СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

06 травня 2008 року

Справа № 2-15/18108-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача : не з'явився, закрите акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк";

відповідача: Ємельянов Станіслав Олексійович, довіреність № б/н від 01.07.07, Відкрите акціонерне товариство "Феодосійська тютюнова фабрика";

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Феодосійська тютюнова фабрика" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко І.А.) від 27.03.2008 у справі № 2-15/18108-2007

за позовом           закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (наб. Перемоги, 50,Дніпропетровськ,49000)

до           відкритого акціонерного товариства "Феодосійська тютюнова фабрика" (вул. Дружби, 62,Феодосія,98111)

про стягнення 19149,11 грн.; за зустрічним позовом про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство комерційного банку “ПриватБанк” звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” про стягнення 19149,11 грн., у тому числі 1493,40 грн. основного боргу, 17655,71 грн. пені, а також судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов’язань по своєчасній та повної оплати послуг, наданих позивачем за договором № 05-99/Р від 23.03.2004, заборгованість відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” перед закритим акціонерним товариством комерційним банком “ПриватБанк” на день подачі позову до суду в добровільному порядку не сплачена, що і є підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення її суми з врахуванням штрафних санкцій в примусовому порядку .(а.с.2-4).

03.03.2008 до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” до закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” про визнання правочину –договору № 05-99/Р від 23.03.2004 про виконання операцій з ведення реєстру власників іменних цінних паперів недійсним, яка мотивована тим, що зазначений договір було підписано від імені Відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” головою правління останнього замість керуючого санацією, тобто особою, яка не мала на то повноважень, у зв’язку з чим, на думку позивача за зустрічним позовом, угода не відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України і є недійсною згідно статті 215 Цивільного кодексу України.(а.с.112-113).

Рішенням господарського суду АР Крим від 27.03.2008 у справі № 2-15/18108-2007 первісний позов задоволено частково.

З відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” на користь закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” стягнуто заборгованості у сумі 1493,40 грн., пені 3301,41 грн. 180,00 грн. державного мита та 110,92 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Часткове задоволення позову обумовлено зменшенням суми пені, яка підлягає стягненню, на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

В задоволені зустрічного позову судом відмовлено у зв’язку з безпідставністю, оскільки мале місце наступне схвалення договору ліквідатором відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика”.           Крім того, зустрічний позов заявлено після спливу строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення , яким у задоволені позовних вимог відмовити, зустрічний позов задовольнити.

21.04.2008 відповідачем були надані доповнення до апеляційної скарги, в яких , сторона посилаючись на норми статей 203,215 Цивільного кодексу України, зазначила, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує її дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин є оспорюваним і може бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції повторно не з’явився, заперечення на апеляційну скаргу та доповнень до неї не надав, про причини неявки судову колегію не повідомив. Враховуючи те, що явка сторони не визнавалась обов’язковою, судова колегія визнала можливим розглянути справу по суті за відсутністю представника позивача, на підставі наявних у ній матеріалів.

Повторно розглянувши матеріали справи в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

23.03.2004 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" (реєстратор) та відкритим акціонерним товариством "Феодосійська тютюнова фабрика" (емітент) був укладений договір № 05-99/Р на виконання операцій по веденню реєстру власників іменних цінних паперів. (а.с. 28-37).

Згідно з пунктом 1 вказаного договору емітент доручає, а реєстратор приймає на себе виконання операцій по веденню реєстру власників документарних цінних паперів емітента, що випущені або можливо будуть випущені емітентом у майбутньому шляхом обслуговування системи реєстру іменних цінних паперів протягом терміну дії даного договору, незалежно від їхнього виду, типу та кількості.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що емітент здійснює оплату за виконання реєстратором операцій згідно пунктів 2.1 , 2.1.1-2.1.3 договору, згідно пунктів 1-2 Розцінок на послуги реєстратора. (а.с. 38-40)

Емітент здійснює оплату реєстратору за операції, виконані протягом попередніх місяців, згідно з пунктами 2.1 (2.1.4-2.1.11)-2.4 цього договору на підставі акту виконаних послуг (виконаних операцій) та пунктів 4-7 Розцінок на послуги реєстратора. За домовленістю сторін, яка підтверджується додатковою угодою між реєстратором та емітентом, внесення плати емітент може здійснювати авансово після отримання від реєстратора рахунку –фактури. (пункт 4.3 договору)

Згідно з пунктом 4.12 договору оплата послуг реєстратора здійснюється перерахуванням грошових коштів на підставі рахунку-фактури та/або акту виконаних послуг (виконаних операцій).

Відповідно до пункту 4.13 договору у разі відмови емітента у підписанні акту виконаних послуг (виконаних операцій) початком терміну оплати вважається момент повідомлення реєстратором емітента про виконання послуг (операцій).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов вказаного договору позивачем були надані відповідачу відповідні послуги, про що свідчать додані до матеріалів справи акти приймання-здачі виконаних операцій: (а.с. 16-27):

Акт № 05/1/1-2005 від 11.04.2005 р. – за перший квартал 2005 р. –186,80 грн.

Акт № 05/2/1-2005 від 05.07.2005 р. – за другий квартал 2005 р. –186,70 грн.

Акт № 05/3/1-2005 від 05.10.2005 р. – за третій квартал 2005 р. –186,70 грн.

Акт № 05/4/1-2005 від 05.01.2006 р. – за четвертий квартал 2005 р. –186,60 грн.

Акт № 05/1/1-2006 від 05.04.2006 р. – за перший квартал 2006 р. –186,80 грн.

Акт № 05/2/1-2006 від 06.07.2006 р. – за другий квартал 2006 р. –186,60 грн.

Акт № 05/3/1-2006 від 02.10.2006 р. – за третій квартал 2006 р. –186,60 грн.

Акт № 05/4/1-2006 від 10.01.2007 р. – за четвертий квартал 2007 р. –186,60 грн.

Всього на суму 1493,40 грн.

Частина актів не підписана з боку відповідача, проте, як вбачається з карток поштового повідомлення, вони були отримані представником ВАТ "Феодосійська тютюнова фабрика" та, в силу пункту 4.13 договору, є обов’язковими до сплати.

Пунктом 5.5 Договору сторони передбачили, що за порушення термінів оплати, передбачених цим договором, емітент виплачує реєстратору пеню у розмірі 2% від простроченої суми оплати послуг реєстратора за кожен день прострочи до дня повного виконання зобов’язань включно.

Згідно з пунктом 5.8 договору встановлено, що сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій, передбачених цим договором за порушення зобов’язань, припиняється через два роки, від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2008 позов закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” задоволено тільки в частині стягнення заборгованості в повному обсязі. В задоволені зустрічного позову судом відмовлено у зв’язку з безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи факт невиконання відповідачем зобов’язання, встановленого пунктами 2.1.-2.4 договору підтверджений, а відповідачем, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не представлено доказів повної оплати заборгованості за договором № 05-99/Р на виконання операцій по веденню реєстру власників іменних цінних паперів від 23.03.2004.

У зв’язку з чим, судова колегія вважає, що позовні вимоги задоволені судом першої інстанції на підставі статей 525,526 Цивільного кодексу України правомірно.

Також суд обґрунтовано дійшов до висновку про належність стягнення пені, яка передбачена пунктом 5.8 договору.

При цьому, керуючись частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України та пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню на 80% у зв’язку з тим, що сума пені значно перевищила суму основного боргу.

Застосування судом цих норм Закону слідує визнати правомірними.

З доводом відповідача стосовно того, що вимоги позивача слід вважати погашеними згідно частини 2 статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", судова колегія погодитися не може з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Отже, вказана норма поширюється лише на конкурсних кредиторів.

Судова процедура банкрутства у відношенні ВАТ "Феодосійська тютюнова фабрика" була розпочата ухвалою господарського Суду АР Крим від 02-10.09.2003 р., а спірні вимоги до відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” виникли у 2005 році, тобто, після порушення провадження у справі про банкрутство. Отже, ці вимоги, в силу статті 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, є поточними.

Позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовував тим, що зазначений договір № 05-99/Р від 23.03.2004 про виконання операцій з ведення реєстру власників іменних цінних паперів було підписано від імені відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” Головою правління останнього замість керуючого санацією, тобто особою, яка не мала на то повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.03.2004 у справі № 2-1/10772-2006 введена процедура санації боржника – відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” (а.с.127).

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” з дня винесення ухвали про санацію керівник боржника відсторонюється від посади у порядку, визначеному законодавством про працю, управління боржником переходить до керуючого санацією, крім випадку, передбаченого статтею 53 цього Закону; припиняються повноваження органів управління боржника - юридичної особи, повноваження органів управління передаються керуючому санацією.

Частиною 5 статті 17 вказаного Закону встановлено, що керуючий санацією має право укладати від імені боржника мирову угоду, цивільно-правові, трудові та інші угоди.

Однак, спірний договір № 05-99/Р від 23.03.2004 про виконання операцій з ведення реєстру власників іменних цінних паперів, укладений між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (реєстратор) та ВАТ “Феодосійська тютюнова фабрика” (емітент), був підписаний з боку ВАТ "Феодосійська тютюнова фабрика" головою правління “Феодосійська тютюнова фабрика” Саранським С.М.

Стаття 203 Цивільного кодексу України, передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Проте, статтею 241 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

У даному випадку оспорюваний правочин був схвалений ВАТ “Феодосійська тютюнова фабрика” уповноваженою особою, оскільки послуги за договором були отримані та сплачені за період з 23.03.2004 по грудень 2004 згідно умовам договору, про що свідчать акти виконаних послуг, підписані обома сторонами.

Крім того, акт № 05/2/1-2006 від 06.07.2006 (арк.с.27), який був підписаний саме ліквідатором ВАТ “Феодосійська тютюнова фабрика” Кушнір Т.І., що також свідчить про схвалення зазначеного правочину.

Виходячи з вказаних обставинах, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що підстав для задоволення зустрічного позову не має.

Однак, при прийнятті рішення за зустрічним позовом , судом першої інстанції також зроблений висновок про те, що зустрічний позов не підлягає задоволенню у зв’язку зі спливом строку позовної давності.

Вказаний висновок суду підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення, оскільки, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 „Про судове рішення”, з подальшими змінами, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з підстав пропуску строку для звернення з позовом без поважної причини крім випадків, коли позов не доведений.

Як вказано у рішенні суду першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, зустрічний позов не підлягає задоволенню у зв’язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга –без задоволення.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1),105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2008 у справі № 2-15/18108-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Феодосійська тютюнова фабрика” залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.В.Сотула

Судді                                                                                В.І.Гонтар

Ю.М. Гоголь