ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"08" вересня 2008 р.

Справа № 6/100

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №6/100

за адміністративним позовом: відкритого акціонерного товариства "2-й ім. Петровського цукровий завод", Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Леніна, 44,

до відповідача: Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області (Олександрівське відділення), Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Леніна, 63,

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

Секретар судового засідання - А.В. Адаменко

Представники сторін:

від позивача - Обідін М.І. - голова Правління ВАТ "2-й ім. Петровського цукровий завод", протокол №1, від 14.05.2008 р.;

від позивача - Гладка С.Л., довіреність б/н від 27.06.08 р.;

від позивача - Надєєва О.О. , довіреність № б/н від 27.06.08 р.;

від відповідача - Лепіть О.В., довіреність б/н від 01.07.08 р.;

від відповідача - Петренко М.А., довіреність б/н від 01.07.08 р.;

Час прийняття постанови: 15 год. 55 хв.

Подано позов про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Знам'янської ОДПІ від 29.05.2008 р. №/0 про визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 67721,00 грн. основного платежу та 33860,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки щодо порушення підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” щодо завищення підприємством податкового кредиту внаслідок віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 9833,35 грн., сплачену за маркетингові послуги, одержані протягом січня-грудня 2007 року за договором №22/06/1 від 22.06.2005 р., укладеним з ТОВ “Цукровий трест”, а також віднесення до складу податкового кредиту податку в розмірі 57888,17 грн. сплаченого в ціні природного газу, використання якого, за твердженням відповідача, не було спрямоване на виробництво цукру та побічної продукції.

Позивач зазначає, що доводи податкової служби не відповідають фактичним обставинам та стверджує, що включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 67721,00 грн. правомірно здійснено з вартості природного газу використаного на виробництво теплоенергії, спожитої під час позацехових простоїв та вартості маркетингових послуг, що використані підприємством в господарської діяльності.

В запереченнях на позов відповідач наполягає на порушенні позивачем вимог Законів України „Про податок на додану вартість”, вважає обґрунтованими та правомірними висновки податкової служби, викладені в акті перевірки, який став підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

На підставі направлення від 20.03.2008 р. №9, виданого Олександрівським відділенням Знам'янської ОДПІ та направлення від 17.04.2008 р. №119, виданого Знам'янської ОДПІ спеціалістами державного податкового органу проведена планова документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ВАТ “2-й ім. Петровського цукровий завод” за період з 01.01.2007 р. по 31.1.2.2007 р.

Документальною перевіркою встановлено порушення вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме заниження податку на додану вартість на суму отриманих маркетингових послуг у розмірі 9833,35 грн. та заниження податку на додану вартість на суму придбаного природного газу використаного у позацехових простоях у розмірі 57888,17 грн., що зафіксовано в акті перевірки від 15.05.2008 р. №6/23-10/00372090.

Акт перевірки став підставою для винесення Знам'янської ОДПІ податкового повідомлення-рішення від 29.05.2008 р. №/0 про визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 67721,00 грн. основного платежу та 33860,50 грн. штрафних (фінансових) санкції.

Господарський суд задовольняє вимоги позивача про визнання нечинним спірного податкового повідомлення-рішення в силу наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ “Цукровий трест” укладено договір №22/06/1 від 22.06.2005 р., згідно якого ТОВ “Цукровий трест” бере на себе зобов'язання надати за плату інформаційні та консультаційні послуги щодо цукрового ринку – розподіл попиту та пропозиції, обсяги продажу на загальнодержавному та регіональних ринках цукру, динаміка змін ціни на цукор, маркетингові послуги. Відповідно до умов договору сторонами щомісячно укладено акти про виконання договору послуг від 22.06.2005 р. (а.с. 77-90), за якими сторони підтверджують надання позивачу послуг за договором.

ТОВ “Цукровий трест” виписано податкові накладні (а.с.63-76), а позивачем здійснено відповідні щомісячні оплати за надані послуги.

В судовому засіданні керівник ВАТ “2-й ім. Петровського цукровий завод” підтвердив надання ТОВ “Цукровий трест” інформаційних та консультаційних послуг, які використовувалися підприємством в господарської діяльності. Представник відповідача не заперечив наявність на підприємстві інформаційних матеріалів щодо цукрового ринку та діяльності цукрової промисловості, в той же час зазначив про відсутність доказів надання такої інформації саме ТОВ “Цукровий трест”.

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” датою виникнення податкових зобов'язань з поставки робіт, послуг вважається дата, яка припадає на податковий період протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше – або дата зарахування коштів від покупця на розрахунковий рахунок платника податків або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) – дата оформлення документа, що посвідчує факт виконання робіт (послуг).

Згідно пункту 1.7 статті 1 цього Закону податковий кредит – сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій – або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку і оплати товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За нормою підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Із змісту зазначених вище договору та актів приймання-передачі виконаних робіт, пояснень представників позивача вбачається, що ВАТ “2-й ім. Петровського цукровий завод” фактично отримало послуги від ТОВ “Цукровий трест”, які пов'язані з підготовкою, організацією та веденням виробництва та сплатило вартість наданих послуг, визначену умовами договорів.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодекс адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час податковим органом не надано суду будь-яких доказів, що свідчать про невикористання в господарської діяльності позивача послуг, отриманих від ТОВ “Цукровий трест” згідно договору №22/06/1 від 22.06.2005 року.

За таких обставин, господарський суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про завищення податкового кредиту по господарської операції, пов'язаної з наданням інформаційно-консультаційних послуг за договором №22061 від 22.06.2005 р. з причин невикористання даних послуг в діяльності підприємства.

Господарський суд не може погодитися з позицією відповідача щодо завищення позивачем податкового кредиту в сумі 57888,17 грн. на вартість природного газу, використаного у позацехових простоях.

Відповідно до абзацу “б” пункту 23 Єдиних форм первинної технологічної документації для обліку і контролю цукрового виробництва від приймання сировини до відвантаження продукції, затверджених начальником підвідділу бурякоцукрового виробництва Відділу харчової промисловості Держагропрому СРСР від 06.05.1988 року, позацехові простої – простої через недостатню кількість буряку, палива, вапнякового каменю, стихійного лиха та інших причин.

Позацехові простої є розрахунковою величиною та свідчать не про фактичний простій підприємства, а про випуск продукції за добу, в кількості меншій, ніж рекомендована мінімальна добова норма.

Мінімальну норму добової переробки буряків в кількості 2600 тон підприємству рекомендовано листом асоціації “Цукровики Кіровоградської області” №05-30/21 від 15.09.2000 року.

З огляду на технологічний процес виробництва, позацехові простої виникають внаслідок неритмічного надходження цукрового буряку на переробку, яке відбувається через незалежні від підприємства причини (зменшення обсягів вирощування цукрових буряків, погані погодні умови та інше). Розмір позацехових простоїв підприємство розраховує самостійно відповідно до рекомендованої мінімальної норми добової переробки буряків. Дана величина розраховується для складання Звіту цукрового заводу про використання сировини та виробіток цукру (форма №6-АПК (цукор), затвердженого наказом Міністерства статистики України від 29.04.1992 року №57, який подається в органи статистики та НАЦУ “Укрцукор”.

Тобто позацехові простої безпосередньо пов'язані з виробництвом цукру та не є фактичним простоєм підприємства.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку та суму амортизаційних відрахувань.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати – сума будь-яких витрат в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, які здійснюються в рахунок компенсації вартості товарів (робіт, послуг), які платник податку придбав для їх подальшого використання у господарської діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що підприємством придбано природний газ на суму 289440,83 грн., в тому числі ПДВ 57888,17 грн., який використано на виробництво теплової енергії, спожитої позивачем під час позацехових простоїв, тобто роботи підприємства по виробництву цукру на неповну потужність, та включено до складу валових витрат.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За таких обставин, господарський суд вважає помилковим висновок податкового органу щодо завищення податкового кредиту на суму 57888,17 грн., що включено позивачем в вартість придбаного та використаного на виробничі потреби газу на суму 289440,83 грн.

Керуючись частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2 статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції (Олександрівське відділення) №/0 від 29.05.2008 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства "2-й ім. Петровського цукровий завод" (Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Леніна, 44, ідентифікаційний код 00372090, відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі в розмірі 3,40 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій

Дата виготовлення постанови

в повному обсязі: 12.09.2008 р.