ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.10.08 Справа №6/99

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді Мірошниченко М.В. , Кричмаржевський В.А. , Хуторной В.М.

при секретарі Акімовій Т.М.

за участю представників:

позивача: Довбня В.М., довіреність від 09.10.2008р.;

відповідача: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Завод «Дельта»,

м. Херсон

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 05.08.2008р.

у справі № 6/99

за позовом Багатопрофільного колективного підприємства

фірма «СІЛ», м. Херсон

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Завод «Дельта»,

м. Херсон

про вилучення майна

ВСТАНОВИВ:

13(15).11.2001р. господарським судом Херсонської області у справі № 6/99 було прийнято рішення, яким вилучено у ВАТ «Завод «Дельта» та передано БКП фірмі «СІЛ» бідони поліетиленові в кількості 4047 шт. Стягнуто з ВАТ «Завод «Дельта» на користь БКП фірми «СІЛ» суму 728,55 грн. державного мита та 69,00 грн. витрат на інформаційні послуги. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.01.2002р. вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На примусове виконання рішення господарського суду Херсонської області від 15.11.2001р. були видані відповідні накази № 6/99 від 21.01.2002р.: 1) про вилучення у ВАТ «Завод «Дельта» та передачі БКП фірмі «СІЛ» бідонів поліетиленових в кількості 4047 шт.; 2) про стягнення з ВАТ «Завод «Дельта» на користь БКП фірми «СІЛ» сум судових витрат.

Постановою державного виконавця від 17.06.2002р. наказ господарського суду № 6/99 від 21.01.2002р. (про вилучення у ВАТ «Завод «Дельта» та передачі БКП фірмі «СІЛ» бідонів поліетиленових в кількості 4047 шт.) був повернутий стягувачу, у зв’язку з відсутністю у боржника власних поліетиленових бідонів.

У липні 2002р. позивач звернувся в господарський суд із заявою про зміну способу виконання рішення суду, за наслідками розгляду якої ухвалою господарського суду Херсонської області від 23.07.2002р. у справі № 6/99 змінено спосіб виконання судового рішення. Стягнуто з ВАТ «Завод «Дельта» на користь БКП фірми «СІЛ» суму 72.855,55 грн. боргу, 728,55 грн. витрат по сплаті державного мита та 69,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу за рахунок майна.

На примусове виконання ухвали господарського суду Херсонської області від 23.07.2002р. був виданий відповідний наказ № 6/99 від 23.07.2002р. про стягнення з ВАТ «Завод «Дельта» на користь БКП фірми «СІЛ» суми 72.855,55 грн. боргу, 728,55 грн. витрат по сплаті державного мита та 69,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу за рахунок майна.

Постановою державного виконавця від 02.08.2002р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р.

13.10.2003р. ухвалою господарського суду Херсонської області порушена справа № 6/117-Б про банкрутство ВАТ «Завод «Дельта» і відкрито процедуру санації.

19.11.2003р. конкурсним кредитором БКП фірма «СІЛ» було заявлено вимоги до боржника за наказом суду № 6/99 від 23.07.2002р. на загальну суму 73.653,99 грн. Ухвалою господарського суду Херсонської області від 03.02.2004р. у справі № 6/117-Б затверджено реєстр кредиторів боржника; вимоги БКП фірма «СІЛ» визнано та віднесено до 4-ї черги за реєстром кредиторів.

Платіжним дорученням № 779 від 31.10.2005р. ВАТ «Завод «Дельта» на розрахунковий рахунок БКП фірма «СІЛ» було перераховано в рахунок часткового погашення боргу суму 50.000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 20.12.2005р. у справі № 6/117-Б затверджена мирова угода між боржником та кредиторами і припинено провадження у справі про банкрутство.

У травні 2007р. ВАТ «Завод «Дельта» звернулось в господарський суд із заявою про визнання наказів суду № 6/99 від 21.02.2002р. та 23.07.2002р. такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою господарського суду Херсонської області від 26.06.2007р. були визнані такими, що не підлягають виконанню накази № 6/99 від 21.01.2002р.: 1) про вилучення майна; 2) про стягнення 728,55 грн. державного мита та 69,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Визнано таким, що не підлягає виконанню частково наказ господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р. про стягнення з боржника 72.855,54 грн., у зв’язку з припиненням зобов’язання частковим виконанням на суму 50.000,00 грн. В іншій частині заява залишена без розгляду (щодо суми 22.855,54 грн.).

У липні 2008р. ВАТ «Завод «Дельта» звернулось в господарський суд Херсонської області із заявою про визнання наказу № 6/99 від 23.07.2002р. про стягнення залишку боргу таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що в межах розгляду справи № 6/117-Б про банкрутство ВАТ «Завод «Дельта» на адресу керуючого санацією 31.10.2005р. за вих. № 72 надійшов лист БКП фірми «СІЛ» з пропозицією про те, що у випадку перерахування на розрахунковий рахунок БКП фірма «СІЛ» суми у розмірі 50.000,00 грн., останнє буде вважати кредиторські вимоги по відношенню до ВАТ «Завод «Дельта» погашеними у повному обсязі. У зв’язку з цим, платіжним дорученням № 779 від 31.10.2005р. відповідачем було перераховано позивачу суму 50.000,00 грн. Як вказує відповідач, не дивлячись на перерахування позивачу зазначеної суми, останній не відізвав з виконання наказ господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р. на загальну суму 73.653,99 грн., і виконавчою службою й досі здійснюється примусове стягнення за вказаним наказом. На думку відповідача, доказом припинення зобов’язань є рішення комітету кредиторів щодо порядку розрахунків із кредиторами. В заяві відповідача місяться вимоги про: 1) зупинення стягнення ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні за наказом господарського суду Херсонської області № 6/99 від 23.07.2002р. до розгляду заяви по суті; 2) зобов’язання ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні закінчити виконавчі провадження щодо стягнення з ВАТ «Завод «Дельта» на користь БКП фірми «СІЛ» залишку боргу за наказом господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 05.08.2008р. у справі № 6/99 (суддя Скобєлкін С.В.) у задоволенні заяви ВАТ «Завод «Дельта» було відмовлено. Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами не існує правочину, угоди або договору про прощення боргу, у розумінні ст.605 ЦК України. З листа № 72 від 31.10.2005р. вбачається, що позивач згоден вважати кредиторські вимоги погашеними під умовою, а оскільки прощення боргу є угодою сторін, то така угода не може здійснюватись під умовою, оскільки це не передбачено та суперечить законодавству про правочини. Домовленість сторін не знайшла свого відображення в усній або письмовій формі.

Не погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою суду, у поданій апеляційній скарзі ВАТ «Завод «Дельта», відповідач у справі, вказує на те, що судом порушені норми матеріального права. Доводи скарги відповідача є аналогічними доводам, які викладені в заяві про визнання наказу № 6/99 від 23.07.2002р. про стягнення залишку боргу таким, що не підлягає виконанню. В скарзі ставиться вимога про скасування ухвали господарського суду Херсонської області від 05.08.2008р. у справі № 6/99 та прийняття нового рішення про зобов’язання ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні відповідно до п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» закінчити виконавчі провадження щодо стягнення з ВАТ «Завод «Дельта» на користь БКП фірми «СІЛ» залишку боргу за наказом господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р.

БКП фірми «СІЛ», позивач у справі, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти викладених в ній доводів та просить відмовити відповідачу у задоволенні заяви про визнання наказу № 6/99 таким, що не підлягає виконанню.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1906 від 09.10.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кричмаржевського В.А., Хуторного В.М. В судовому засіданні 09.10.2008р. представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. За його клопотанням розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу. За згодою представника в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідач законним правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористався. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів на підставі ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами, у відсутності відповідача, оскільки його неявка не є перешкодою для цього.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ст.124 Конституції України, ст.11 Закону України «Про судоустрій» і ст.45 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

У відповідності зі ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст.116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Частинами 1, 2, 4 ст.117 ГПК України передбачено, що наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Наведений вище перелік підстав для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, є вичерпним. Зазначене також підтверджується п.3.3 Роз’яснення Президії ВГСУ № 04-5/365 від 28.03.2002р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України».

На думку відповідача, підставою для визнання наказу господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р. таким, що не підлягає виконанню, є обставина перерахування відповідачем на розрахунковий рахунок позивача платіжним дорученням № 779 від 31.10.2005р. суми 50.000,00 грн., згідно листа позивача за вих. № 72 від 31.10.2005р., а також прийняття комітетом кредиторів ВАТ «Завод «Дельта» рішення щодо порядку розрахунків із кредиторами, згідно з протоколом комітету кредиторів від 01.11.2005р.

Разом з тим, наведені вище обставини в розумінні ст.117 ГПК України не можуть бути підставою для тверджень про те, що обов’язок ВАТ «Завод «Дельта» повністю відсутній. Судом встановлено, що наказ господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р. виконаний лише частково – на суму 50.000,00 грн. Залишок суми у розмірі 22.855,54 грн. за вказаним наказом сплачено не було. Отже, на відповідача покладений обов’язок сплатити решту суми у розмірі 22.855,54 грн.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, лист БКП фірми «СІЛ» за вих. № 72 від 31.10.2005р. не може вважатися угодою або правочином про припинення зобов’язання за домовленістю сторін, новацією або прощенням боргу, в розумінні ст.ст. 604, 605 ЦК України, оскільки пропозиція, викладена в даному листі, зроблена під умовою, що суперечить правовій природі угоди. Лист позивача за вих. № 72 від 31.10.2005р. носить односторонній характер, не містить прийняття стороною (сторонами) на себе будь-яких зобов’язань, і не встановлює підстав для виникнення, зміни або припинення взаємних прав та обов’язків.

Протокол засідання комітету кредиторів ВАТ «Завод «Дельта» від 01.11.2005р., яким вирішено надати згоду керуючому санацією ВАТ «Завод «Дельта» на погашення вимог конкурсного кредитора БКП фірми «СІЛ» на запропонованих ним умовах, тобто в розмірі 67,89 % від загальної суми боргу, що становить 50.000,00 грн., із прощенням залишку заборгованості на суму 23.653,09 грн., також не може вважатися доказом відсутності обов’язку боржника щодо сплати залишку боргу, в розумінні ст.117 ГПК України. До того ж, зазначене рішення комітету кредиторів ВАТ «Завод «Дельта» було прийнято 01.11.2005р., в той час, коли часткове погашення боргу у розмірі 50.000,00 грн. відбулось 31.10.2005р. (згідно платіжного доручення № 779 від 31.10.2005р.), тобто раніше моменту прийняття комітетом кредиторів вказаного рішення.

Колегія суддів зазначає, що статтею 117 ГПК України не передбачено такої підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, як наявність листа стягувача до боржника з пропозицією (під умовою) про погашення частини боргу, або наявність рішення комітету кредиторів боржника про надання згоди на сплату частини боргу, із прощенням залишку заборгованості.

Судом встановлено, що обов’язок ВАТ «Завод «Дельта» за наказом господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р. не відсутній. Сума залишку боргу за вказаним наказом боржником не сплачена.

Оскільки підстави для визнання наказу господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р. про стягнення залишку боргу таким, що не підлягає виконанню, відсутні, то відповідно і відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження з виконання даного наказу на підставі п.4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», на чому наполягає скаржник.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ВАТ «Завод «Дельта» про визнання наказу господарського суду № 6/99 від 23.07.2002р. про стягнення залишку боргу таким, що не підлягає виконанню.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни ухвали місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Завод «Дельта», м. Херсон залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Херсонської області від 05.08.2008р. у справі № 6/99 – без змін.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді Мірошниченко М.В.

Кричмаржевський В.А. Хуторной В.М.