ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 11/271-07-8379

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Палій В.М.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Вин" на рішення господарського суду Одеської області від 12.02.2008р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2008р.

у справі №11/271-07-8379 господарського суду Одеської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Тридента Агро"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Вин"

про стягнення 99 975,67грн.

за участю представників:

ТОВ "Тридента Агро" – не з’явилися;

ТОВ "Бізнес Вин" - не з’явилися

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" звернулося до господарського суду Одеської області за позовом та просило суд стягнути з відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Вин" 99 975,67грн., у т.ч. 52 371,92грн. пені, 9 586,98грн. в рахунок трьох процентів річних, 38 016,77грн. збитків від інфляції.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на не виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за умовами договору №250-04-2006 від 19.04.2006р. в частині здійснення оплати у встановлений ним строк (а.с.2-5).

Відповідач у справі – ТОВ "Бізнес Вин" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те. що позивачем неналежним чином виконані умови договору, а саме поставлено неякісний товар. Крім того, відповідач вказує на неправильне обрахування позивачем заявлених ним вимог (а.с.66-67).

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.02.2008р. позов задоволено. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто 52 371,92грн. пені, 9 586,98рн. процентів, 38 016,77грн. збитків від інфляції (а.с.96-101).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив порушення зобов’язань за умовами договору в частині здійснення оплати за поставлений йому товар в установлений договором строк

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2008р. рішення господарського суду Одеської області від 12.02.2008р. залишено без змін (а.с.120-123).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ТОВ "Бізнес Вин" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.129-130).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час вирішення спору у даній справі суд першої інстанції та, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, апеляційна інстанція встановили, що 19.04.2006р. між сторонами у справі –ТОВ "Тридента Агро" та ТОВ "Бізнес Вин" укладено договір №250-04-2006, предметом якого є купівля-продаж засобів захисту рослин на умовах відстрочення платежу.

Даний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених законами України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За умовами укладеного сторонами договору, ТОВ "Тридента Агро" брало на себе зобов’язання поставити відповідачу товар у кількості та асортименті, в строк та за ціною, які визначаються у додатках, рахунках та накладних документах, які є невід’ємними частинами договору.

Спір у даній справі виник у зв’язку з не виконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань з оплати поставленого йому позивачем товару за цим договором.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до договору, ТОВ "Бізнес Вин" мав здійснити оплату партії товару наступним чином: 30% від вартості товару протягом трьох робочих днів з моменту виставлення рахунку-фактури; 70% від вартості товару в строк до 01.11.2006р. без виставлення відповідного рахунку-фактури (п.5.3 договору).

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.03.2007р. у справі №6/32-07-469 частково задоволено позов ТОВ "Тридента Агро" та постановлено стягнути з ТОВ "Бізнес Він" на його користь 529 082,60грн. основної заборгованості, 32 774,11грн. пені, 5 783,66грню процентів, 10 650,04грн. збитків від інфляції, 37 035,78грн. штрафу.

Вищевказаним рішенням встановлено, що за умовами договору №;250-04-2006р. від 19.04.2006р., укладеного сторонами, ТОВ "Тридента Агро" поставило ТОВ "Бізнес Він"на загальну суму 609 082,60грн., за який відповідач розрахувався лише частково, сплативши 80 000грн. При цьому, заборгованість за поставлений товар, що встановлено вказаним рішенням, на момент його прийняття становила 529 082,60грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.04.2007р. рішення господарського суду Одеської області від 15.03.2007р. у справі №6/32-07-469 скасовано, а у задоволенні позову ТОВ "Тридента Агро" відмовлено.

Однак, постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2007р. постанова Одеського апеляційного господарського суду від 17.04.2007р. скасована, а рішення господарського суду Одеської області від 15.03.2007р. залишено в силі.

Ухвалою Верховного Суду України від 13.09.2007р. відмовлено у порушення касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2007р.

В силу ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи тотожність складу сторін у справі №6/32-07-469 та у даній справі, суди вірно визнали такими, що не потребують доведення факти поставки товару та прострочення відповідачем виконання зобов’язання з його оплати.

При цьому, відповідач не надав доказів виконання рішення суду у справі №6/32-07-469 до звернення позивача з даним позовом до суду; фактично виконання рішення, а, отже, і виконання зобов’язання з оплати товару лише відбулось 30.10.2007р.

В силу ч. ст.216, ч.1 ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч.4 ст.231 ЦК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За прострочення виконання зобов’язання в частині оплати договором встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,08% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення (п.8.2 договору).

Обраховуючи розмір пені, позивач обґрунтовано прийняв до уваги обмеження розміру пені, визначені ст.4 Закону України "Про відповідальність за прострочення виконання грошових зобов’язань".

Згідно п. 6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Між тим, сторони досягли згоди щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань без обмеження строку (п.8.3 договору).

При цьому, п.8.3 договору визначено, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором. Зазначений пункт договору відповідає положенням ст.259 ЦК України, яка надає право сторонам збільшити її тривалість.

Враховуючи зазначене, суди обґрунтовано дійшли висновку про задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення пені за період з 16.03.2007р. по 22.10.2007р.

Також є правильним висновок судів про задоволення вимог позивача щодо стягнення збитків від інфляції та процентів.

Так, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання скаржника у поданій ним касаційній скарзі на те, що відсутня вина у не виконанні ним рішення суду у справі №6/32-07-469 від 15.03.2007р., яке було скасовано постановою апеляції безпідставні.

Зобов’язання оплатити поставлений товар виникло у відповідача в силу факту укладення договору, а не прийняття рішення, яким суд лише вжив заходів до примусового виконання такого зобов’язання.

При цьому, рішення у справі №6/32-07-469 залишено в силі касаційною інстанцією, отже, є таким, що набрало законної сили і є обов’язковим в силу ст.115 ГПК України.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових актів не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2008р. у справі №11/271-07-8379 господарського суду Одеської області залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Вин” –без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Палій В.М.

Черкащенко М.М.