ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2008 Справа № 32/8-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Павловського П.П. (доповідача)

суддів: Швеця В.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання Прудніковій Г.В.

За участю прокурора Зіма В.Б. посвідчення №117 від 13.08.07, прокурора Кріпак Н.В. посвідчення №148 від 19.09.03р.

Представники сторін:

від відповідача: Портненко О.І. представник, довіреність № б/н від 08.08.08;

представник позивача у судове засідання не з"явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали апеляційного подання Криворізького міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.08 р. у справі № 32/8-08

за позовом Криворізького міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг в інтересах держави в особі Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області смт Широке

до фермерського господарства “Ранок”, с. Кошове

про визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2008 року Криворізький міжрайонний природоохоронний прокурор Дніпропетровської області звернувся в господарський суд Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з позовом до Фермерського господарства “Ранок”, с. Кошове про визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2008 р. по справі ( суддя - Васильєв О.Ю.) - в задоволені позовних вимог прокурора відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, прокурор звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням в якому зазначає, що господарським судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Просить суд скасувати прийняте господарським судом рішення та винести постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Від позивача та відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. Представник позивача в судові засідання не з”явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що залучені до справи докази дозволяють визначитись відносно законності оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та прокурора, вивчивши апеляційне подання вважає, що подання прокурора не підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в травні 2003 р. Фермерське господарство „Ранок” звернулося до голови Широківської райдержадміністрації із заявою ( клопотанням ) про надання в оренду земельної ділянки загальною площею 2,8 га для рибогосподарських потреб із земель водного фонду , що розташована на території Чапаєвської сільської ради .

Розпорядженням голови Широківської райдержадміністрації від 22.05.03 р. № 241-р надано дозвіл ФГ „Ранок” на складання проекту відведення земельних ділянок із земель водного фонду для рибогосподарських потреб .

22.06.06 р. між Фермерським господарством „Ранок” ( замовник ) та ТОВ „Землемір” ( виконавець ) укладено договір № 212 на виконання проектно-вишукувальних робіт щодо проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду для рибогосподарських потреб .Відповідно до умов цього договору відповідач сплатив вартість послуг , проект землеустрою виготовлений ; але до цього часу проходить погодження в державних органах .

24.04. 2007 р. між Широківською райдержадміністрацією ( розпорядник земель ) та Фермерським господарством „Ранок” ( фактичний землекористувач ) з метою надходження до місцевого бюджету додаткових коштів та формалізації відношень стосовно земельної ділянки ; укладена тимчасова угода № 554 про сплату за фактичне користування земельною ділянкою строком з 28.05.07 р. до 28.11.07 р. Умовами цієї угоди передбачено , що фактичний землекористувач укладанням цієї угоди засвідчує своє зобов’язання перед розпорядником земель протягом терміну її дії оформити право користування земельною ділянкою . що є предметом цієї угоди , з уточненням при цьому її площі при встановленні меж в натурі за проектом її відведення. З цією метою від дня набуття чинності цієї угоди фактичний землекористувач у встановленому законодавством України порядку вживає заходи по оформленню права оренди чи постійного користування земельною ділянкою .Однією із істотних умов цієї угоди є обов’язок фактичного землекористувача щомісяця вносити на користь розпорядника земель орендну плату в обумовленому сторонами розмірі. Одночасно розпорядник земель зобов’язався при належному виконанні фактичним землекористувачем цієї угоди не застосовувати до нього процедуру , передбачену „Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам” .

Враховуючи ту обставину , що станом на час закінчення строку дії вищезазначеної угоди технічна документація на земельну ділянку ще не була виготовлена не з вини Фермерського господарства „Ранок”, відповідач звернувся до Широківської райдержадміністрації із заявою про продовження терміну дії тимчасової угоди № 554 про сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 24.04.07 р. Позивач не заперечував проти задоволення цієї заяви і уклав з відповідачем тимчасову угоду № 38 ј про сплату за фактичне користування земельною ділянкою строком з 29.11.07 р. до 29.05.08 р., аналогічну за змістом попередній угоді № 554 від 24.04. 07 р. Як вбачається з наданих відповідачем доказів та не заперечується позивачем , Фермерське господарство „Ранок” сумлінно виконує прийняті на себе відповідно до умов вищезазначеної тимчасової угоди обов’язки .

За своєю правовою природою оспорювана прокурором тимчасова угода не відноситься до договорів оренди землі в розумінні ЗК України та Закону України „Про оренду землі “, а лише певним чином формалізує правовідносини власника землі та землекористувача , та не замінює собою договір оренди ,який повинен бути укладений між сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України .

Предметом спору у даній справі є дійсність (чи недійсність) укладеної між сторонами у справі тимчасової угоди про сплату за фактичне користування земельною ділянкою .

Як вбачається із змісту статті 203 Цивільного кодексу України , правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі (частина третя цієї статті). Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним. Змістом статті 124 Земельного кодексу України , якою регулюється порядок передачі земельних ділянок в оренду, передбачено, що особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної чи комунальної власності, подає у відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування заяву (клопотання) у порядку, визначеному статтями 118, 123 цього Кодексу. Тобто волевиявлення майбутнього орендаря щодо укладення договору оренди реалізується шляхом подання відповідної заяви. При цьому частиною першою вказаної норми встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таким чином, волевиявлення відповідного органу як орендодавця, в даному випадку, здійснюється у формі рішення такого органу і лише реалізується шляхом укладення договору оренди . В даному випадку присутні формалізовані волевиявлення відповідного органу як орендодавця , так і землекористувача .

Використання земельної ділянки за цільовим призначенням - це використання земельної ділянки з дотриманням вимог, що ставляться відповідно до категорій земель, визначених главою 4 розділу II Земельного кодексу України . Склад та цільове призначення земель України визначено главою 4 розділу II Земельного кодексу України , згідно з вимогами якого землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії (сільськогосподарського призначення, громадської та житлової забудови тощо), встановлення та зміна яких здійснюється у визначеному законом порядку, і недотримання цього порядку тягне відповідні наслідки. Згідно зі статтею 1 Закону України „Про землеустрій” цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Зважаючи на вказані положення земельного законодавства, вбачається, що передбачене тимчасовою угодою використання спірної земельної ділянки для рибогосподарських потреб ( відповідно до заяви відповідача від 13.05.03 р. на адресу позивача ) жодним чином не свідчить про порушення вимог ст.ст.20,31 ЗК України.

Господарський суд дійшов правильного висновку, що твердження прокурора про невідповідність оспорюваної угоди вимогам ст.ст.20,31 ЗК України є хибним та не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах земельного законодавства.

На час перегляду справи апеляційною інстанцією оспорювана угода втратила чинність. Як видно з матеріалів справи та встановлено колегією суддів з пояснень представника відповідача та прокурора, які були присутні в судовому засіданні додаткових угод про продовження строку дії вищезгаданої угоди між сторонами не укладалось.

Таким чином, визнання недійсним оспорюваного договору, що в свою чергу вимагає застосування реституції є неможливим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що правові підстави для скасування рішення господарського суду відсутні. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і при його прийнятті судом не порушено норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання Криворізького міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.08 р. у справі № 32/8-08 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.08 р. у справі № 32/8-08 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя П.П. Павловський

Суддя                                                              В.В.Швець

Суддя О.В.Чус