ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 12/90-1569
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

Господарський суд Тернопільської
області

у складі   судді Скрипчук
О.С.

при секретарі судового засідання
Дудник А.І.

Розглянув матеріали справи

за позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи -ОСОБА_1, АДРЕСА_1, м. Тернопіль

до відповідач: Білецької
сільської ради, вул. Мазепи,27, с. Біла, Тернопільського району

про: визнання
незаконними і недійсними рішення Білецької сільської ради №735 від 26.02.2008р.
«Про ліквідацію самовільно Встановлених заїздів із сторони вул. Бродівська в с.
Біла»та рішення №734 від 26.02.2008р. «Про долучення земельної ділянки для
розширення території для організації виїздів СПД ОСОБА_1.»; стягнення шкоди у
вигляді упущеної вигоди в розрахунку 500 грн. на місяць.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2.
-адвокат, ордер НОМЕР_1.

відповідача: Мотика
Н.Я. -голова сільської ради, рішення сесії №1 від 11.04.2006р.

Суть справи:

Суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа -ОСОБА_1, м. Тернопіль, надалі позивач, звернувся до
господарського суду Тернопільської області з позовом до Білецької сільської
ради, с. Біла, Тернопільського району, надалі відповідач, про визнання
незаконними і недійсними рішення Білецької сільської ради №735 від 26.02.2008р.
«Про ліквідацію самовільно Встановлених заїздів із сторони вул. Бродівська в с.
Біла»та рішення №734 від 26.02.2008р. «Про долучення земельної ділянки для розширення
території для організації виїздів СПД ОСОБА_1.». Також, просить суд стягнути з
Білецької сільської ради шкоду у вигляді упущеної вигоди в розрахунку 500 грн.
на місяць.

Позивач в обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що органом місцевого самоврядування в особі
Білецької сільської ради прийняті рішення з порушенням норм Земельного та
Цивільного кодексів України, що потягло порушення прав та законних інтересів
позивача по справі -як власника земельних ділянок та нерухомого майна.

В підтвердження викладеного додає
виписки з рішення Білецької сільської ради від 26.02.2008р. №734, №735, від
20.06.2007р. №413, від 28.12.2007р. №656, експертний висновок відділення
державного пожежного нагляду Тернопільського РВ УМНС України в Тернопільській області
від 06.04.2005р. №118, договір по оренду нежитлового приміщення та Акт
здачі-приймання від 02.04.2008р., свідоцтво про право власності від
01.12.2003р., Державні акти на право власності на земельну ділянку від
10.03.2006р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує.

Представник відповідача письмових
заперечень проти позову не подав, в судовому засіданні позовні вимоги
заперечує.

Оцінивши зібрані по справі докази
та дослідивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що провадження
у даній справі слід закрити, виходячи з наступного.

Згідно Свідоцтва про право
власності від 01.12.2003р. адмінбудинок з виробничими будівлями і спорудами в
АДРЕСА_2, належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Державні акти від 10.03.2006р.
підтверджують, що згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2005р. №10026
ОСОБА_1. є власником земельних ділянок площею 0,147 га. і 0,013 га. в АДРЕСА_2.

26 лютого 2008 року Білецькою
сільською радою були прийняті рішення №734 «Про долучення земельної ділянки для
розширення території для організації виїздів»та рішення №735 «Про ліквідацію
самовільно встановлених заїздів із сторони вул. Бродівська в. с. Біла».
Вказаними рішеннями сільська рада відмовила підприємцю ОСОБА_1. у наданні
дозволу на долучення земельної ділянки площею 0,03 га. для розширення території
для організації виїздів в с. Біла і зобов'язала підприємця до 20.03.2008р.
ліквідувати самовільно встановлені заїзди із сторони вул. Бродівська в с. Біла.

Так, згідно ст. 120 Земельного
кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 125 Кодексу право
власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після
одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності
чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Стаття 317 Цивільного кодексу
України встановлює, що власником належить право володіння, користування і
розпорядження своїм майном.

За положеннями Цивільного
законодавства власник земельної ділянки має право використовувати її на свій
розсуд відповідно до її цільового призначення, право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм
майном.

Із матеріалів справи вбачається, що
спірні правовідносини, які є предметом судового розгляду виникли у зв'язку з
прийняттям органом місцевого самоврядування в особі Білецької сільської ради
рішень про відмову підприємцю ОСОБА_1. у наданні дозволу на долучення земельної
ділянки від 26.02.2008р. №734, а також рішення №735 про зобов'язання підприємця
ліквідувати самовільно встановленні заїзди.

Позивач по справі, як власник
нежитлових приміщень згідно Свідоцтва про право власності від 01.12.2003р.,
власник земельних ділянок згідно Державних актів від 01.03.2006р. оспорює
правомірність надання такої відмови з вимогою визнати недійсними рішення
Білецької сільської ради від 26.02.2008р. №734 та №735, мотивуючи тим, що
земельна ділянка необхідна йому для організації заїздів до адмінбудинку з
виробничими будівлями та спорудами.

Дослідивши подані матеріали суд
констатує, що предметом спору у даній справі є право користування земельною
ділянкою, тобто, має місце спір про право. Зазначене виключає його розгляд в
порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, позивач просить суд
стягнути з Білецької сільської ради шкоду у вигляді упущеної вигоди в
розрахунку 500 грн. на місяць по місяць фактичного відновлення функціонування
заїзду.

Так, положення статті 16 Цивільного
кодексу України передбачають способи захисту цивільних прав та інтересів, якими
за вказаною статтею можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди, які згідно з приписами статей 22 та 1166
Цивільного кодексу відшкодовуються в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Позивач звернувся з позивом про
стягнення шкоди в порядку адміністративного судочинства.

Звданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли встановлено
інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС
України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема на:

- спори фізичних чи юридичних осіб
із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

- спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому
числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання
та виконання адміністративних договорів;

- спори за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Проаналізувавши позовні вимоги та
їх обгрунтування, суд прийшов до висновку, що за своєю правовою природою спір
про стягнення шкоди не є публічно-правовим. Відтак, дану справу не належить
розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зазначене є підставою для
закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Враховуючи положення статті 12
Господарського процесуального кодексу України заявлені вимоги підлягають
розгляду в порядку господарського судочинства України та потребують направлення
з дотриманням правил подання позовної заяви згідно вимог Господарського
процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати
в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ст.ст. 89, 94 КАС України
судовий збір та судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 69-71, 86, 94, 104, п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 158, 160, 165   Кодексу адміністративного судочинства
України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження
у справі закрити.

Ухвала суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. На ухвалу суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її
оскарження протягом п'яти днів з дня її проголошення до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої інстанції, а протягом десяти днів після
подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                О.С.
Скрипчук