донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.09.2008 р.                                                              справа №1/247

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Акулової Н.В.

суддів

Волкова Р.В. , Гези Т.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

Бурлаченко А.М., довіреність №13/08 від 21.04.2008року,

від відповідача:

Пруцков В.Ю., довіреність №2896 – 22/19 від 03.12.2007року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

06.06.2008 року

по справі

№1/247 (Азарова З.П.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Донпромсервіс-97" м.Макіївка

до

Закритого акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" м.Донецьк

про

стягнення 112008грн.69коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Донпромсервіс –97” м.Макіївка звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Закритого акціонерного товариства “Українська акціонерна страхова компанія АСКА” м.Донецьк про стягнення 87170грн.37коп., у тому числі суми 78351грн.03коп. страхового відшкодування за договором № 10010325 страхування транспортного засобу, пені в сумі 1540грн.79коп., 3% річних в сумі 1266грн40коп., індекс інфляції в сумі 6012грн.15коп. /арк. справи 3-7, том1/.

У відповідності з приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач звернувся до суду з заявою №21/05-08 від 21.05.2008року про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача 112008грн.69коп, у тому числі 78351грн.03коп. суму страхового відшкодування, пеню 3 734 грн. 60 коп., 3%річних 3 069 грн.54 коп., інфляційні витрати 26 853 грн. 52 коп./арк. справи 46-47, том2/.

Заявою №04/06-08 від 04.06.2008року позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 112008грн.69коп, у тому числі 78351грн.03коп. суму страхового відшкодування, пеню 3963грн.85коп., 3%річних 3257грн97коп., інфляційні витрати 26 853 грн. 52 коп./арк. справи 74-76, том2/.

Ухвалою від 20.08.2007року призначена судова експертиза, яка доручена Київському науково-дослідному інституту судових експертиз./арк. справи 94-95, том1/.

Рішенням від 06.06.2008року господарський суд Донецької області /суддя АзароваЗ.П./ позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Донпромсервіс-97” м. Макіївка задовольнив частково, стягнув з Закритого акціонерного товариства “Українська акціонерна страхова компанія АСКА” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Донпромсервіс-97” страхове відшкодування в сумі 78 351 грн. 03 коп., пеню в сумі 1 433 грн. 82 коп., річні в сумі 2 134 грн. 18 коп., інфляційні витрати в сумі 25 565 грн. 20 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовив. /арк. справи 79-83, том2/.

Рішення мотивоване тим, що 14.11.2006року між сторонами був укладений договір № 10010325 страхування транспортного засобу, відповідно до якого одна сторона (страховик) - відповідач зобов’язався у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) –позивачу або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник (позивач) зобов’язався сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із додатком № 1 до договору страхування (опис транспортних засобів, щодо яких укладений договір страхування) під номером 1 у списку зазначено транспортний засіб –МАЗ 544069, держномер АН 3821 ВА, номер кузова шасі) Y3М0318. Страхова сума, яка була визначена ЗАТ "УАСК АСКА" для даного транспортного засобу складала 275 000 грн. 00 коп. 30.11.2006 року застрахований транспортний засiб потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на автодорозi Львiв - Kipовoгpaд - Знам'янка, що пiдтверджується Довiдкою Немирiвського РВ УМВС України у Вiнницькiй областi N 10462 вiд 04.12.2006 року. Тобто, внаслiдок дорожньо-транспортної пригоди настав страховий випадок, при якому у страхувальника виникло зобов'язання виплатити страхове вiдшкодування.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розмiр страхового вiдшкодування визначається страхувальником як рiзниця мiж сумою матерiальної шкоди i франшизою, що передбачена даним договором для вiдповiдного страхового ризику. Вартiсть транспортного засобу, на момент настання страхового випадку, визначається на пiдставi даних, наведених в останнiй, на дату розрахунку, редакцiї "Бюлетеня автотоварознавця". На виконання умов договору страхування страховик звернувся до Центру експертних дослiджень м. Донецька, яким проведена автотоварознавча експертиза для визначення вартості матеріальної шкоди, яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Висновком спецiалiста № 116/01 автотоварознавчого дослiдження вiд 06.01.2007 р. сума шкоди визначена в 171 617 грн. 00 коп. Експертом також встановлена вартiсть придатних для подальшої експлуатацiї складових застрахованого транспортного засобу, яка складала 21 498 грн. 56 коп. За цією ж датою висновком за тим же номером визначена сума в 180 605 грн. 64 коп. Однак позивач не погодився з визначеною сумою і звернувся до Донецького Науково-дослідного інституту судових експертиз, висновком якого за № 617/27 від 24.04.2007р. вартість матеріальної шкоди визначена в 245 470 грн. 15 коп. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про донарахування розміру страхового відшкодування, але вимога була залишена без задоволення і позивач звернувся з позовом, при розгляді якого судом була призначена судова експертиза. Згідно висновку № 10490 від 15.02.2008року Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз при визначенні суми страхової виплати слід користуватися Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністра юстиції України Фонду державного майна України від 24.11.2003року № 142/5/2092. Відповідно до вказаної Методики застосовується формула коли вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не перевищує його ринкову вартість на момент перед дорожньо-транспортною пригодою, у випадку якщо відновлення пошкодженого транспортного засобу з економічної точки зору недоцільне, матеріальний збиток приймається рівним ринковій вартості транспортного засобу на момент перед пошкодженням. Експертом визначена сума матеріального збитку 259 089грн. 56 коп. Вказана сума визначена на дату оцінки, тобто на 14.02.2008р. Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач заявив суму відшкодування 78 351 грн. 03 коп. і вона підлягає задоволенню.

Позивач нарахував пеню з 02.07.2007р. по 02.06.2008р., однак не врахував, що пункт 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дні, коли зобов’язання мало бути виконано. Відтак задоволенню підлягає пеня в сумі 1 433 грн. 82 коп. Крім того, грошові зобов’язання виникають з моменту, визначеному договором, тому за порушення їх виконання настає відповідальність згідно статті 625 Цивільного кодексу України і позивач нарахував річні та індекс інфляції. Але з врахуванням встановлених строків сплати, вони підлягають частковому задоволенню в сумі 2 134 грн. 18 коп. річних, в сумі 25 565 грн. 20 коп. інфляційних витрат.

Закрите акціонерне товариство “Українська акціонерна страхова компанія АСКА” м.Донецьк в апеляційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 06.06.2008року у справі №1/247 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права./арк. справи 98-101, том2/.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача усно уточнив апеляційній вимови та просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок №617/27 Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз /спеціаліст –автотоварознавець Холодов К.В. / здійснено з припущенням помилок, зокрема експерт безпідставно у формулі щодо розрахунку вартості транспортного засобу застосовую коєфіціент, що стосується автомобіля, з терміном користування до одного року, тоді як авто було придбане 22.11.2005року; додатковий висновок №2463/27, що здійснено тим же самим експертом, безпідставно твердить, що ринкова вартість придатних до експлуатації деталей застрахованого автомобілю склала 17000грн.68коп.,надана незрозуміла відповідь по питанню щодо строку експлуатації. Суд першої інстанції необґрунтовано не задовольнив клопотання відповідача щодо призначення незалежної судової експертизи, оскільки висновок № 10490 від 15.02.2008року Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз також здійснено з помилками.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Донпромсервіс –97” м.Макіївка вважає рішення господарського суду Донецької області від 06.06.2008року у справі №1/247 законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Українська акціонерна страхова компанія АСКА” м.Донецьк –без задоволення, оскільки у апеляційній скарзі відсутні посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, порушення процесуального права полягає виключно в тому, що суд не задовольнив клопотання відповідача про призначення додаткової судової експертизи, але дане питання суд вирішує виходячи з власного розсуду.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов’язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначені у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як встановлено судом першої інстанції,14.11.2006року між сторонами у справі укладений договір № 10010325 страхування транспортного засобу./арк. справи 10-23, том1/.

За своєю правовою природою даний договір є договором страхування.

Відповідно до п. 1.1 договору страхування, його предметом є страхування транспортних засобів, вказаних у додатку № 1, які є предметом застави за договором застави, укладеного між страхувальником і банком, у забезпечення виконання зобов’язань страхувальника перед банком.

Строк дії договору встановлено сторонами з 00годин дня наступного за днем отримання грошових коштів на р/р відповідача / загальної страхової премії/ та дії протягом одного року. /п.ХVІІ листа 1 договору страхування/.

Пункт 1.2 договору страхування передбачає, що об’єктом страхування є майновий інтерес, пов’язаний із схоронністю транспортних засобів, вказаних у додатку № 1, що є невід’ємною частиною договору страхування.

Згідно із додатком № 1 до договору страхування - опис транспортних засобів, щодо яких укладений договір страхування - під номером 1 у списку зазначено транспортний засіб –МАЗ 544069, держномер АН 3821 ВА, номер кузова шасі) Y3М0318.

У відповідності з п. 2.2 договору № 10010325 страхова сума –грошова сума, у межах якої Страховик здійснює виплату при настанні страхового випадку за відповідним риском.

Страхова сума, яка була визначена відповідачем для транспортного засобу МАЗ 544069, держномер АН 3821 ВА, номер кузова шасі) Y3М0318 складала 275000 грн. 00 коп., що вбачається з додатку №1 до договору./арк. справи 20, том1/.

Страховий випадок - це передбачена договором страхування подiя, що трапилась i з настанням якої виникає обов' язок страхувальника здiйснити виплату страхового вiдшкодування. /п. 2.10 договору страхування/.

Пунктом VIII договору страхування передбачено, що за цим договором ризик “Шкода” застрахований на умовах "Стандартний пакет", який визначений у додатку N 2 до договору страхування, як пошкодження чи знищення транспортного засобу чи його частин внаслiдок дорожньо-транспортної пригоди./арк. справи 21-22/.

Як виходить з довiдки Немирiвського РВ УМВС України у Вiнницькiй областi N10462 вiд 04.12.2006 року, 30.11.2006 року МАЗ 544069, держномер АН 3821 ВА, номер кузова шасі) Y3М0318 /застрахований транспортний засiб / потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на автодорозi Львiв - Kipовoгpaд - Знам'янка. /арк. справи 24/.

Тобто, протягом строку дії договору страхування транспортного засобу № 10010325 застрахований транспортний засіб потрапив у дорожньо-транспортну пригоду –настав страховий випадок, що сторонами і у справі не заперечується, спір виник внаслідок наявності у сторін договору розбіжностей щодо суми страхового відшкодування.

Згідно ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов’язаний ...3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладання договору. /ч.3 п.3 ст. 988 Цивільного кодексу України/.

В силу приписів ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Пунктом 4.1. договору страхування, що укладений між сторонами у справі, передбачено, що розмір страхового відшкодування визначається страхувальником як рiзниця мiж сумою матерiальної шкоди i франшизою, що передбачена даним договором для вiдповiдного страхового ризику. Вартiсть транспортного засобу, на момент настання страхового випадку, визначається на пiдставi даних, наведених в останнiй, на дату розрахунку, редакцiї "Бюлетеня автотоварознавця".

Згідно пункту 4.4. вказаного договору при пошкодженнi транспортного засобу, внаслiдок якого його вiдновлення технiчно неможливе або сума розрахованої матерiальної шкоди перевищує 70% вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку (повна конструктивна загибель), розмiр матерiальної шкоди розраховується як вартiсть транспортного засобу на момент настання страхового випадку, зменшена на вартiсть залишкiв транспортного засобу, у тому числi придатних для подальшого використання, але не менш нiж 70% вiд вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку i не бiльш нiж сума розрахованого матерiального матерiальної шкоди. Вартiсть залишкiв транспортного засобу визначається на пiдставi Методики товарознавчої експертизи та оцiнки дорожних транспортних засобiв, затвердженої Мiнiстерством юстицiї України i дiючої на дату настання подiї, або у розмiрi цiни реалiзацiї таких залишкiв. При цъому залишки транспортного засобу залишаються у страхувальника.

Визначення розміру матеріальної шкоди у разі пошкодження застрахованого транспортного засобу здійснюється, зокрема, шляхом здійснення відповідної експертизи./п.4.2 договору страхування/.

Відповідно висновку спецiалiста № 116/01 автотоварознавчого дослiдження вiд 06.01.2007 року, що здійснений Центром експертних дослiджень м. Донецька , сума шкоди визначена в 171 617 грн. 00 коп. Експертом також встановлена вартiсть придатних для подальшої експлуатацiї складових застрахованого транспортного засобу, яка складала 21 498 грн. 56 коп. /арк. справи 26-36, том1/.

Крім того, матеріали справи містять висновок спецiалiста № 116/01 автотоварознавчого дослiдження вiд 06.01.2007 року, що здійснений Центром експертних дослiджень м. Донецька , згідно якого сума шкоди визначена в розмірі 180605грн.04коп. /арк. справи 44-53, том1/.

Тобто, відповідач за своїм зверненням до Центру експертних досліджень отримав два висновку № 116/01 автотоварознавчого дослiдження вiд 06.01.2007 року, які мають один й той же номер та дату, але різняться в сумі шкоди, яка завдана транспортному засобу, що застрахований.

У відзиві на позовну заяву, відповідач посилається на той факт, що експерт Центру експертних дослiджень м. Донецька первісно помилково при здійснені експертизи застосував невірний коєфіціент “Г2 –процентного показника ринкової вартості ідентичного ДТЗ, тому вірним слід вважати висновок, згідно якого сума шкоди визначена в 171 617 грн. 00 коп./арк. справи 90-92, том1/.

Як встановлено судом першої інстанції, страховик (відповідач) визначив, що відшкодуванню підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 136 368 грн. 44 коп.( 171617грн.00коп. / вартість матеріальної шкоди/ - 21498грн.56коп. /вартість придатних до експлуатації складових частин застрахованого транспортного засобу/ - 13750грн.00коп. /франшиза 5%)та перерахував її страхувальнику 02.07.2007року.

Позивач не погодився з даною сумою відшкодування та звернувся Донецького Науково-дослідного інституту судових експертиз, висновком якого за № 617/27 від 24.04.2007року вартість матеріальної шкоди визначена в 245 470 грн. 15 коп./арк. справи 6166, том1/.

Оскільки первісно у висновку за № 617/27 не було зазначено вартості придатних до експлуатації складових частин застрахованого транспортного засобу, висновком №2463/27 додаткового експертного автотоварознавчого дослiдження вiд 19.06.2007року встановлено, що риночна вартість вказаних придатних деталей складає 17000грн.68коп./арк. справи 73-77, том1/.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Донпромсервіс –97” м.Макіївка листом повідомив відповідача про наявність розбіжностей у вказаних висновках експертів, тому просить відповідача здійснити перерахунок суми страхового відшкодування згідно експертного висновку № 617/27 від 24.04.2007року./арк. справи70-71/.

Виходячи з вимог ст. 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерту для господарського суду не є обов’язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відхилення господарським судом висновку експерту повинно бути вмотивоване у рішенні.

Як вбачається з висновків спецiалiста № 116/01 автотоварознавчого дослiдження вiд 06.01.2007 року, що здійснений Центром експертних дослiджень м. Донецька та Донецького Науково-дослідного інституту судових експертиз за № 617/27 від 24.04.2007року, істотна різниця в сумі причиненої матеріальної шкоди виникла внаслідок того, що експерти при здійсненні експертиз виходили з різної дати першої реєстрації транспортного засобу, зокрема, спеціаліст Центру експертних дослiджень м. Донецька вважав, що такою датою є дата придбання автомобілю, а спеціаліст Донецького Науково-дослідного інституту судових експертиз виходив з дати державної реєстрації транспортного засобу, що спричинило застосування різних “Бюллютеней автотоварознавця”.

Методика товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України та Іонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003року та зареєстрована у Міністерстві юстиції України за №1074/8395 твердить, що за рік виготовлення ДТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу приймається модельний рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером з урахуванням календарної дати першої реєстрації ДТЗ (день, місяць, рік).

Датою першої реєстрації ДТЗ, який перебував у користуванні (зокрема, який ввозиться на митну територію України) є дата, що зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, у паспорті німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію)./п.6.3.3 Методики/.

Суд першої інстанції в зв’язку з істотними відмінностями у висновках фахівців –товарознавців, з метою визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок аварійних пошкоджень застрахованого транспортного засобу призначив судову експертизу, яку доручив Київському Науково-дослідному інституту судових експертиз./арк. справи 94-95, том1/.

Згідно висновку № 10490 від 15.02.2008року Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз визначена сума матеріального збитку 259 089 грн.56коп./арк. справи 13-15, том2/.

У даному експертному висновку на питання суду “Яка формула розрахунку вартості транспортного засобу повинна застосовуватись при визначенні страхового відшкодування?” експерт зазначив, що при визначенні суми страхової виплати також слід користуватися Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, відповідно до якої застосовується формула, коли вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не перевищує його ринкову вартість на момент перед дорожньо-транспортною пригодою, у випадку якщо відновлення пошкодженого транспортного засобу з економічної точки зору недоцільне, матеріальний збиток приймається рівним ринковій вартості транспортного засобу на момент перед пошкодженням.

Суд першої інстанції визнав, висновок № 10490 від 15.02.2008року Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз здійснено у відповідності з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністра юстиції України Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності із ст. 1 Закону України “Про судову експертизу” судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження./ ст. 3 Закону України “Про експертну діяльність”/.

Відповідно до п.4.10. Інструкції висновок експерта (повідомлення про неможливість надання висновку) розглядається керівником експертної установи (або його заступником) і направляється особі або органу, яка призначила експертизу. Якщо при ознайомленні з висновком судового експерта буде встановлено, що дослідження проведені з недотриманням чи відхиленням від методики дослідження, керівник судово-експертної установи може передоручити проведення судової експертизи комісії експертів, до якої включається також судовий експерт, який проводив попереднє дослідження.

Матеріалами справи не підтверджується , що судова автотоварознавча експертиза у справі №1/247, за результатами якої винесено висновок № 10490 від 15.02.2008року проведена з недотриманням чи відхиленням від методики дослідження.

Пункт 2.4 Інструкції передбачає, що за надання завідомо неправдивого висновку, за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, а також за розголошення даних, що стали йому відомі під час проведення експертизи, експерт несе кримінальну відповідальність.

За допущені порушення під час проведення експертизи, що не тягнуть за собою кримінальної чи адміністративної відповідальності, експерт може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Матеріалами справи не підтверджується факт притягнення до будь-якої відповідальності експерта, що здійснював експертизу, в зв’язку допущеними порушеннями.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відмови у задоволенні клопотання щодо призначення незалежної експертизи, яку суд повинен був доручити незалежній експертній установі - Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при ДУМВС України є безпідставним виходячи з наступного.

Частинами 3,4 ст. 42 ГПК передбачено право господарського суду призначити додаткову або повторну судову експертизу.

Зокрема, додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо.

Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об'єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання.

Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.

Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необгрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності.

Як вбачається з клопотання №2533-22/4 від 15.05.2008року, відповідач просить суд першої інстанції призначити незалежну експертизу, яку доручити незалежній експертній установі - Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при ДУМВС України, але у даному клопотанні не зазначено в якості якої дана експертиза повинна бути здійснена, як повторна чи як додаткова./арк. справи 43-44, том2/.

У клопотанні відсутні посилання на те, що при здійснені експертного висновку №10490 від 15.02.2008року, судовим експертом досліджено не всі надані йому об'єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання; висновок експерта викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер, суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумнів у його правильності.

Крім того, первісно при визначенні, яка експертна установа буде проводити судову експертизу, сторони прийшли до згоди відносно того, що дану експертизу буде здійснювати Київський Науково-дослідний інститут судових експертиз, будь –яких доказів неупередженості експерту Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз відповідачем не надано.

Тобто, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні даного клопотання.

Виходячи з викладеного, висновок № 10490 від 15.02.2008року Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз є належним доказом у справі виходячи з вимог ст.42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вимагає стягнення з відповідача 112008грн.69коп, у тому числі 78351грн.03коп. суму страхового відшкодування, пеню 3963грн.85коп., 3%річних 3257грн97коп., інфляційні витрати 26 853 грн. 52 коп./арк. справи 74-76, том2/.

Сума страхового відшкодування 78351грн.03коп. фактично складає різницю між сумою страхового відшкодування, що встановлена позивачем виходячи з висновку Донецького Науково-дослідного інституту судових експертиз за № 617/27 від 24.04.2007року, та умов договору –214719грн.47коп. та сумою страхового відшкодування, що визначена відповідачем за власним розрахунком та сплачена позивачу –136368грн.44коп.

В силу приписів ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Позивач звертався до відповідача з листом про здійснення перерахунку суми страхового відшкодування згідно експертного висновку № 617/27 від 24.04.2007року./арк. справи70-71/.

Оскільки суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог, позивач не звертався до суду з заявою про збільшення позовних вимог в частині суми страхового відшкодування, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку відносно задоволення позовних вимог саме в сумі 78351грн.03коп.

Згідно статті 992 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов’язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 5.5 договору № 10010325 сторони передбачили, що Страховик несе відповідальність за порушення строку виплати страхового відшкодування шляхом оплати пені у розмірі 0,01% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення.

Позивач вимагає стягнення пені в сумі 3963грн.85коп., зокрема, за період з 01.05.2007року по 01.07.2007року пеня нарахована на суму 214719грн.47коп. та складає 1331грн.26коп. та за період з 02.07.2007року по 02.06.2008року року пеня нарахована на суму 78351грн.03коп.та складає 2632грн.59коп./арк. справи 67, том2/.

Стосовно стягнення пені у розмірі 1331грн.26коп. за період з 01.05.2007року по 01.07.2007року на суму 214719грн.47коп. судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Пунктом 5.1 договору № 10010325 сторони передбачили, що виплата страхового відшкодування здійснюється на протязі 15 днів після оформлення та підписання акту.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач оплату страхового відшкодування здійснив з врахуванням вимог, передбачених пунктом 5.1 –5.4.2 договору, зокрема, пунктом 5.3 договору передбачено, що страхове відшкодування сплачується як банку, так і страхувальнику, тому строки оплати залежали від відомостей, які надавав банк.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем отримані необхідні докази від банка 06.06.2007року, а страховий акт здійснений 02.07.2007року і в цей день перерахована сума страхового відшкодування. Оскільки строк оплати був передбачений в 15 днів, прострочка склала10 днів і сума пені за вказану прострочку повинна бути нарахована в сумі 214 грн. 72 коп.

Даний висновок є правомірним та обґрунтованим, тому стягненню за це період підлягає пеня в сумі 214 грн. 72 коп.

Що стосується стягнення пені в розмірі 2632грн.59коп.за період з 02.07.2007року по 02.06.2008року року на суму 78351грн.03коп, то дані вимоги визнані судом першої інстанції такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 1 433 грн. 82 коп., оскільки позивач нарахував її з 02.07.2007року по 02.06.2008року, однак не врахував, що пункт 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

На думку судової колегії Донецького апеляційного господарського суду, застосування вимог ст. 232 Господарського кодексу України є підставним та відповідає фактичним обставинам справи, а тому висновок щодо часткового задоволення вимог щодо стягнення пені за вказаний період є обґрунтованим.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, вказана норма закону передбачає можливість стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання ним грошового зобов’язання.

Позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3%річних в сумі 3257грн.97коп. за період з 01.05.2007року по 02.06.2008року, інфляційні витрати в сумі 26 853 грн. 52 коп. за період 01.05.2007року по 02.06.2008року. /арк. справи 68-69, том2/.

Оскільки судом встановлено, що прострочення виконання грошового зобов’язання з боку відповідача виникло починаючи з 21.06.2007року / 06.06.2007року( дата отримання відомостей від банку) + 15 днів, що передбачені договором/, то відповідно суд першої інстанції підставно виходив з того, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 2 134 грн. 18 коп. - 3%річних, в сумі 25 565 грн. 20 коп. - інфляційні витрати.

Доводи скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на скаржника.

Керуючись ст. ст. 43, 49,53, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Відновити строк на подання апеляційної скарги.

Рішення господарського суду Донецької області від 06.06.2008року у справі №1/247 залишити без змін, апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Українська акціонерна страхова компанія АСКА” м.Донецьк – без задоволення.

Головуючий          Н.В. Акулова

Судді:          Р.В. Волков

Т.Д. Геза

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС