ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.06.08 р.                     Справа № 39/126пн

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при секретарі судового засідання Волобуєвій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом: Українсько-естонського спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Донэст” м. Донецьк

До відповідача: Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” м. Донецьк

про: визнання права власності

За участю представників сторін

від позивача не з’явився;

від відповідача Кочеткова В.В. – за довіреністю;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Українсько-естонське спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Донэст” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації м. Донецька”, про визнання права власності на ангар площею 521, 4 кв.м., будівлю загальною площею 435 кв.м., яка складається з гаражу площею 140 кв.м., 3-поверхового офісу площею 230 кв.м., офісу площею 65 кв.м., бокс ремонтний площею 56 кв.м., що розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Стадіонна, 1а.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір на право тимчасового користування землею від 28.06.1995 р. реєстр. № 6-87, рішення виконавчого комітету Донецької міської ради народних депутатів № 76/20 від 21.06.1995 р., рішення господарського суду Донецької області № 39/89пд від 26.05.2008 р., технічний паспорт на бокс арочний.

Відповідач надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечив, вважав спірні об’єкти такими, що забудовані позивачем з суттєвим відхиленням від встановленої процедури отримання дозвільних документів.

В порядку статті 41 ГПК України, суд провів судову будівельно-технічну експертизу, за висновками якої, спірні об’єкти відповідають вимогам будівельних норм та правил, у тому числі протипожежних та санітарних, э нерухомим майном та придатні для подальшої експлуатації.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

21.06.1995 р. виконавчим комітетом Донецької міської ради народних депутатів ухвалене рішення № 76/20, яким Українсько-російському спільному підприємству у формі ТОВ “Донэст” відведено у тимчасове довгострокове користування строком на 10 років земельну ділянку площею 0, 2661 га під розміщення існуючого збірного металевого ангару по виробництву черепиці по вул. Стадіонна, 1а, в Куйбишевському районі.

На виконання п. 2.1 означеного Рішення 28.06.1995 р. між головою Донецької міської ради та Українсько-російським спільним підприємством у формі ТОВ “Донэст” укладено договір на право тимчасового користування землею, про що зроблено запис в книзі записів договорів на право користування землею 11.07.1995 р. за № 6-87.

Згідно умов вказаного договору, Товариство отримало у платне строкове користування земельну ділянку площею 0, 2661 га під розміщення існуючого збірного металевого ангару по виробництву черепиці по вул. Стадіонна, 1а, в Куйбишевському районі.

Як вказує позивач в позовній заяві, він відповідно до проектно-кошторисної документації, що не затверджена належним чином компетентними органами, на орендованій земельній ділянці здійснив додаткове будівництво об'єктів нерухомості, а саме: будівлі загальною площею 435 кв.м., яка складається з гаражу площею 140 кв.м., 3-поверхового офісу площею 230 кв.м., офісу площею 65 кв.м., а також боксу ремонтного площею 56 кв.м.

Частина 1 ст. 376 ЦК України передбачає, що будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівельні роботи здійснені позивачем без належного дозволу, відповідно до проектно-кошторисної документації, що не затверджена належним чином.

Проте, як свідчить експертний висновок судового експерта № 18/23/06/08 від 23.06.2007 р.: ангар агальною площею 521, 4 кв.м., будівля загальною площею 435 кв.м., яка складається з гаражу площею 140 кв.м., 3-поверхового офісу площею 230 кв.м., офісу площею 65 кв.м., а також боксу ремонтного площею 56 кв.м згідно вимог ДБН 2.09.02-85 “Виробничі будівлі”, ДБН 2.09.03-85 “Споруди промислових підприємств” “відповідає діючим будівельним нормам та правилам, э нерухомим майном та придатні для подальшої експлуатації за призначенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Рішенням господарського суду Донецької області, що набрало законної сили, договір оренди на право тимчасового користування землею від 28.06.1995 р. реєстр. № 6-87 визнаний таким, що продовжив свою дію на той самий строк та на тих же умовах, тобто позивач на законних підставах користується означеною земельною ділянкою.

Згідно ч. 5 ст.376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

На час розгляду справи суду не надані документи, які б підтверджували, що збудоване спірне майно порушує чиї-небудь права.

Позивач на час розгляду справи володіє, користується та розпоряджається вказаним майном.

У відповідності до ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами ст. 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За своїм загальноправовим змістом, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ангар площею 521, 4 кв.м., будівлю загальною площею 435 кв.м., яка складається з гаражу площею 140 кв.м., 3-поверхового офісу площею 230 кв.м., офісу площею 65 кв.м., боксу ремонтного площею 56 кв.м., що розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Стадіонна, 1а – є засобом захисту цивільного права у вигляді визнання права, передбаченого ст.ст. 16, 392 ЦК України, 20 ГК України.

Порушення своїх прав позивач вбачає у відмові відповідача, КП “Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” від здійснення державної реєстрації прав на спірне нерухоме майно за Українсько-естонським спільним підприємством в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Донэст” м. Донецьк.

Таким чином, враховуючи, що відповідач, згідно правової позиції оспорює та не визнає право власності позивача на означені будівлі, суд доходить висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з відповідним позовом.

З огляду на наведене, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ангар площею 521, 4 кв.м., будівлю загальною площею 435 кв.м., яка складається з гаражу площею 140 кв.м., 3-поверхового офісу площею 230 кв.м., офісу площею 65 кв.м., боксу ремонтного площею 56 кв.м., що розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Стадіонна, 1а, є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати за клопотанням позивача підлягають віднесенню на нього.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 328,376 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Українсько-естонського спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Донэст” м. Донецьк - задовольнити.

Визнати за Українсько-естонським спільним підприємством в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Донэст” м. Донецьк право власності на ангар площею 521, 4 кв.м., будівлю загальною площею 435 кв.м., яка складається з гаражу площею 140 кв.м., 3-поверхового офісу площею 230 кв.м., офісу площею 65 кв.м., боксу ремонтного площею 56 кв.м., що розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Стадіонна, 1а.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя