ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№ 14/60

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Фонду державного майна України, м. Київ

на постанову

та ухвалу

від 18.12.2007 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 01.11.2007 р. господарського суду Кіровоградської області

у справі

№ 14/60 господарського суду Кіровоградської області

за заявою

Світловодського підприємства теплових мереж, м. Світловодськ

до

ВАТ "Чисті метали", м. Світловодськ

про

банкрутство

кредитор

ТОВ "Сілікон", м. Світловодськ

арбітражний керуючий

Ніколаєнко В.А.

за участю

Прокуратури Кіровоградської області

в судовому засіданні взяли участь представники:

Генеральної прокуратури України

Івченко О.А.;

Фонду державного майна України

Кругаль Є.О., довір.;

ТОВ "Сілікон"

Маменко С.Г., довір.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Кіровоградської області знаходиться справа № 14/60 про банкрутство ВАТ "Чисті метали".

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 10.02.2004 р. (суддя Болгар Н.В.) визнано грошові вимоги кредиторів, які включені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, в т.ч. визнано вимоги ДП “Сілікон” до боржника на суму 2 408 936,84 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.08.2005 р. ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 10.02.2004 р. в частині визнання грошових вимог ДП “Сілікон” до боржника скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області.

26.07.2007 р. до суду надійшла заява ТОВ "Сілікон", який є правонаступником ДП “Сілікон”, про зміну підстав визнання грошових вимог до боржника.

Під час нового розгляду справи ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 01.11.2007 р. (суддя Коваленко Н.М.) визнано грошові вимоги кредитора - ТОВ "Сілікон" до боржника в сумі 2 408 936,84 грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів у четверту чергу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2007 р. (судді: Білецька Л.М. –головуючий, Науменко І.М., Голяшкін О.В.) апеляційну скаргу Фонду державного майна України та апеляційне подання заступника прокурора Кіровоградської області залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 01.11.2007 р. –без змін.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Фонд державного майна України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2007 р. і ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 01.11.2007 р. та припинити провадження у справі в частині грошових вимог ТОВ "Сілікон" до боржника.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 57 Цивільного кодексу УРСР.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та неодноразово встановлювалось судами, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.07.2002 р. у справі № 1/140, залишеним без змін постановою Верхового Суду України від 25.03.2003 р., визнано недійсним договір купівлі-продажу від 05.11.2001 р. № 1 та застосовано односторонню реституцію, згідно з якою ДП “Сілікон” повертає боржнику все одержане за договором купівлі-продажу від 05.11.2001 р. № 1, а саме предмети договору купівлі-продажу –об'єкти нерухомого майна, а боржник спрямовує отримане за договором, а саме грошові кошти у розмірі 2 408 936,84 грн., перераховані йому покупцем, в дохід державного бюджету в порядку ст. 57 Цивільного кодексу УРСР.

Виходячи зі змісту вказаного рішення, потерпілим за визнаним недійсним договором є покупець, правонаступником якого є кредитор у справі, оскільки продавцем була занижена вартість майна, що ним продавалася, та укладений договір, який не відповідав меті його діяльності, тобто суперечив положенням його статуту.

Тому, в силу ч. 3 ст. 57 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час виконання зазначеного рішення, у покупця виникло право на відшкодування другою стороною понесених ним витрат.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, боржник у справі повинен відшкодувати кредитору витрати, понесені ним внаслідок перерахування боржнику згідно з платіжними дорученнями № 21 від 03.12.2001 р. та № 7 від 15.11.2001 р. грошових коштів у сумі 2 408 936,84 грн. за договором, що визнаний недійсним на підставі ст. 57 Цивільного кодексу УРСР.

За таких обставин справи суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість грошових вимог кредитора до боржника у справі про банкрутство останнього.

Відтак, доводи касаційної скарги не спростовують висновків попередніх судових інстанцій.

У зв'язку з чим, оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального і процесуального права та підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 57 Цивільного кодексу УРСР, ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення.

2.          Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2007 р. та ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 01.11.2007 р. у справі № 14/60 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко