КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13.05.2008
№ 36/118

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:            Дзюбка П.О.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: не з"явився;

від відповідача-1: не з"явився;

від
відповідача-2: не з"явився;

від
прокуратури: Темченко І.В. (посв. № 150 від 11.07.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Фізична особа - підприємець ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
21.05.2007

у справі № 36/118

за позовом                               Київський
природоохоронний прокурор

до                                                   Дніпровська районна у м. Києві рада

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1

про
визнання недійсним правочину та звільнення земельної ділянки

09.07.2007р., 21.08.2007р., 11.09.2007р.
розгляд справи відкладався відповідно до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
21.05.2007р. у справі №36/118 в позов задоволено повністю.

Визнано
недійсним договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на
умовах оренди) укладений 21.07.2004 року між Дніпровською районною у місті
Києві радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 у зв'язку з його невідповідністю
вимогам чинного земельного законодавства.

Зобов'язано
Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1звільнити земельну ділянку площею 121 кв.м.,
розташовану у м, Києві по вул. Алма-Атинська, 56, від будівель та споруд,
привівши її у придатний для використання стан.

Стягнуто
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України 42
грн. 50 коп. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Стягнути
з Дніпровської районної у місті Києві ради 42 грн. 50 коп. державного мита та
59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не
погоджуючись з рішенням суду Фізична особа-підприємець ОСОБА_1звернувся до
Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить його скасувати повністю, прийняти нове, яким в позові відмовити з
підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та
невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду
обставинам справи. Апелянт зазначає, що згідно договору оренди йому було надано
у користування земельна ділянка площею 121кв.м, тоді як максимальний розмір
земельних ділянок для розміщення кіосків та сезонних майданчиків разом складає
142 кв.м згідно рішення Київради № 164/885 від 08.06.2000р.

Позивачем
надано відзив на скаргу, в якому він заперечив доводи відповідача-2 та просив
залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без
змін, зазначивши, що згідно рішення Київради № 164/885 від 08.06.2000р.
районним радам було делеговані повноваження щодо надання в оренду земельних
ділянок для розміщення малих архітектурних форм площею до 42 кв.м, а для
розміщення сезонних майданчиків без права забудови площею 100 кв.м біля
закладів громадського харчування.

Ухвалою
від 02.10.2007р. провадження у справі було зупинено у зв'язку з призначенням
судової інженерно-технічної експертизи.

21.04.2008р.
до відділу документального забезпечення повернуті матеріали справи № 36/118 без
виконання судової експертизи, що призначена згідно ухвали від 02.10.2007р.

Ухвалою
від 21.04.2008р. провадження у справі № 36/118 поновлено у зв'язку з
надходженням листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз
від 22.10.2007р. № 10430, яким повідомлено, що вирішення питань поставлених на
розгляд судової експертизи не входить до компетенції будівельно-технічної
лабораторії судових експертиз.

Представник
прокуратури в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги та просив
залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія
суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарги підлягають
частковому задоволенню з огляду на наступне.

21.07.2004р.
між Дніпровською районною у місті Києві радою та Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 було укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому
числі на умовах оренди), зареєстрований у книзі договорів оренди земельних
ділянок 21.07.2004р. за № 1089 (далі - Договір оренди від 21.07.2004р.).

Відповідно
до п. 1.1 Договору оренди від 21.07.2004р. відповідач-1 на підставі рішення від
23.06.2004 р. № 175 надає, а відповідач-2 приймає в тимчасове користування
земельну ділянку загальною площею 121 кв.м. за рахунок міських земель.

Згідно
п. 1.2 зазначеного договору земельна ділянка надається в тимчасове
короткострокове користування на умовах оренди терміном на два роки для
експлуатації та обслуговування кіоску з літнім майданчиком на вул.
Алма-Атинській, 56 у Дніпровському районі м. Києва.

Рішенням
Київської міської ради від 8 червня 2000 року № 164/885 “Про передачу окремих
повноважень районним в м. Києві радам з питань регулювання земельних відносин”
(в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору) передано районним
в м. Києві радам повноваження щодо передачі в оренду земельних ділянок для  розміщення тимчасових та пересувних лотків,
навісів, палаток, кіосків (площею до 20 кв. м), що призначені для роздрібної
торгівлі, поштових, довідкових та інших операцій; розміщення сезонних
майданчиків закладів громадського харчування (площею до 100 кв. м) без права
будь-якої забудови (пп. 1.2, 1.3 п. 1).

Пунктом
3 Рішенням Київської міської ради від 8 червня 2000 року № 164/885 встановлено,
що перелік об'єктів, наведених у підпунктах 1.1 - 1.3 пункту 1 цього рішення, є
вичерпним і не може бути розширений.

Статтею
1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Стаття 2 Земельного
кодексу України визначає, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо
володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної
влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно
до статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і
Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території,
зокрема, віднесено: розпорядження землями територіальної громади міста;
передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього кодексу; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу.

Як
зазначено пунктом 5 статті 83 Земельного кодексу України, орендодавцями
земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними органи.

Статтею
11 Земельного кодексу України визначено, що повноваження районних у місті Києві
рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

Відповідно
до пункту 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи
набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно
до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Згідно
частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно
до ст. 91, 92 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права і обов'язки
(цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою
можуть належати лише людині; юридична особа набуває цивільних прав і обов'язків
і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів
та закону.

Статтею
207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно
до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно
ст. 236 Кодексу правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Відповідно
до ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема
тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного
правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Як
було зазначено вище, на підставі спірного договору оренди від 21.07.2004р.
відповідачем-1 було передано відповідачу-2 земельну ділянку загальною площею
121 кв.м з перевищенням повноважень визначених Рішенням Київської міської ради
від 8 червня 2000 року № 164/885 “Про передачу окремих повноважень районним в
м. Києві радам з питань регулювання земельних відносин”.

За
таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що спірний Договір на право тимчасового користування
землею (в тому числі на умовах оренди) укладений 21.07.2004 року між
Дніпровською районною у місті Києві радою та Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення сторонами вимог, які
встановлені ч. 2 ст. 203 цього Кодексу, а саме ст. 11 Земельного кодексу
України та пп. 1.2, 1.3 п. 1 Рішенням Київської міської ради від 8 червня 2000
року № 164/885.

Згідно
зі ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом
не надано беззаперечних доказів на підтвердження тих доводів, на які він
посилається в апеляційній скарзі та запереченнях проти позовних вимог.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста
Києва  від 21.05.2007р. у даній справі
відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято з правильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його
скасування або зміни не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 103 - 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від 21.05.2007р. у справі  № 36/118 - без змін.

Матеріали
справи № 36/118 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді
Дзюбко
П.О.

16.05.08 (відправлено)