ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.07.08
р.
Справа № 43/42

Господарський
суд Донецької області у складі судді І.В. Зубченко

При
секретарі судового засідання Башевій В.О.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні справу:

за
позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Авто-Експрес”, м. Донецьк

до
відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Донецьк

про
стягнення суми боргу у сумі 15 000 грн.

Представники
сторін:

від
позивача:  Орлянська Р.С. за дов. б/н від
05.05.2008р.

від
відповідача: представник не з'явився.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство
з обмеженою відповідальністю „Авто-Експрес”, м. Донецьк, позивач, звернувся до
господарського суду Донецької області з позовом, до відповідача, Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Донецьк про стягнення
суми боргу у сумі 15 000 грн.

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір №А-11/29 від
29.11.2007р., розписку від 21.04.2008р., платіжні доручення №402 від
10.12.2007р., №482 від 28.12.2007р., правоустановчі документи.

Відповідно
до клопотання від 10.07.2008р. позивач уточнив позовні вимоги та просить
стягнути з відповідача безпідставно перераховану суму у розмірі 15 000, 00 грн.

Відповідно
до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач має право до
прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити або
зменшити розмір позовних вимог, тому його клопотання приймається судом і справа
розглядається з урахуванням остаточно змінених вимог про стягнення безпідставно
набутих грошових коштів у сумі 15 000, 00 грн.

Відповідач
у судові засідання не з'явився, про час і місце слухання був належним чином
повідомлений, що підтверджує штамп канцелярії суду на ухвалах від 15.05.2008р.
та 27.05.2008р.

Проте
суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1, м. Донецьк право на
подання відзиву не використав і його представники в судове засідання не
з'явилися. Причин нез'явлення останній не пояснив та витребуваних господарським
судом документів, необхідних для вирішення спору не надав.

До
повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників
судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому,
відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з
поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас,
законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов'язує й сторону у справі,
зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін)
у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із
статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В
разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи або особи, яка набула
статусу юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не
відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю
особу.

Відповідно
до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, станом на 01.07.2008р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1
здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набув статусу суб'єкта підприємницької дільності, та
знаходиться за адресою:АДРЕСА_1

Разом
з тим, зважаючи на достатність представлених позивачем документів,
неповідомлення відповідачем поважних причин нез'явлення у судове засідання
справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Перед
початком розгляду справи по суті представника позивача було ознайомлено з
правами та обов'язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

Крім
цього, позивачу у судовому засіданні роз'яснено вимоги ст.81-1 ГПК України.

Судом,
відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

У
відповідності до п.п.2, 3, 4 частини ст.129 Конституції України, основними
засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом
та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно
ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у
господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Відповідно
до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Ст.33
Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно
до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Розглянувши
матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2007р.
між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю “Авто-Експрес”, м.
Донецьк, та відповідачем Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особоюОСОБА_1 м. Донецьк, був укладений договір №А-11/29.

За
умовами вказаного договору позивач доручив, а відповідач узяв на себе
зобов'язання з виконання ремонту та фарбування автобусу “Богдан“ А09211-2005 р
НОМЕР_1 білого кольору шасі (кузов) Y7BA092115B000401 після ДТП, який належить
позивачу (пункт договору 1.1.).

Згідно
пункту 4.1. даного договору вартість робіт складає 21 000, 00 грн.

Водночас,
пунктом 4.2. встановлено, що позивач сплачує відповідачу аванс в розмірі 15
000, 00 грн.

При
цьому строк початку та закінчення обумовлених робіт встановлений сторонами у
пункті 1.2. договору, означені роботи повинні бути виконані з 30.11.2007р. по
21.01.2008р.

На
виконання умов договору №А-11/29 від 29.11.2007р., платіжними дорученнями №402
від 10.12.2007р., №482 від 28.12.2007р. позивачем перераховано відповідачу
грошові кошти в сумі 15 000, 00 грн. Оригінали зазначених платіжних доручень
долучені до матеріалів справи.

За
приписом ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений
строк.

Згідно
з вказаними пунктами договору встановлений обов'язок відповідача здійснити
обумовлені договором роботи, доказом закінчення яких, відповідно до розділу 3
договору “Порядок проведення робіт”, є акт виконаних робіт.

Однак,
як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання по договору не виконав.

Таким
чином, на момент подачі позову вартість сплачених позивачем, але не виконаних
відповідачем робіт становить 15 000, 00 грн.

За
приписом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття
612 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його
у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за
неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Правові
наслідки порушення зобов'язання передбачені ст.611 Цивільного кодексу України,
зокрема:

1)
припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо
це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2)
зміна умов зобов'язання;

3)
сплата неустойки;

4)
відшкодування збитків та моральної шкоди.

У
відповідності з п.3 ст.611 Цивільного кодексу України якщо внаслідок
прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора,
він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

За
приписами ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання
можуть виникати внаслідок придбання або збереження майна суб'єкта
господарювання без достатніх на те підстав.

На підставі
ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа
зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала.

Стаття 1213 ЦК України передбачає, що
набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Як
встановлено судом вище, відповідач свої зобов'язання з виконання обумовлених
договором робіт не виконав, внаслідок чого позивач правомірно вимагає стягнути
з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі 15 000,
00 грн.

За
приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог
або заперечень.

Відповідно
до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідач
у судові засіданні не з`являвся, вимоги ухвал від 15.05.2008р. та від
27.05.2008р. не виконав, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи
був належним чином повідомлений, про що свідчить штамп канцелярії на ухвалах
суду, позов не оспорив, письмовий відзив на позов не надав. Поважних причин
невиконання вимог суду не встановлено.

Водночас,
відповідно до розписки від 21.04.2008р. відповідач фактично визнав, що
безпідставно володіє грошовими коштами позивача в сумі 15 000, 00 грн.

За
таких обставин, враховуючи те, що позов доведений позивачем та відповідає
обставинам справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю
„Авто-Експрес”, м. Донецьк, до відповідача, Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1, м. Донецьк, про стягнення безпідставно перерахованої
суми в розмірі 15 000, 00 грн., підлягають задоволенню.

Згідно
ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, а саме
державне мито, інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають
віднесенню на відповідача.

Беручи
до уваги вищевикладене, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.174, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.526, 610, 611, 612, 1212, 1213 Цивільного
кодексу України, ст.ст.4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Авто-Експрес”,                  м. Донецьк, до відповідача,
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Донецьк, про
стягнення безпідставно перерахованої суми в розмірі 15 000, 00 грн.,
задовольнити.

Стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 код
ЗКПО НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Авто-Експрес”
(83036, м. Донецьк, пл. Комунарів, 4; код ЗКПО 33222009) безпідставно
перераховану суму в розмірі 15 000, 00 грн.; витрати по сплаті державного мита
у сумі 150, 00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу у сумі 118, 00 грн.

Видати
наказ після набрання рішенням законної сили.

У
судовому засіданні10.07.2008р. оголошено повний текст рішення.

Суддя

Вик. ПС Максимова В.В.

Надруковано 3 примірники:

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

1 - у справу.