КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2008                                                                                           № 42/234

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:           Кошіля В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі           Цецарському А.О.

за участю представників:

від позивача -          Янкевич Л.Д.,

від відповідача           Рак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.07.2008

у справі № 42/234 (Паламар П.І.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

до                                                   Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про                                                  визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину ДК „Газ України” № 31/19-7568 від 26.07.2007 про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором № 06/07-189 від 31.01.2007 та договором № 10/1-560 від 19.03.2001.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2008 у справі № 42/234 позов задоволено та визнано недійсною заяву ДК „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” № 31/19-7568. Стягнуто з відповідача на користь позивача 85 грн. витрат по оплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просив рішення скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

31.01.2007 між ВАТ „Рівнегаз” та ДК „Газ України був укладений договір № 06/07-189 про надання послуг по транспортуванню природного газу в 2007 році, згідно умов якого ДК „Газ України” здійснює оплату послуг транспортування природного газу для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень промислових підприємств.

ДК „Газ України”, маючи заборгованість перед позивачем ВАТ „Рівнегаз” за договором 06/07-189 від 31.01.2007, звернулася до останнього з заявою № 31/19-7568 від 26.07.2007 про зарахування однорідних зустрічних вимог, а саме за договором № 06/07/189 по заборгованості ДК „Газ України” у розмірі 189 276,76 грн. та за договором № 10/1-560 по заборгованості ВАТ „Рівнегаз” у розмірі 7 185 805,14 грн. В даному випадку ДК „Газ України” зменшує суму заборгованості на 189 276,76 грн.

Відповідно до умов заяви відповідач зарахував вимоги до позивача, які виникли за договором № 10/1-560 від 19.03.2001 за природний газ для потреб промисловості, зменшивши суму боргу позивача на 189 276,76 грн. в рахунок виконання зобов’язання перед ним за договором № 06/07-189 про надання послуг по транспортуванню природного газу в 2007 році від 31.01.2007 щодо сплати 189 276,76 грн.

Листом № 1827 від 07.08.2007 позивач ВАТ „Рівнегаз” повідомило відповідача про відмову проведення зарахування на підставі того, що дані вимоги не є однорідними.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов’язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї сторони.

Зі змісту даної статті випливає, що залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічними, тобто такі, які випливають з двох різних зобов’язань між двома особами, де кредитор одного зобов’язання є боржником іншого; необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред’явити до зарахування вимоги по зобов’язанню, яке не підлягає виконанню.

Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Заборгованість ВАТ „Рівнегаз” перед ДК „Газ України” за договором № 10/1-560 від 19.03.2001 встановлена рішенням Львівського апеляційного господарського суду від 27.07.2006. Дане рішення набрало законної сили і в установленому порядку було звернуте до виконання.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов’язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Виконання судового рішення є невід’ємною стадією процесу правосуддя. Право на стягнення заборгованості, підтверджене судовим рішенням і наказом господарського суду, повинно бути реалізоване в процесуальних формах, встановлених законодавством про виконавче провадження.

Таким чином, пред’явлені відповідачем вимоги до зарахування не є юридично однорідними, адже в даному випадку відносини між сторонами щодо сплати грошових коштів зі сторони позивача ВАТ „Рівнегаз” стосуються виконання судового рішення. Тобто, грошовому зобов’язанню однієї сторони протиставляється рішення суду, яке є обов’язковим для виконання.

Чинним законодавством про виконавче провадження не передбачено підстав для закінчення виконавчого провадження шляхом припинення зобов’язання зарахуванням. Проте, це не позбавляє сторін права, при наявності згоди обох про припинення зобов’язання, укласти мирову угоду з цього приводу про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, заява відповідача ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” № 31/19-7568 від 26.07.2007 про зарахування зустрічних однорідних вимог вчинена всупереч вимог ст.ст. 601, 602 ЦК України, а тому правомірно визнана судом першої інстанції недійсною.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об’єктивно з’ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2008 у справі № 42/234 не підлягає скасуванню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2008 у справі № 42/234 - без змін.

2.          Матеріали справи № 42/234 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Шапран В.В.