ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 07/1949а

"26" червня 2008 р.,

9год., м. Черкаси

За адміністративним позовом відкритого акціонерного товариства „Звенигородський сироробний комбінат”

до державної податкової інспекції у Звенигородському районі

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Ковба І.М.

Представники сторін:

від позивача: Майстренко Т.В., Школьна І.П. - за довіреністю від 29.09.2006р.;

від відповідача: Лисенко Ю.М. - за довіреністю від 11.01.2008р., Пугаченко М.М. –за довіреністю від 15.05.2008р., Верба Є.З. –за довіреністю від 15.05.2008р.

Заявлено адміністративний позов про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень відповідача від 14 березня 2008р.:

№/1 про визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 59061грн., у тому числі 21991грн. основного платежу і 37070грн. штрафних (фінансових) санкцій;

№/1 про визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 14364грн. 48коп., у тому числі 4788грн. основного платежу і 9576грн. 48коп. штрафних (фінансових) санкцій.

В обґрунтування адміністративного позову позивач вказав на необґрунтованість та незаконність спірних податкових повідомлень-рішень через:

- необґрунтованість висновку акта перевірки, на підставі якого були прийняті спірні податкові-повідомлення-рішення, про здійснення позивачем операцій, розрахунки за якими мають бути проведені з бюджетом, і за якими податок на додану вартість має бути перерахований на спеціальний рахунок;

- неправильність застосування відповідачем пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР „Про податок на додану вартість” (далі –Закон №168/97-ВР) до відносин, які регулюються п. 11.21 ст. 11 цього ж Закону;

- безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України від 20.12.2000р. №2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі – Закон №2181-ІІІ), за відсутності донарахування податкового зобов’язання по операціях з польською компанією „BLEZAT”;

- невідповідність вимогам Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961р., до якої 10.01.2002р. приєдналася Україна, висновку відповідача про необхідність легалізації довідки про резиденство словацької фірми „REPP Poprad spol. S.r.o.”.

У засіданні суду представники позивача підтримали позов з вказаних у ньому підстав і крім того, вказали на неправильне визначення відповідачем першої події, з якою пп. 7.3.6 п. 7.3 ст. 7 Закон 168/97-ВР пов’язує момент виникнення у позивача податкового зобов’язання по операціях з польською компанією „BLEZAT”. За твердженням представників позивача такою подією є дата списання коштів з розрахункового рахунку позивача в оплату імпортованих робіт (послуг), що (списання) відбулося у грудні 2006р.

Відповідач проти позову заперечив, підтвердивши при цьому правильність висновків акту перевірки, на підставі якого були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

У засіданні суду представники відповідача підтримали заперечення проти позову в доповнення до вказаних у в попередньому абзаці заперечень вказали на невідповідність довідки про резиденство словацької фірми „REPP Poprad spol. S.r.o.” встановленим Порядком звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001р. №470, вимогам щодо форми та змісту такої довідки.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

22 вересня 1995р. позивач був зареєстрований Звенигородською районною державною адміністрацією як суб’єкт підприємницької діяльності –юридична особа і цього ж дня був узятий відповідачем на облік як платник податків.

27 червня 1997р. позивач був зареєстрований відповідачем як платник податку на додану вартість.

У листопаді, грудні 2007р. відповідачем була проведена виїзна планова документальна перевірка позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.07.2006р. по 30.09.2007р. За результатами цієї перевірки був складений акт від 24.12.2007р. №999/23-018/00447818.

Перевіркою було встановлено, що позивач:

невірно розрахував частку молока, закупленого у сільськогосподарських товаровиробників, у загальному обсязі молока, придбаного у всіх категорій постачальників, внаслідок чого завищив суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість по деклараціях, за якими проводяться розрахунки з бюджетом (далі –бюджетні декларації) за листопад 2006р. на 12478грн., за грудень 2006р. на 23795грн. і за січень 2007р. на 12092грн.;

в порушення вимог пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР по витратах на придбання у січні, лютому 2007р. відвійок у інших молокозаводів не здійснював розподіл податкового кредиту між бюджетними деклараціями і окремими деклараціями, за якими розрахунки з бюджетом не проводяться (далі –спеціальні декларації), а усі суми витрат на сплату податку на додану вартість за придбані відвійки включив до складу податкового кредиту по бюджетних деклараціях, що призвело до завищення суми податкового кредиту по цих деклараціях за січень 2007р. на 14642грн. і за лютий 2007р. на 55714грн.;

в порушення вимог пп.7.3.6 п.7.3 ст. 7 Закону №168/97-ВР несвоєчасно включив до податкового зобов’язання по бюджетній декларації 15876грн. податку на додану вартість з імпортованих ним послуг, а саме не за датою першої події - надання польською компанією „BLEZAT” послу, що сталося у вересні 2006р., а за датою другої події – оплати цих послуг, яка була проведена у грудні 2006р.;

в порушення вимог п. 13.2 ст. 13 Закону України від 28.12.1994р. №334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР із змінами і доповненнями (далі _- Закон №334/94-ВР) не утримав 4788грн. податку з доходу, виплаченого позивачем в Україні словацькій фірмі „REPP Poprad spol. S.r.o.” за надані нею послуги типу „інжиніринг”, з урахуванням того, що наданий позивачем для перевірки сертифікат податкової інспекції за місцем знаходження словацької фірми „REPP Poprad spol. S.r.o.” від 24.04.2007р. про те, що ця фірма є платником податку на додану вартість не легалізований відповідним чином та не завірений уповноваженим органом апостилем.

Вказані вище правопорушення стали підставою для донарахування відповідачем позивачу за результатами перевірки 21991грн., податкового зобов’язання з податку на додану вартість, обчисленого з урахуванням встановленого перевіркою завищення позивачем сум цього податку за листопад, грудень 2006р. та січень 2007р. і 4788грн. податкового зобов’язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб.

На підставі акта перевірки від 24.12.2007р. №999/23-018/00447818 відповідач склав і надіслав позивачу спірні податкові повідомлення-рішення від 14.03.2008р. №/1 і №/1

За податковим повідомленням-рішенням від 14.03.2008р. №/1 відповідач відповідно до пп. „б” пп. 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону №2181-ІІІ визначив позивачу податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 59061грн., у тому числі 21991грн. основного платежу і 37070грн. штрафних (фінансових) санкцій, передбачених пп. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону №2181-ІІІ. При цьому вказана сума штрафних (фінансових) санкцій була нарахована відповідачем як на визначену у податковому повідомленні-рішенні суму основного платежу, так на встановлену перевіркою суму заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість за вересень 2006р., яка погасилися за рахунок сум завищення податного зобов’язання з цього ж податку за грудень 2006р.

За податковим повідомленням-рішенням від 14.03.2008р. №/1 відповідач відповідно до пп. „б” пп. 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону №2181-ІІІ визначив позивачу податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 14364грн. 48коп., у тому числі 4788грн. основного платежу і 9576грн. 48коп. штрафних (фінансових) санкцій, передбачених пп. 17.1.9 п.17.1 ст. 17 Закону №2181-ІІІ.

Позивач визнав встановлений перевіркою факт включення ним усіх витрат з податку на додану вартість, понесених у зв’язку з придбанням у січні, лютому 2007р. відвійок у інших переробних підприємств, до податкового кредиту бюджетної декларації. При цьому до загального обсягу молока, придбаного позивачем у усіх категорій постачальників, відвійки позивачем не включалися, а уся сума податку на додану вартість з продажу виробленої з цих відвійок продукцій повністю була включена позивачем до податкового зобов’язання бюджетної декларації.

Факт надання польською компанією „BLEZAT” позивачу послуг, як першу подію, за датою якої у позивача виникло податкове зобов’язання з податку на додану вартість, відповідач встановив на підставі наданого компанією „BLEZAT” позивачу рахунку від 19.09.2006р. №03/09/2006 та листа цієї компанії без номера і дати, як такий, що нібито підтверджує, що вказаний рахунок є результатом виконаних робіт.

Пункт 11.21 ст. 11 Закону №168/97-ВР в редакції, яка була чинною і у 2007р., передбачав, що сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі. Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва. Порядок нарахування і використання зазначених коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1999р. №805 був затверджений згадуваний вище Порядок №805, пунктом 1 якого встановлено, що цей Порядок встановлює механізм нарахування та виплат дотацій переробними підприємствами сільськогосподарським товаровиробникам незалежно від форми власності і господарювання, включаючи особисті селянські господарства (далі - сільськогосподарські товаровиробники), за поставлені ними у період з 1 січня 2007 р. до 1 січня 2008 р. переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі. Нарахування і виплата дотацій проводиться переробними підприємствами незалежно від форми власності, що мають власні переробні потужності. Цей Порядок не поширюється на операції з поставки молока, молочної продукції, м'яса та м'ясопродуктів, виготовлених переробними підприємствами з імпортованої сировини та із сировини, поставленої не в живій вазі і не власного виробництва сільськогосподарського товаровиробника, з поставки імпортованої сировини, з поставки молока і м'яса в живій вазі посередниками, а також з переробки сировини на давальницьких умовах.

Відповідно до п. 6 Порядку №805 6. Переробні підприємства за результатами діяльності за кожний звітний (податковий) період ведуть окремий податковий і бухгалтерський облік готової продукції, виготовленої з поставлених сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м'яса в живій вазі. За результатами окремого обліку готової продукції, виготовленої з поставлених сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м'яса в живій вазі, переробні підприємства відповідно до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" визначають суми податкових зобов'язань та податкового кредиту, які виникають у зв'язку з переробкою та поставкою такої продукції, і складають окрему податкову декларацію, яка разом з декларацією щодо іншої діяльності подається до органу державної податкової служби за місцем реєстрації переробного підприємства як платника податку на додану вартість у порядку і в строки, встановлені зазначеним Законом, з урахуванням вимог нормативно-правових актів Державної податкової адміністрації. Визначена до сплати за окремою податковою декларацією сума податку на додану вартість перераховується переробним підприємством на його небюджетний рахунок у строки, встановлені для сплати податку на додану вартість, з урахуванням коштів, перерахованих відповідно до пункту 5 цього Порядку. Переробне підприємство разом з окремою податковою декларацією за кожний звітний (податковий) період подає як підтвердження сплати сум податку реєстр платіжних доручень на фактично зараховані на небюджетний рахунок кошти і виписку територіальних органів Державного казначейства з небюджетного рахунка.

Виходячи зі змісту пп. 7.3.6 п. 7.3 ст. 7 Закону №168/97-ВР датою виникнення податкових зобов'язань при імпортуванні робіт (послуг) є дата списання коштів з розрахункового рахунку платника податку в оплату робіт (послуг) або дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) нерезидентом залежно від того, яка з подій відбулася першою.

Згідно з пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Пунктом 13.2 ст. 13 Закону №334/94-ВР передбачено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

23 січня 1996р. між Урядом України і Урядом Словацької Республіки була підписана Конвенція про уникнення подвійного оподаткування та попередження ухилень стосовно податків на доход і майно (далі –Конвенція), яка набрала чинності з 22.11.1996р.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 1 Конвенції вона застосовується до податків на доходи і майно, що стягуються від імені Договірної Держави або її політико-адміністративного підрозділу, або місцевої влади, незалежно від способу їх стягнення. Податками на доход і на майно вважаються всі податки, що справляються від загальної суми доходів, від загальної суми вартості майна або з елементів доходу, включаючи податки на доходи від відчужування рухомого або нерухомого майна, а також податки, що стягуються з доходу від приросту вартості майна. В Україні податками, на які поширюється ця Конвенція є, зокрема, податок на прибуток (доходи) підприємств.

Стаття 3 Конвенції термін "компетентний орган" означає стосовно України - Міністерство фінансів або його повноважного представника, стосовно Словацької Республіки - Міністра фінансів або його повноважного представника.

Згідно з ст. 4 Конвенції термін "резидент однієї Договірної Держави" означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місце проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або іншого аналогічного критерію. Цей термін, разом з тим, не включає особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи з джерел у цій Державі або стосовно майна, що в ній знаходиться. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001р. №470 був затверджений Порядок звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, яким визначено процедуру звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, які набрали чинності в установленому порядку, та відшкодування (повернення) сум податку, надміру сплачених на території України. Дія цього Порядку поширюється на резидентів інших ніж Україна країн, з якими укладено міжнародні договори, що набрали чинності в установленому порядку, та осіб, які виплачують доходи нерезидентам із джерелом їх походження з України.

Пункти 3, 4, 8 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001р. №470, містять такі норми:

„Застосування норм міжнародного договору здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору.

Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Довідка видається компетентним органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором, за формою згідно з додатком 1 або згідно із законодавством такої країни. Довідка, яка надається за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України та обов'язково містити таку інформацію:

повну назву або прізвище нерезидента;

підтвердження, що нерезидент є особою, на яку поширюється дія положення міжнародного договору, тобто відповідно до законодавства відповідної країни підлягає оподаткуванню в цій країні на підставі постійного місцеперебування (місця проживання) або на іншій підставі;

назву компетентного органу, прізвище та підпис уповноваженої особи компетентного органу, яка засвідчує підтвердження;

дату видачі.

Довідка дійсна в межах календарного року, в якому вона видана.

У разі необхідності така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або органом державної податкової служби під час розгляду питання про повернення сум надміру сплаченого податку на іншу дату, що передує даті виплати доходів.

У разі необхідності особа, яка виплачує доходи нерезидентові, може звернутись до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) щодо здійснення Державною податковою адміністрацією запиту до компетентного органу країни, з якою укладено міжнародний договір, про підтвердження зазначеної у довідці інформації.

У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 4 цього Порядку доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування”.

Відповідно до статей 2, 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961р., до якої Україна приєдналася 10.01.2002р. і яка набрала чинності в Україні з 22.12.2003р., кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими аґентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами, відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

З огляду на викладені вище обставини та норми законодавства господарський суд прийшов до таких висновків.

Відвійки придбавалися позивачем у інших переробних підприємств, а не у сільськогосподарських товаровиробників, вони не є молоком у розумінні п. 11.21 ст. 11 Закону №168/97-ВР і усі вони були використані в оподатковуваних операціях, тому підстав для застосування у таких відносинах пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР немає. Отже, висновок відповідача про необхідність розподілу витрат позивача на придбання у січні, лютому 2007р. відвійок між бюджетною і спеціальною деклараціями є помилковим.

Надання польською компанією „BLEZAT” позивачу згадуваних в акті перевірки рахунку від 19.09.2006р. №03/09/2006 та листа компанії без номера та дати за оцінкою суду не є документами, які засвідчують факт виконання компанією „BLEZAT” робіт (послуг)., оскільки такий факт передбачає наявність волі замовника робіт (послуг), у даному випадку позивача, на їх прийняття від виконавця. Відтак позивач правильно визначив, що дата списання коштів з його розрахункового рахунку в оплату польській компанії „BLEZAT” за імпортовані роботи (послуги), що відбулося у грудні 2006р., є першу подію, за датою якої у нього виникло податкове зобов’язання з податку на додану вартість.

Порядок звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001р. №470, визначає певний доказ на підтвердження того, що конкретна особа є резидентом іншої ніж Україна країни, а саме довідку компетентного органу такої країни встановленої форми. Наданий позивачем сертифікат податкової інспекції за місцем знаходження словацької фірми „REPP Poprad spol. S.r.o.” від 24.04.2007р. про те, що ця фірма є платником податку на додану вартість не відповідає вимогам названого Порядку, як по формі так і за змістом і без проставлення апостиля, тому цей сертифікат відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України є недопустимими доказами того, що словацька фірма „REPP Poprad spol. S.r.o.” є резидентом Словацької Республіки для цілей звільнення її від податку з доходу, виплаченого їй позивачем в Україні за надані нею послуги типу „інжиніринг”.

За таких обставин адміністративний позов підлягає задоволенню лише в частині визнання нечинним спірного податкового повідомлення-рішення від відповідача від 14 березня 2008р.№/1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний пзов задовольнити частково.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Звенигородському районі від 14 березня2008р. №/1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства „Звенигородський сироробний комбінат (вул. К. Маркса, 35а, м. Звенигородка, Черкаська область, ідентифікаційний код 00447818) 1грн. 70коп. витрат на сплату судового збору.

У задоволенні решти адміністративного позову відмовити.

Ця постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через господарський суд Черкаської області заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення постанови і апеляційної скарги - протягом двадцяти днів після подання такої заяви.

Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

У разі своєчасного подання заяви про апеляційне оскарження і неподання апеляційної скарги у встановлений строк, ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ Дорошенко М.В.