ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.08 Справа № 20/235/08

Суддя Гандюкова Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, м.Запоріжжя

до відповідачів: 1.Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

2. Державної податкової адміністрації у Запорізькій області, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління земельних ресурсів у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про визнання права постійного користування земельною ділянкою

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Юрченко І..А. (довіреність №12-30/8195 від 25.12.2007р.)

Каплунова С.М. (довіреність №12-30/233-1281 від 28.02.2008р.)

Від відповідача 1–не з’явився;

2- Безкоровайна О.С. (довіреність №3417/10/10-413 від 18.10.2005р.)

Від третьої особи –не з’явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання за Головним управлінням Державного казначейства України у Запорізькій області права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0725га за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна,166.

Ухвалою господарського суду від 01.04.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/235/08, судове засідання призначено на 15.05.2008р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 27.05.2008р.

27.05.2008р. справу розглянуто, за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позові. На підставі ст.ст.92,116,120,126,152 Земельного кодексу України, ст.ст.16,327,377 ЦК України, ст.ст.10,26,60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 “Про практику розгляду судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” просить позов задовольнити. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.10.2003р. №599-р “Про використання викупленого майна акціонерного комерційного агропромислового банку “Україна” та договору купівлі-продажу від 28.08.2003р. №130-04/055/128, укладеного між АК АПБ “Україна” в процесі ліквідації і Кабінетом Міністрів України, управлінню Державного казначейства у Запорізькій області (правонаступником якого є позивач) 26.11.2003р. передані до сфери управління (в оперативне управління) слу жбове приміщення та гаражі цілісного майного банківського комплексу АК АПБ “Україна”, які розташовані за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна,168. Таким чином, відбулась зміна власника приміщення та відповідно до частини другої статті 377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України, на той час до управління Державного казначейства у Запорізькій області 28.08.2003 року перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщене приміщення, та земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування приміщення. Крім того, ст.92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності. У процесі складання технічної документації із землеустрою з’ясувалося, що виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення від 09.03.2004р. №74/2 “Про затвердження нових меж земельної ділянки по проспекту Леніна, 166 Державній податковій адміністрації у Запорізькій області для розташування адміністративної будівлі та відкритої автостоянки службового транспорту”, яким Державній податковій адміністрації у області для розміщення службового автотранспорту була виділена земельна ділянка площею 0,0725 га, що раніше на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.10.1999 № 542/2 “Про передачу Державній податковій адміністрації в Запорізькій області земельної ділянки загальною площею 0,4534 га по пр. Леніна, 166 для функціонування адміністративної будівлі та відкритої автостоянки” знаходилась в спільному користуванні Державної податкової адміністрації у області та Акціонерного комерційного агропромислового банку “Україна”. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.06.2007 року по адміністративній справі № 12/338/06-АП рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 09.03.2004 року № 74/2 “Про затвердження нових меж земельної ділянки по проспекту Леніна, 166 Державній податковій адміністрації у Запорізькій області для розташування адміністративної будівлі та відкритої стоянки службового транспорту” в частині надання відкритої автостоянки службового транспорту ДПА у Запорізькій області визнане нечинним та скасоване. Тобто, суд визнав, що вищезазначене рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради прийняте з перевищенням владних повноважень, передбачених статтею 12 Земельного кодексу України та п. 34 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

Із посиланням на ст.116 Земельного кодексу України, ст.ст.10,26,60 Закону України “Про місцеве самоврядування”, ст.327 ЦК України позивач зазначає, що в даному випадку Запорізька міська рада здійснює від імені та в інтересах територіальної громади міста правомочності щодо регулювання земельних відносин. Позивач звертався з листом від 04.07.2007р. №12-13/3508 до міського голови м.Запоріжжя, але питання не вирішено. Відповідач –2 постійно заперечував щодо визнання за позивачем права постійного користування спірної земельною ділянкою і зараз продовжує користуватися спірною земельною ділянкою одноосібно, не збирається зносити металеву огорожу, яка встановлена ним самочинно, продовжує вчиняти позивачу перешкоди у можливості під’їзду до будинку Головного управління без порушення правил дорожнього руху, оскільки іншого під’їзду до будинку немає. У судовому засідання позивач надав усні пояснення, відповідно до яких уточнює, що відповідач –1 порушує права Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області своєю бездіяльністю, а відповідач –2 не визнає право позивача. Просить позов задовольнити.

Відповідач –1 (Запорізька міська рада) в судове засідання не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належними чином. Суд визнав наявні матеріали достатніми для розгляду справи в порядку ст.75 ГПК України.

Відповідач - 2 (Державна податкова адміністрація у Запорізькій області) позов не визнав на наступних підставах: Твердження позивача щодо набуття права власності на земельну ділянку площею 0,007 га по пр.Леніна,166 згідно з ст.377 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України у зв'язку з тим, що розпорядженням КМУ від 13.10.03р. № 559-р було передано до сфери управління Державного казначейства службове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, пр.Леніна,168, є некоректним. В даному розпорядженні про спірну земельну ділянку взагалі не згадується, оскільки згідно ст. 122 Земельного кодексу України тільки сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки в постійне користування юридичним особам з земель комунальної власності відповідних територіальних громад для усіх потреб. Позивачем було подано адміністративний позов про визнання нечинним рішенням від 09.03.04р. № 74/2 „Про затвердження нових меж земельної ділянки по пр.Леніна, 166 ДПА у Запорізькій області для розташування адміністративної будівлі та відкритої стоянки службового транспорту". Постановою господарського суду Запорізької області від 01.12.2006р. в задоволенні позову Головного управління Державного казначейства у Запорізькій області відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.06.07р. апеляційну скаргу Головного управління Державного казначейства у Запорізькій області задоволено частково лише з формальних підстав. Колегією суддів встановлено, що спірне рішення прийнято з перевищенням повноважень. ДПА у Запорізькій області пропонувало позивачу надати перелік номерних знаків автомобілів Головного управління Державного казначейства у Запорізькій області для паркування на автомобільній стоянці, але позивач відмовився. Земельна ділянка, яка прилягає до адмінбудівлі позивача, має достатню площу, прийнятне розташування та відповідно може використовуватися під автостоянку. Позивач не довів порушення свого суб’єктивного права. ДПА у Запорізькій області має Державний акт від 27.05.2004р. на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3116га за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна,166. Просить у позові відмовити.

Відповідачем 2 заявлено клопотання: 1) Припинити провадження у справі на підставі п.2 ст.80 ГПК України у зв’язку з розглядом справи №12/338/06 за позовом Головного управління Державного казначейства у Запорізькій області до Запорізької міської ради про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 09.03.2004р. №74/2 та зобов’язання Запорізької міської ради надати в постійне користування для розміщення автостоянки службового транспорту земельну ділянку площею 0,0725 га за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна, 166. Клопотання відхилено як неогрунтоване, оскільки вказана відповідачем –2 справа розглядалась за іншим предметом і з іншими сторонами. 2) Зупинити провадження у справі до вирішення господарським судом Запорізької області справи №8/212/08 за позовом Головного управління Державного казначейства у Запорізькій області до Запорізької міської ради про визнання недійсним Державного акту від 27.05.2004р. на право постійного користування земельною ділянкою 0,3116га. Клопотання судом відхилено як необґрунтоване на підставі ст.79 ГПК України, оскільки суд вважає можливим, враховуючи предмет та підставу позову, розглянути справу без зупинення провадження.

Третя особа (Головне управління земельних ресурсів у Запорізькій області) пояснила, що постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.06.2007р. було встановлено, що надання земельної ділянки суперечило закону і частина земельної ділянки була неправомірно одержана у постійне користування ДПА у Запорізькій області. Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування є підставою для виникнення права постійного користування. Оскільки рішення виконавчого комітету від 09.03.2004р. №72/2 визнано нечинним та скасовано за постановою суду, це є підставою для припинення права постійного користування. Порядок припинення прав постійного користування не врегульовано чинним законодавством. Внесення змін до державного акта на право постійного користування землею неможливо. Тому вважає, що право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3116га для розташування адміністративної будівлі та відкритої автостоянки службового транспорту по пр.Леніна,166, яка належить на праві постійного користування ДПА у Запорізькій області, може бути припинено в судовому порядку. Визнання права постійного користування на вищезазначену земельну ділянку за ДПА у Запорізькій області та Управлінням Державного казначейства у Запорізькій області законодавством не заборонено.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 29.08.2005р. Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, будівля літ.А-12, гараж літ.Б, розташовані за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна, 168, належать на праві власності державі Україна в особі Кабінету Міністрів України.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.06.07р. у справі №12/338/06-АП визнано нечинним та скасовано рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 09.03.04р. № 74/2 “Про затвердження нових меж земельної ділянки по проспекту Леніна, 166 Державній податковій адміністрації у Запорізькій області для розташування адміністративної будівлі та відкритої автостоянки службового транспорту" в частині надання відкритої автостоянки службового транспорту ДПА у Запорізькій області.

04.07.2007р. Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області звернулося до міського голови міста Запоріжжя з листом №12-13/3508 “Про відведення земельної ділянки”, згідно з яким просило відвести з метою подальшого надання у постійне користування земельну ділянку загальною площею 300 кв.м. за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна, 168 для забезпечення під’їзду автомобільного транспорту до центрального входу адміністративного приміщення та розташування відкритої автостоянки службового транспорту відповідно до схеми, що додавалась. У листі повідомлено, що постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.06.2007р. по справі №12/338/06-АП визнано нечинним та скасовано рішення Запорізької міської ради від 09.03.2004р. №74/2 “Про затвердження нових меж земельної ділянки по пр.Леніна, 166, Державній податковій адміністрації у Запорізькій області для розташування адміністративної будівлі та відкритої стоянки службового транспорту” в частині надання відкритої автостоянки службового транспорту ДПА у Запорізькій області.

У березні 2008р. Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області звернулося до господарського суду з даним позовом та просить визнання за Головним управлінням Державного казначейства України у Запорізькій області право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0725га за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна,166.

У судовому засідання позивач пояснив, що відповідач –1 порушує право Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області своєю бездіяльністю, а відповідач –2 не визнає право позивача.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.у спосіб, що встановлений договором або законом. Згідно з ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або осопрюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Главою 15 Земельного кодексу України визначено два види користування землею - право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки.

Статтею 125 Кодексу визначено підстави виникнення права користування земельної ділянки, а саме - одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, та виникнення права оренди земельної ділянки, а саме - укладення договору оренди і його державна реєстрація.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок надання у постійне користування земельних ділянок юридичним особам та порядок передачі земельних ділянок в оренду визначені статтями 123, 124 Земельного кодексу України та статтею 16 Закону України “Про оренду землі”.

Відповідно до зазначених норм юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки, має звернутися з відповідним клопотанням до повноважного органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, додавши до цього відповідні матеріали, передбачені статтею 151 Земельного Кодексу України. В свою чергу, повноважний орган державної влади розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до п.34 ст.25 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до виключної компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з положеннями ст. 120 Земельного кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 377 ЦК України визначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до п. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою здійснюється шляхом реалізації таких правомочностей як володіння і користування.

Право володіння означає, що особі фактично належить земельна ділянка на підставах, визначених законодавством.

Зміст права користування полягає у можливості отримання корисних властивостей земельної ділянки, тобто можливості її господарського використання з метою отримання прибутку або задоволення власних потреб.

Приписами ст.125 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ст.126 цього Кодексу право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Із змісту наведених вище норм законодавства слідує, що право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0725га за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна,166, у позивача не виникло. При цьому суд звертає увагу, що позивачу передано у оперативне управління будівлю за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна,168, а не 166. Позивач звертався до міського голови міста Запоріжжя з листом №12-13/3508 від 04.07.2007р., згідно з яким просив відвести з метою подальшого надання у постійне користування земельну ділянку загальною площею 300 кв.м. за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна, 168. Хоча ст.120 Земельного кодексу України передбачає право на оформлення права користування земельною ділянкою при переході права власності на будівлю і споруду, проте вказана стаття не передбачає звільнення від здійснення передбаченої законом процедури оформлення такого права.

Порушення, на думку позивача, Запорізькою міською радою визначеного Земельним кодексом України порядку розгляду заяв про надання у постійне користування земельної ділянки не може бути підставою для задоволення позову про визнання права постійного користування. Порушене право позивача в даному випадку підлягає захисту у спосіб, встановлений Законом, зокрема, приписами ст. 152 ЗК України.

Приписами ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У зв’язку з викладеним, суд не бере до уваги посилання позивача на інші норми права та надані ним письмові докази.

На таких підставах у задоволенні позовних вимог відмовляється.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 22.07.2008р.