ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.08 Справа № 20/315/08

Суддя Гандюкова Л.П.

За позовом Головного управління Державного казначейства у Запорізькій області в особі управління Державного казначейства у Оріхівському районі Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, Запорізька область, м.Оріхів

до Селянського (фермерського) господарства “Олександр”, Запорізька область, Оріхівський          район, с.Нестерянка

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відкрите акціонерне товариство “Оріхівський комбінат хлібопродуктів”, Запорізька область, м.Оріхів

про стягнення суми 4 200 грн. основного боргу, 2 511,16 грн. пені.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача – Зик І.М. (довіреність №12-30/577-3395 від 17.06.2008р.);

Від відповідача –не з’явився;

Від третьої особи –не з’явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 4200 грн. основного боргу, суми 2 511,16 грн. пені, всього суму 6711,16 грн.

Ухвалою господарського суду від 23.05.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/315/08, судове засідання призначено на 02.07.2008р. Ухвалою суду від 02.07.2008р. в порядку ст.27 ГПК України до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –ВАТ “Оріхівський комбінат хлібопродуктів”, цією ж ухвалою на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 21.07.2008р.

21.07.2008р. справу розглянуто, за згодою представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, просить на підставі ст.469 ЦК УРСР, ст.ст.16, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст.1,4,5,12,21,54,57,83,84,85 ГПК України стягнути з відповідача в державний бюджет на рахунок Державного бюджету Оріхівського району, , р/р0211, символ звітності банку 453, код платежу 02801384 “Повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю с/г продукції за державним замовленням (контрактом) 1997р” кошти у сумі 6711,16 грн., як безпідставно придбане майно, по основному боргу –4200 грн. та по пені –2511,16 грн. Позовні вимоги мотивовані, зокрема, наступними обставинами. На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.09.1997 №515-р “Про виділення з державних ресурсів насіння озимих зернових культур для осінньої сівби 1997 року” С(Ф)Г “Олександр” було надано насіннєву позичку сортовим зерном пшениці в кількості 15600 кг на суму 4200 грн. Доказом отримання С(Ф)Г “Олександр” насіннєвої позички є: реєстр залишку заборгованості, що не підлягає врегулюванню відповідно до закону України від 18.01.01р. №2237-111 за 1994-1999 роки по Оріхівському комбінату хлібопродуктів, довідка “Про стан заборгованості сільськогосподарських підприємств Оріхівського району за бюджетними позичками, наданими на закупівлю зерна за держзамовленням 1994-1997 років, станом на 01.12.2002р.”, видана ВАТ “Оріхівський КХП” та Акт №1-4 звірки взаємних розрахунків від 15.07.2002р. Заборгованість не була врегульована відповідно до Закону України від 18.01.2001р. №2237-Ш “Про врегулювання заборгованості за бюджетними позичками, наданими державним та іншим підприємствам усіх форм власності і господарювання через обслуговуючі, заготівельні і переробні підприємства, та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів переробних підприємств агропромислового комплексу”. Враховуючи відсутність договірних відносин за таких обставин правовідносини осіб, пов’язані із одержанням зерна із державного резерву на суму 4200,00 грн. регулюються ст.469 ЦК УРСР, ст.1212 ЦК України, тобто позивач вважає, що відповідач отримав насіннєву позичку без достатньої правової підстави. Потерпілим у даному випадку є Державний бюджет, оскільки зерно надавалось із державного резерву. У органах Державного казначейства на підставі Закону України “Про Державний бюджет України на 2008р.” відкриті відповідні рахунки для зарахування коштів в рахунок повернення бюджетних позичок. Відповідно до ст.10.1 Порядку надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997 року, затвердженим наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України, Міністерства фінансів України та Державної акціонерної компанії “Хліб України” від 04.03.1997р. №70/54/18 за несвоєчасне повернення бюджетної позички нараховується пеня. Враховуючи те, що відповідно до рішень Уряду термін повернення бюджетних позичок був неодноразово продовжений до затвердження розпорядження КМУ від 03.04.2002р. №186 “Про погодження сум заборгованості, що підлягають урегулюванню....”, пеня нараховується починаючи з 03.04.2002р. На підставі п.4 ст.17 Бюджетного кодексу України, Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, наказу Державної податкової адміністрації України від 11.06.2003р. №290 “Про затвердження Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби”, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України27.06.2003р. за №522/7843, позивач нарахував пеню за період з 03.04.2002р. по 01.04.2008р. у сумі 2511,16 грн. Таким чином, розмір безпідставно набутого С(Ф)Г “Олександр” майна складає, як вважає позивач, 6711,16 грн.

Відповідач у судові засідання не з’являвся, письмовий відзив та витребувані судом документи не надав. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвали суду направлені на адресу, вказану в позовній заяві та ЄДРПОУ.

Третя особа свого представника у судове засідання також не направила, витребувані судом документи не представлені.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст.75 ГПК України у відсутність відповідача та третьої особи, за наявними в ній матеріалами, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи і заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

У травні 2008р. Головне управління державного казначейства України у Запорізькій області в особі управління Державного казначейства у Оріхівському районі Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області звернулося до господарського суду з позовом до С(Ф)Г “Олександр” про стягнення на підставі ст.469 ЦК УРСР,ст.ст.16,1212,1213 ЦК України суми 4200 грн. основного боргу, суми 2511,16 грн. пені як безпідставно отриманих коштів.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст..20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 469 ЦК УРСР передбачалось, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбано майно, згодом відпала. В разі неможливості повернути безпідставно придбане майно в натурі повинна бути відшкодована його вартість, що визначається на момент придбання. Особа, яка безпідставно одержала майно, зобов'язана також повернути або відшкодувати всі доходи, які вона мала або повинна була мати з цього майна з того часу, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про безпідставність одержання майна. З свого боку ця особа має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно з того часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Ці правила поширюються на випадок збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав, встановлених законом або договором.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, чинного на момент розгляду справи, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ст. 1213 цього Кодексу набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Із змісту наведеного законодавства слідує, що застосувати ці норми можливо для захисту прав та інтересу у разі набуття або збереження особою майна, але без достатньої правової підстави. Тобто, по-перше, повинен мати місце факт набуття або збереження майна відповідачем.

Згідно з ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обгрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою для стягнення з відповідача суми 4200 грн. основного боргу та суми 2511,16 грн. пені, як безпідставно отриманих коштів, позивач зазначає те, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.09.1997 №515-р “Про виділення з державних ресурсів насіння озимих зернових культур для осінньої сівби 1997 року” С(Ф)Г “Олександр” було надано насіннєву позичку сортовим зерном пшениці в кількості 15600 кг на суму 4200 грн.

Ухвалами суду у позивачу було витребувано належні докази отримання відповідачем бюджетної позички сортовим зерном в зазначеній у позові кількості та на вказану суму.

Доказом отримання С(Ф)Г “Олександр” насіннєвої позички позивач вважає: реєстр залишку заборгованості, що не підлягає врегулюванню відповідно до Закону України від 18.01.01р. №2237-111 за 1994-1999 роки по Оріхівському комбінату хлібопродуктів, довідку “Про стан заборгованості сільськогосподарських підприємств Оріхівського району за бюджетними позичками, наданими на закупівлю зерна за держзамовленням 1994-1997 років, станом на 01.12.2002р.”, видану ВАТ “Оріхівський КХП” та Акт №1-4 звірки взаємних розрахунків від 15.07.2002р. Також позивач вказує, що відпуск насіння проводився хлібоприймальними підприємствами області на підставі нарядів Запорізького обласного дочірнього підприємства ДАК “Хліб України”, в яких визначалися ті хлібоприймальні підприємства, яким необхідно було забезпечити видачу зерна відповідним сільськогосподарським товаровиробникам.

Із змісту зазначених реєстру, довідки та акту звірки, на які посилається позивач, вбачається, що вони складені ВАТ “Оріхівський КХП”, підписані його керівником та головним бухгалтером та фактично є внутрішніми документами підприємства.

Позивачем не представлено суду жодного документу, підписаного відповідачем, відносно отримання пшениці у 15600 кг на суму 4200 грн. У тому числі не надано нарядів, на підставі яких, як вказано в позові, проводився відпуск насіння. Представлені документи не можна вважати доказами, що свідчать про факт отримання відповідачем майна в натурі –пшениці, оскільки відсутні підписи отримувача, суд вважає не доказаним факт отримання, набуття або збереження майна відповідачем.

Крім того, позивач не обґрунтував, яким чином порушені його права та не довів, що він є належним позивачем з підстав, заявлених у позові, а саме: ст.1212 ЦК України.

Так, позивачем не доведено, що в даному випадку він є потерпілою особою, власником чи особою, яка фактично передала вказане зерно пшениці відповідачу, або факт надання їй повноважень виступати від потерпілої особи. .

Посилання на те, що насіннєву позичку було надано С(Ф)Г “Олександр” на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.09.1997 № 515-р “Про виділення з державних ресурсів насіння озимих зернових культур для осінньої сівби 1997 року” є безпідставним, оскільки вказане розпорядження не містить посилань на те, що саме відповідачу видавалася позичка зерном пшениці, і саме у кількості 15600 кг. До того ж, відповідно до п. 1 цього розпорядження ДАК “Хліб України” доручено виділити з державних ресурсів насіння озимих зернових культур обласним державним адміністраціям для відпуску сільськогосподарським товаровиробникам. Мінфіну на підставі поданих ДАК “Хліб України” документів відстрочити до 1 вересня 1998р. погашення заготівельними підприємствами бюджетної позички на суму еквівалентну вартості відпущеного в позичку насіння. Тобто, погашення бюджетної позички покладалось на заготівельні підприємства, яке і повинно було укласти з сільгоспвиробником відповідний договір. У випадку ж передання ВАТ “Оріхівський комбінат хлібопродуктів” відповідачу зерна пшениці у кількості 15600 кг без достатніх правових підстав, позивачем у справі про витребування зерна пшениці набутого безпідставно, виходячи з приписів ст.1212 ЦК України, повинен бути саме ВАТ “Оріхівський комбінат хлібопродуктів”, а не казначейство.

Оскільки позивач –Головне управління Державного казначейства не довів, що він є власником коштів, що стягуються з відповідача, між позивачем та відповідачем відсутні цивільно-правові відносини, що регулюються ст.1212 ЦК України.

У зв’язку з цим суд не бере до уваги посилання позивача на інші акти, в тому числі сумісний наказ Міністерства сільського господарства і продовольства України, Міністерства фінансів України, ДАК “Хліб України” від 04.03.1997р. №70/54/18, які не спростовують висновки суду, наведені вище.

У зв’язку з викладеним, відсутні підстави для стягнення заявленої суми пені 2511,16 грн. як безпідставно отриманих коштів. При цьому суд також вважає за необхідне зазначити, що із змісту ч.3 ст.549 ЦК України слідує, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, пеня є видом відповідальності, і заявлена до стягнення сума 2511,16 грн. пені у будь-якому разі не може бути визначена як безпідставно отримані, збережені кошти.

Таким чином, позовні вимоги з підстав, які заявлено, задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі 26.08.2008р.