ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"08" липня 2008 р.

Справа
№  16/65

Господарський
суд Кіровоградської області в складі судді КоротченкоЛ.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу № 16/65

за
позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Ульянівська", с. Ульянівка Олександрійського району Кіровоградської
області

до
відповідача: відкритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний
банк "АВТОКРАЗБАНК", в особі Олександрійської філії відкритого
акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк
"АВТОКРАЗБАНК",

м.
Олександрія Кіровоградської області

про
визнання відсутності права застави на майно,

за
участю представників сторін:

від
позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.02.08 р.;

від
відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 05/12 від 04.03.04.

Товариство
з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ульянівська" звернулося до
господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, в якій просить
суд визнати відсутність у відкритого акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний банк "АВТОКРАЗБАНК" права застави на майно товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ульянівська", а саме:
цукор в кількості 140,0 тон.

Свої
вимоги позивач обґрунтовує тим, що на його думку договір застави           № 6/4 від 24.02.06 р. є неукладеним,
оскільки сторони не дійшли згоди щодо усіх істотної умови договору, а саме в
договорі застави сторони не визначили максимальний розмір вимоги, яка забезпечується
обтяженням.

Відповідач
в наданих до суду письмових поясненнях вимоги позивача не визнав повністю,
посилаючись на те, що при укладені договору застави № 6/4 від 24.02.06 р.
сторони договору дійшли згоди з усіх істотних умов, необхідних для договору даного
виду, а тому такий договір є укладеним, у зв'язку з чим відповідач просить
відмовити позивачу в задоволенні позову.

Дослідивши
матеріали справи, подані до суду сторонами докази, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський суд встановив наступні обставини.

24.02.2006
року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Ульянівська" (далі - Заставодавець) та відкритим акціонерним товариством
"Акціонерний комерційний банк "Автокразбанк" (далі -
Заставодержатель) укладено договір застави № 6/4 (далі - Договір застави, а.с.
15-17), за умовами якого договір застави забезпечує зобов'язання Заставодавця
по кредитному договору № 6 від 20 лютого 2006 року (а також будь-яких
додаткових угод до нього), згідно якого Заставодержатель надав Заставодавцю
кредит в сумі 3 500 000,00  (три мільйона
п'ятсот тисяч) гривень на строк по 20 лютого 2007 року, а Заставодавець
зобов'язаний вчасно повернути виданий кредит, сплатити 19,5 (дев'ятнадцять
цілих і п'ять десятих) відсотків річних, а також неустойку в розмірі та в
випадках, передбачених вищевказаним кредитним договором; у випадку продовження
строків виконання зобов'язань за даним кредитним договором (шляхом укладання
додаткових угод до нього), дія застави, передбаченої цим Договором,
зберігається до повного виконання вказаних зобов'язань (п. 1.1. Договору
застави).

Відповідно
до п. 1.2. Договору застави сторони визначили, що предметом застави є цукор в
кількості 140,0 тонн по ціні 2900, 00 (дві тисячі дев'ятсот) грн. за одну тонну
(далі - майно або Предмет застави), що належить Заставодавцю на праві
власності,  що підтверджується довідкою №
28 від 22.02.2006 р.

Вартість
предмету застави за домовленістю сторін складає 400 000,00 (чотириста тисяч)
гривень (п. 1.3. Договору застави).

Відповідно
до п. 4.1 Договору застави цей договір вступає в силу з дати його підписання та
нотаріального його посвідчення і діє до повного виконання сторонами
зобов'язань, виконання яких забезпечене цим договором.

Право
застави виникає з моменту набуття чинності цим Договором (п. 5.4 Договору
застави).

Договір
застави 24.02.2006 року підписано повноважними представниками сторін, підписи
яких скріплено круглими печатками, а також посвідчено приватним нотаріусом
Олександрійського міського нотаріального округу, про що зроблено в реєстрі
відповідний запис за № 326 (а.с. 17).

За
своєю правовою природою укладений сторонами Договір застави належить до
договору, правовідносини за яким регулюються положеннями параграфа 6 глави 49
Цивільного кодексу України.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги позивач стверджує, що укладений з відповідачем Договір застави є
неукладеним, а тому відповідач не має права застави на майно позивача оскільки,
як стверджує позивач, Заставодавець та Заставодержатель в договорі застави не
дійшли згоди щодо максимального розміру вимоги, яка забезпечується обтяженням
та є істотною умовою договору.

Відповідно
до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди із усіх істотних умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно
ст. 584 Цивільного кодексу України, а також ст. 12 Закону України "Про
заставу" у договорі застави визначається суть, розмір і строк виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також
визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Отже,
виходячи зі змісту наведених вище норм, істотними умовами договору застави за
нормами чинного законодавства є суть, розмір і строк виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою.

Господарський
суд дійшов висновку про те, що укладений сторонами Договір застави відповідає
вимогам діючого законодавства, сторонами вказаного договору досягнуто згоди з
усіх його істотних умов, визначених Законом, зокрема сторонами досягнуто згоди
щодо суті забезпеченою заставою вимоги, її розмір та строк виконання
зобов'язання, опис застави, а також інші умови щодо якої сторонами було
досягнуто згоди.

Згідно
пп. "д" п. 2.1. Договору застави Заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги, а саме погасити кредит та нараховані відсотки, пені
та інші штрафні санкції, а також судові витрати, витрати на вчинення
виконавчого напису нотаріуса та витрати пов'язані з реалізацією заставного
майна, з суми коштів отриманої від продажу заставного майна шляхом його
реалізації в установленому законодавством порядку.

Як
вбачається зі змісту п. 1.1. Договору застави, предметом застави забезпечується
вчасне повернення виданого кредиту згідно кредитного договору № 6 від 20.02.06
р., укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем (далі - Кредитний договір
). У цьому Кредитному договорі передбачені умови, зокрема щодо основної суми
кредиту, розміру відсотків річних (п. 1.1. Договору застави), а також неустойки
в розмірі та в випадках, передбачених вищевказаним Кредитним договором.

Кредитним
договором у п.п. 3.9. та 6.3. передбачено, у випадку порушення строків повернення
кредиту і відсотків за кредит, штраф в розмірі, обумовленому в п. 6.3
Кредитного договору та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного
банку України від несплаченої суми за кожний день простроченого платежу.

Оскільки
застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання (ст. 3 Закону
"Про заставу"), умови договору застави можуть бути викладені
безпосередньо як у тексті цього договору, так і шляхом відсилання до умов
договору, із якого випливає основне зобов'язання, що забезпечене заставою.

В
Договорі застави основне зобов'язання виникає із Кредитного договору і саме до
умов цього договору є відсилання у п. 1.1. Договору застави.

Таким
чином, шляхом юридичної конструкції відсилання у пункті 1.1 Договору застави
визначені всі істотні умови щодо суті і розміру забезпеченої заставою вимоги.

За
змістом п. 1.1. Договору застави Заставодавець передав у заставу майно для
забезпечення своєчасного повернення як кредиту, а також відсотків та неустойки,
встановлених Кредитним договором. З цього випливає, що предметом застави
забезпечено розмір вимог на зобов'язання, що випливають з Кредитного договору.

Таким
чином, Заставодавець - ТОВ "Агрофірма "Ульянівська", укладаючи
Договір застави був обізнаний про суть і розмір вимоги, забезпеченої заставою,
а тому відсутні підстави для висновку про недосягнення сторонами Договору
застави, згоди по усім істотним умовам і,
відповідно, про його неукладення.

А
отже, Договір застави слід вважати укладеним.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст. 585 Цивільного кодексу України, право застави виникає з
моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже,
враховуючи дату нотаріального посвідчення Договору застави, право застави у
відповідача як у Заставодержателя на підставі Договору застави виникло  24.02.2006 року.

Що ж
стосується доводів позивача про недосягнення сторонами при укладенні Договору
застави максимального розміру вимоги, яка забезпечується обтяженням, як істотної
умови договору, з посилання в позові на ч. 1 ст. 22 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (далі - Закон),
згідно якої обтяжувач та боржник повинні досягти згоди про максимальний розмір
вимоги, яка забезпечується обтяженням, господарський суд вважає їх
безпідставними, оскільки такі доводи позивача спростовуються самим змістом ч. 2
цієї ж статті Закону, яка визначає, що розмір забезпеченої обтяженням вимоги
визначається на момент її задоволення і до його складу включаються:
відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і звернення стягнення
на предмет застави; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу;
відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання
або умов обтяження; відшкодування витратна утримання і збереження предмета
обтяження. Якщо Законом встановлено, що розмір забезпеченої обтяженням вимоги
визначається на момент її задоволення, то відповідно і максимальний її розмір
також визначається на момент задоволення вимоги.

В  Договорі застави сторони узгодили, що розмір
забезпеченої обтяженням вимоги складається зі сплати основної суми боргу, а
також сплату процентів і неустойки (п. 1.1. Договору застави), що відповідає
змісту, а також складу розміру забезпеченої обтяженням вимоги, передбаченого ч.
2 ст. 22 Закону.

Крім
того, господарський суд звертає увагу, що позивачем у відповідності до ст. 1
Господарського процесуального кодексу України не визначено в позові, яке право
позивача порушив відповідач, саме за захистом якого позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Враховуючи
наведене, позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому не підлягають
задоволенню.

Відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі
покладаються на позивача та не стягуються.

На
підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому
засіданні 01.07.08 р. оголошувалась перерва до 14 год. 08.07.08 р.

Керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,
-

ВИРІШИВ :

В
задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті
84 цього Кодексу.

Суддя                               Л.С. Коротченко