СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

18 червня 2008 року

Справа № 2-17/14089-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Котлярової О.Л.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Прокопанич Г.К.,

за участю представників сторін:

позивача: Мельник В.Д., довіреність №01/25 від 06.02.08;

відповідача: Дергачьов І.О., довіреність №89юр від 05.06.08;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Чернишевське" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гайворонський В.І.) від 5 травня 2008 року у справі № 2-17/14089-2007

за позовом           Відкритого акціонерного товариства "Племінний завод "Славне" (вул. Леніна, 14, Славне, Роздольненський р-н, 96230)

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Чернишевське" (вул. Кірова, 2-а, Чернишове, Роздольненський р-н, 96210)

про розірвання договору оренди, зобов'язання повернення майна та стягнення 12375, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Племінний завод "Славне" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Чернишевське" про розірвання договору оренди транспортного причепа від 09 квітня 2005 року, про зобов’язання відповідача повернути транспортний причеп, та стягнення заборгованості у сумі 12 375 грн.

Позов мотивований тим, що строк дії договору з 09 квітня 2005 року по 09 травня 2005 року, однак відповідач майно не повернув та орендну плату не вносить.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 5 травня 2008 року у справі №2-17/14089-2007 позов задоволено частково, зобов’язано Приватне сільськогосподарське підприємство "Чернишевське" повернути Відкритому акціонерному товариству "Племінний завод "Славне" тракторний причеп РЖТ-16, інвентарний №491, державний №85-05 ХЖТ, стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Чернишевське" на користь ВАТ "Племінний завод "Славне" заборгованість у сумі 10 500 грн.

У частині розірвання договору оренди тракторного причепу РЖТ-16, інвентарний №491, державний №85-05 ХЖТ від 09 квітня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством "Племінний завод "Славне" та ПСП "Чернишевське" та стягнення 1875, 00грн. заборгованості в позові відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, у позові відмовити.

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального права.

На думку апелянта спірний договір не може бути визнаний реальним тому, що не було акту-приймання передачі. Крім того, у договорі не були вказані істотні умови, вважає договір не укладеним.

Більш детально доводи викладені в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні, призначеного на 18 червня 2008 року, представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати, представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Під час повторного розгляду справи, в порядку передбаченому статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріали права, Севастопольський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

09 квітня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством "Племінний завод "Славне" (орендодавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Чернишевське" (орендар) було укладено договір оренди тракторного причепу.

Відповідно до договору орендодавець надає орендарю в оренду тракторний причеп РЖТ-16, інвентарний №491, державний №85-05 ХЖТ.

Пунктом 3.1 даного Договору орендна плата передбачена 15 грн. за день.

Згідно пунктом 4.1 строк дії договору з 09 квітня 2005 року по 09 травня 2005 року.

Відповідно до пункту 2.2 договору орендар повертає передано йому у оренду майно за вимогою орендодавця.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Законом не передбачена недійсність договору у даному випадку. Апелянтом не надано доказів того що договір визнаний недійсним судом.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У суду немає підстав вважати договір неукладеним. Докази наявні у матеріалах справи, свідчать про те, що сторони досягли згоди відповідно умов договору.

Факт отримання об'єкту оренди підтверджується матеріалом перевірки Роздольненського РВ ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим (від 16 лютого 2007 року вх.№4/1279).

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов’язання повинні виконуватись.

Норма статті 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами не надано доказів того, що під час розгляду справи від сторін за договором були заперечення.

Як свідчать матеріали справи, позивач повідомив відповідача 14 березня 2007 року про відмову від договору, відповідач не заперечував.

Тобто, відповідно до пункту 4.2., Договір був розірваний за згодою сторін, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені позовних вимог про розірвання договору.

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість по орендній платі за період з 09 квітня 2005 року по 09 березня 2007 року складає 10500 грн.

Пунктом 3.1. Договору, відповідач повинен сплачувати орендну плату із розрахунками 15 грн. за день.

Заборгованість по орендній платі може бути стягнута за період дії договору, оскільки, якщо строк дії договору закінчився, відповідно, майно не може бути знаходитись в оренді.

Відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суду відповідачем не надано доказів того, що орендна плата сплачена в установленому розмірі.

Згідно зі статтею 766 Цивільного кодексу України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Вказаною статтею не передбачене що орендар має право не виконувати умов договору щодо зобов’язань по сплаті орендної плати.

Частина 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона булла одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У матеріалах справи відсутні докази повернення позивачу майна.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги про зобов’язання повернути причеп.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято при правильному застосуванні норм матеріального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 101, 103 (частина 1 пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Чернишевське" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 5 травня 2008 року у справі № 2-17/14089-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  О.Л. Котлярова

Судді                                                                                І.В. Антонова

Г.К. Прокопанич