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Крім того, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій згідно статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Положеннями частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Касаційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що розірвання договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності одночасно чотирьох умов, вказаних у частині другій статті 652 Цивільного кодексу України, а саме:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, сама по собі істотна зміна обставин не є підставою для розірвання договору. Вимагаючи розірвання договору з цієї підстави позивач, з урахуванням положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Отже, беручи до уваги встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини справи стосовно відсутності з боку відповідача порушень умов договору оренди, судова колегія вважає обґрунтованим висновок господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Будь –яких інших підстав для розірвання договору позивач ні під час розгляду справи у першій інстанції, ні під час апеляційного провадження не наводив, тому посилання позивача у касаційній скарзі на наявність заборгованості відповідача по орендній платі та порушення пункту 5.11 договору не приймається касаційною інстанцією до уваги, оскільки не заявлялось до попередніх інстанцій як підстави позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що господарськими судами повно і всебічно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності та надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, правильно застосовано норми діючого законодавства, касаційна інстанція не вбачає підстав для зміни або скасування рішення та постанови.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 року у справі № 11/398д/07-36/267 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Касаційну скаргу Регіонального відділення фонду державного майна України по Запорізькій області залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Т. Костенко