ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.05.08 р.                     Справа № 39/58пд

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “ВТБ Банк”, Донецька філія м. Донецьк

до відповідачів:

Товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Донбаскамінь” м. Донецьк

Товариства з обмеженою відповідальністю “ОБЛИК” м. Донецьк

про: визнання договору частково недійсним

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділу державної виконавчої служи Петровського районного управління юстиції в м. Донецьку

За участю представників сторін:

від позивача: Щербак І.К. – за довіреністю;

від відповідача1: Костенко Т.І. – за довіреністю;

від відповідача2 Борняков І.О. – за довіреністю;

від третьої особи Авер’янов Є.А. – за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “ВТБ Банк”, Донецька філія м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Донбаскамінь” м. Донецьк, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю “ОБЛИК” м. Донецьк, Відділу державної виконавчої служи Петровського районного управління юстиції в м. Донецьку, про визнання договору купівлі-продажу № 3/06 від 18.06.2004 р., укладеного між ТОВ “Облик” та ТОВ “Фірма “Донбаскамінь”, недійсним в частині відчуження (продажу) наступного майна

-          станка шліфувального колесно-ричажного СКР-01, 1999 р.в., заводський № 83;

-          станка шліфувально-полірувального ЗЛ 722, 1999 р.в., б/н;

-          станка FLP 1000, 1999 р.в., заводський № 18195001;

-          станка ЛШ-192, 1999 р.в., заводський №2;

-          пристосування для порізки (станка поріз очного СП-450), 1999 р.в., б/н;

-          міні-мастера для оброблення каміння, 1998 р.в., заводський № 46;

-          компресора ЕПКУ-1,7/10, 2000 р.в., заводський № 146;

-          повітрозбирача 800л, 2000 р.в., заводський № 80;

-          станка продольно-шліфувального SZ-1250, 2001 р.в., заводський № 02.2039.02;

-          станка ортогонального багатодискового розпилювачного моделі СОМР-1250, 1990 р.в., б/н;

-          модуля-шліфувального МШ-5, 1991 р.в., б/н,

з підстав невідповідності оспорюваного правочину в цій частині вимогам ст. 17 Закону України “Про заставу”, додатково вказував наявність ознак фіктивності вказаного правочину, оскільки вчинений сторонами без наміру створення правових наслідків, що обумовлються цим договором, з метою приховати майно від звернення стягнення на нього.

Згідно пояснень № 820/300-04-02 від 19.05.2008 р. позивач доповнив підстави позовних вимог, додатково вказував на відсутність у директора Донського В.Ф. повноважень на укладення спірного договору, оскільки в органах державної реєстрації відсутній запис щодо призначання Донського В.Ф. – керівником підприємства, крім того, останнім не отримано згоду голови правління на укладення спірного договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу №3/06 від 18.06.2004 р. та додатки до нього, договір застави рухомого майна від 12.11.2001 р., та додатки до нього, постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2004 р., лист № 04-302 від 25.03.2008 р., витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 17711696 від 25.03.2008 р., акт опису й арешту майна від 26.01.2005 р., акт приймання-передачі від 21.01.2005 р.

Ухвалою суду від 16.04.2008 р., судом, в порядку с. 24 ГПК України, в якості другого відповідача залучено до участі у розгляді справи Товариство з обмеженою відповідальністю “ОБЛИК” м. Донецьк.

Відповідач1 надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечив, вважав договір купівлі-продажу № 3/06 від 18.06.2004 р. – дійсним, оскільки виконаний сторонами у повному обсязі.

Відповідач2 надав пояснення по справі, вважав майнові інтереси позивача непорушеними, з огляду на те, що за рахунок коштів, отриманих внаслідок вчинення оспорюваного правочину було частково погашено заборгованість за договором кредитної лінії.

Третя особа, надала пояснення по справі, зазначила, що 18.01.2005 р., за заявою стягувача було відкрите виконавче провадження щодо звернення стягнення на майно ТОВ “Облик” на користь АКБ “Мрія” на суму 1 187 180 грн., 26.01.2005 р. складено акт опису та арешту майна боржника, та здійснено експертну оцінку його вартості.

Додатково представники позивача, третьої особи зазначали, що на момент складення опису та здійснення арешту майна Донським В.Ф. не було проінформовано представників виконавчої служби, що спірне майно вже відчужене ТОВ “ОБЛИК” на користь ТОВ “Фірма “Донбаскамінь” за договором купівлі-продажу № 3/06 від 18.08.2004 р.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

18.06.2004 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Облик” (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фірма “Донбаскамінь” (Покупець) укладено договір за № 3/06, який за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу та підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України.

Згідно умов вказаного договору Продавець зобов’язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити обладнання для цеху камнеобробки, найменування, кількість та ціна якого визначені згідно специфікації.

Згідно п. 2.1 Договору оплата за поставлене обладнання проводиться протягом 30 календарних днів з моменту поставки обладнання.

На виконання умов Договору Продавець згідно накладної № 11 від 18.06.2004 р. та акту приймання-передачі №1 від 18.06.2004 р., передав, а Покупець прийняв та згідно платіжного доручення №1 від 23.06.2004 р. оплатив визначене специфікацією обладнання

-          електрорадиатор;

-          електрокалорифер з установками;

-          принтер (2 одиниці);

-          електроводонагрівач ЭВАН10/2,0;

-          трансформатор зварювальний ТДМ-18;

-          електронагрівач 6кВт;

-          електродриль 1305;

-          електродвигун 2АИ 90Л6;

-          станок шліфувальний СКР-01;

-          станок шліфувально-полірувальний ЗЛ 722;

-          станок FLP 1000;

-          станок ЛШ-192;

-          пристосування для порізки;

-          міні-мастер для оброблення каміння;

-          компресор ЕПКУ-1,7/10;

-          повітрозбирач;

-          станок продольно-шліфувальний SZ-1250;

-          станок СОМР-1250;

-          модуль шліфувальний МШ-0, - на загальну суму 1 000 000, 00 грн.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону встановлені у статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які передбачені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги до чинності правочину, що стосуються правомірності його змісту, дієздатності сторін, волевиявлення їх, форми укладеного правочину, реальності передбачуваних правових наслідків.

Частина 1 цієї статті встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи частина майна, реалізованого ТОВ “Облик” за вказаним договором купівлі-продажу, а саме станок шліфувальний СКР-01, станок шліфувально-полірувальний ЗЛ 722, станок FLP 1000, станок ЛШ-192, пристосування для порізки, міні-мастер для оброблення каміння, компресор ЕПКУ-1,7/10, повітрозбирач, станок продольно-шліфувальний SZ-1250, станок СОМР-1250, є предметом договору застави рухомого майна від 12.11.2001 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “ОБЛИК” та Акціонерним комерційним банком “Мрія” (правонаступником якого згідно п. 1 Статуту є позивач) на забезпечення виконання договору кредитної лінії № 78/2001 від 12.11.2001 р.

Згідно вказаного Договору, додаткової угоди № 1 від 18.11.2003 р., додатку № 1 предметом застави визначено

-          станок шліфувальний колесно-ричажний СКР-01, 1999 р.в., заводський № 83;

-          станок шліфувально-полірувальний ЗЛ 722, 1999 р.в., б/н;

-          станок FLP 1000, 1999 р.в., заводський № 18195001;

-          станок ЛШ-192, 1999 р.в., заводський №2;

-          пристосування для порізки (станка поріз очного СП-450), 1999 р.в., б/н;

-          міні-мастер для оброблення каміння, 1998 р.в., заводський № 46;

-          компресор ЕПКУ-1,7/10, 2000 р.в., заводський № 146;

-          повітрозбирач 800л, 2000 р.в., заводський № 80;

-          станок продольно-шліфувальний SZ-1250, 2001 р.в., заводський № 02.2039.02;

-          станок ортогонального багатодискового розпилювачного моделі СОМР-1250, 1990 р.в., б/н;

-          модуль-шліфувальний МШ-5, 1991 р.в., б/н,

11.07.2002 р. Державним реєстратором проведено державну реєстрацію обтяження означеного майна за № 1110-18 , про що свідчить витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 17711696 від 25.03.2008 р.

Правове регулювання відносин, що виникають з приводу забезпечення виконання зобов’язань у вигляді застави, регулюються Законом України “Про заставу”, ст.ст. 572-593 ЦК України, застосування яких можливе через продовження існування взаємних прав та обов’язків сторін, після 01.01.2004 р.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України “Про заставу” заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Проте ТОВ “Облик”, як заставодавець вказаного майна, здійснило реалізацію обтяженого заставою майна за договором купівлі-продажу № 3/06 від 18.06.2004 р. без отримання згоди Банку на таку угоду.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні та відповідачем2 не представлено суду жодних доказів отримання згоди Заставодежателя на відчуження обтяженого заставою майна.

Таким чином, договір купівлі-продажу № 3/06 від 18.06.2004 р. в частині відчуження наступного майна

-          станка шліфувального колесно-ричажного СКР-01, 1999 р.в., заводський № 83;

-          станка шліфувально-полірувального ЗЛ 722, 1999 р.в., б/н;

-          станка FLP 1000, 1999 р.в., заводський № 18195001;

-          станка ЛШ-192, 1999 р.в., заводський №2;

-          пристосування для порізки (станка поріз очного СП-450), 1999 р.в., б/н;

-          міні-мастера для оброблення каміння, 1998 р.в., заводський № 46;

-          компресора ЕПКУ-1,7/10, 2000 р.в., заводський № 146;

-          повітрозбирача 800л, 2000 р.в., заводський № 80;

-          станка продольно-шліфувального SZ-1250, 2001 р.в., заводський № 02.2039.02;

- станка ортогонального багатодискового розпилювачного моделі СОМР-1250, 1990 р.в., б/н, є таким, що прямо суперечить положенням ст. 17 Закону України “Про заставу”, та в силу приписів ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України в цій частині є недійсним.

Крім того, як встановлено судом договір купівлі-продажу № 3/06 від 18.06.2004 р., підписаний з боку ТОВ “Облик” директором – Донським В.Ф.

Донський В.Ф. призначений на посаду директора ТОВ “ОБЛИК” згідно наказу № 6 від 18.06.2004 р. “Про призначення на посаду”.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Повноваження директора ТОВ “Облик” як виконавчого органу Товариства визначено п. 4.5 Статуту, згідно якого директор вирішує все питання діяльності підприємства, окрім тих, що віднесені до виключної компетенції зборів учасників, з обмеженням згідно ст. 4.1 Статуту.

Відповідно до положень наведеного вище пункту укладення угод на суму, що перевищує статутний фонд товариства здійснюється лише за погодженням з головою правління, обраного на загальних зборах учасників Товариства в порядку, визначеному Статутом.

Згідно п. 2.1 Статуту ТОВ “ОБЛИК” статутний фонд товариства складає 50 000 грн.

Сума укладеного між сторонами, ТОВ “Облик” та ТОВ “Фірма “Донбаскамінь”, договору купівлі-продажу № 3/06 від 18.06.2004 р. згідно п. 1.2 Договору, складає 1 000 000 грн.

Як встановлено судом на час укладання оспорюваного правочину Донським В.Ф., визначеного ст. 4.1 Статуту порядку погодження угод, сума яких перевищує статутний фонд Товариства не дотримано згоди голови Товариства не отримувалося, відповідного рішення з цього питання не ухвалювалося.

Представлена Мурав’йовим С.А. заява від 19.05.2008 р. не може бути прийнята судом до уваги в якості належного доказу надання згоди на укладення спірної угоди, у визначений п. 4.1 Статуту спосіб, оскільки, остання за своїм змістом не відповідає визначеним аб. 2 ст. 4.1 Статуту приписам, які зазначають, що голова повинен (мовою оригіналу) “...разрешить заключение соглашений на сумму, превышающую уставной фонд”, тобто наведена норма передбачає погодження головою Товариства відповідної угоди шляхом вчинення активних дій, а не замовчуванням.

Доказів отримання Донським В.Ф. такої згоди, так само як і доказів погодження головою Товариства наслідків, породжених спірної угодою, відповідачами суду не представлено.

З огляду на наведене, договір купівлі-продажу № 3/06 від 18.06.2004 р., підписаний з боку продавця, ТОВ “ОБЛИК” - Донським В.Ф, з перевищенням наданих повноважень, тому суд керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України за власною ініціативою визнає вказаний договір недійсним. Правовою підставою зазначеному є приписи ч. 1 ст. 203 та ч. 2 ст. 215 ЦК України – відсутність у особи, що вчинила правочин необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Доводи позивача в частині визнання недійсним оспорюваного правочину з підстав фіктивності судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

За визначенням ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Оспорюваний позивачем правочин, як зазначалося вище, за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні - покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і оплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 цього Кодексу).

Загальні положення щодо договорів купівлі-продажу, викладені в § 1 глави 54 Цивільного кодексу, поширюються на всі договори, що визнані нормами ЦК України як різновиди договору купівлі-продажу, визначальною ознакою всіх видів договорів купівлі-продажу є оплатне та безповоротне відчуження продавцем майна (товару) і перехід його у власність покупця.

Виходячи зі змісту ст. 655 ЦК України, ст. 224 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу завжди є:

- оплатним – при набутті майна у власність покупець сплачує за нього продавцеві ціну, обумовлену в договорі;

- двостороннім – у кожної зі сторін виникають права та обов'язки (продавець зобов'язаний передати покупцеві товар і при цьому має право вимагати за це сплату певної ціни, а покупець повинен сплатити її, одночасно набуваючи право вимагати передачу йому проданого товару);

- консенсуальним – права та обов'язки виникають у сторін саме з моменту досягнення ними згоди щодо істотної умови договору (найменування товару, що становить предмет договору та його кількості), з урахуванням особливостей передбачених для окремих видів договорів купівлі-продажу.

Як вбачається з представлених суду доказів ТОВ “Облик” згідно накладної № 11 від 18.06.2004 р. та акту приймання-передачі №1 від 18.06.2004 р., що підписані та скріплені печатками обох підприємств без зауважень та заперечень, передало, а ТОВ “Фірма “Донбаскамінь” прийняло та згідно платіжного доручення №1 від 23.06.2004 р. оплатило визначене умовами Договору обладнання, тобто відбулося фактичне виконання договору з передачею сторонами один одному товарно-матеріальних цінностей.

З урахуванням викладеного, наведені позивачем доводи щодо фіктивності оспорюваного правочину відхиляються судом як необґрунтовані.

Заявлене позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірне майно та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо його розпорядження (відчуження), у зв’язку з тим, що невжиття цих заходів може зробити неможливим виконання рішення господарського суду, не може бути задоволене судом через його необґрунтованість, зокрема, заявником жодним чином не доведено, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Оскільки спір виник з винних дій відповідача2, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 36, 43, 49, 59, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “ВТБ Банк”, Донецька філія м. Донецьк – задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3/06 від 18.06.2004 р., укладений між ТОВ “ОБЛИК” та ТОВ “Фірма “Донбаскамінь”.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ОБЛИК” м. Донецьк на користь Відкритого акціонерного товариства “ВТБ Банк”, Донецька філія м. Донецьк витрати за державним митом у сумі 85 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00коп.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту рішення і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 26.05.2008 р.

Суддя Морщагіна Н.С.