ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.05.2008

Справа №2-8/3191-2008А

За позовом – ТОВ «Механомонтаж», м. Сімферополь

До відповідачів: 1)Інспекції державного архітектурно – будівельного контролю Сімферопольського району, м. Сімферополь

2) Інспекція ДАБК в АР Крим, м. Сімферополь

3) Управління міськбудівництва та архітектури при Виконавчому комітеті Сімферопольської районної ради, м. Сімферополь

Про визнання недійсною постанови.

Головуючий суддя Чумаченко С.А.

Секретар Ярилова О.С.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Заєць С.А., пред-к за дов. №35 від 17.03.2008 року.

Від відповідачів: 1) не з’явився

2) не з’явився

3) не з’явився

Сутність спору: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Механомонтаж» звернулося до Господарського Суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до відповідача, Інспекції державного архітектурно – будівельного контролю Сімферопольського району, просить визнати нечинною постанову Інспекції ДАБК Сімферопольського району №3 від 17.03.2005 року про накладення на ТОВ «Механомонтаж» штрафу у сумі 1620грн. за порушення у сфері містобудування.

Ухвалою Господарського Суду Автономної Республіки Крим від 19.05.2008 року до участі по справі в якості відповідача залучено Інспекцію ДАБК в АР Крим, та Управління міськбудівництва та архітектури при Виконавчому комітеті Сімферопольської районної ради.

Справа слуханням відкладалась в порядку ст. 150 Кодексу Адміністративного Судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

17.03.2005 року Інспекцією державного архітектурно – будівельного контролю Сімферопольського району, розглянувши справу про правопорушення у сфері господарювання ТОВ «Механомонтаж», що порушив ст. 24 Закону України «Про планування та забудову територій», а саме виконання будівельних робіт без дозволу в смт Миколаївка, винесено Постанову №3 про накладення штрафу за правопорушення в сфері господарювання, та накладено на ТОВ «Механомонтаж» штраф у сумі 1620грн..

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена без достатніх на те підстав, у зв’язку з чим порушує права та законні інтереси ТОВ «Механомонтаж».

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами.

03.04.2000 року між підприємством ЗАТ «Механомонтаж» ССУ-234 – продавцем та ТОВ «Механомонтаж» - покупцем укладений договір купівлі – продажу.

Відповідно до п.1. даного договору, підприємство ЗАТ «Механомонтаж» ССУ-234 продало, а ТОВ «Механомонтаж» купило базу відпочинку «Монтажник», розташовану за адресою: смт Миколаївка.

Згідно Довідки №48 від 16.05.2008 року ТОВ «Механомонтаж», зазначено, що база відпочинку «Монтажник» була придбана підприємцем ТОВ «Механомонтаж» у відповідності з договором купівлі – продажу від 03.04.2000 року. На території б/в проводились ремонтні роботи з ціллю підтримання в робочому і відповідному санітарно – гігієнічному стані приміщення, системи водопостачання та водовідведення.

Згідно з ч.1 ст. 24 Закону України, «Про планування та забудову територій», фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

Відповідно до ч.1 ст. 238 Господарського Кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

17.03.2005 року Інспекцією державного архітектурно – будівельного контролю Сімферопольського району, винесено Постанову №3 про накладення штрафу за правопорушення в сфері господарювання, а саме порушення ст. 24 Закону України «Про планування та забудову територій», та накладено на ТОВ «Механомонтаж» штраф у сумі 1620грн..

Між тим, у відповідності до Довідки №48 від 16.05.2008 року, ТОВ «Механомонтаж» проводились ремонтні роботи з ціллю підтримання в робочому і відповідному санітарно – гігієнічному стані приміщення, системи водопостачання та водовідведення, а також з ціллю поновлення пошкоджених в зимній період дахів, доріг, сходів, и т.п. загальною власністю 34760грн. Роботи проводились господарським способом, та використовувались різні будівельні матеріали, а саме: краска водо – емульсіонна, руберойд, цвяхи, панелі пластикові, шифер, брус дерев’яний, цемент, клей звичайний и т.п..

Згідно п.4.1. Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Держбуду України №273 від 05.12.2000 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції, поточний ремонт будівель та споруд без зміни призначення приміщень не вимагає отримання дозволу.

В свою чергу, відповідачами не представлені докази проведення ТОВ «Механомонтаж» будівельних робіт зі зміною призначення приміщень, та з залученням інженерних, проектувальних заходів, та здійснення проектно-вишукувальних робіт щодо бази відпочинку «Монтажник» в смт Миколаївка.

Отже, Постанова №3 про накладення штрафу за правопорушення в сфері господарювання від 17.03.2005 року Інспекції державного архітектурно – будівельного контролю Сімферопольського району, підлягає визнанню нечинною, як така, що не ґрунтується на Законі України та порушує права та законні інтереси позивач, як суб’єкта господарювання.

Згідно з ч.1 ст. 249 Господарського Кодексу України, суб'єкт господарювання має право оскаржити до суду рішення будь-якого органу державної влади або органу місцевого самоврядування щодо застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ч.2 ст. 240 Господарського Кодексу України, у разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб'єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване

це рішення(дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ч. ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 158 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови.

В судовому засіданні 27.05.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Повний текст постанови підписано 30.05.2008 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись 158, 159, 161, 162, 163, ст.ст. Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинною Постанову №3 Інспекції державного архітектурно – будівельного контролю Сімферопольського району від 17.03.2005 року про накладення на ТОВ «Механомонтаж» штрафу у сумі 1620грн. за порушення у сфері містобудування.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чумаченко С.А.