КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2008                                                                                           № 05-5-3/7482

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Ропій Л.М.

суддів:           Буравльова С.І.

Попікової О.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача - Панченко П.А. – представник (дов. № 730/04 від 12.08.2008);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Лан-Україна"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.07.2008

у справі № 05-5-3/7482 (Сівакова В.В.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Лан-Україна"

до                                                   Акціонерне товариство закритого типу "Ювілейний"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення боргу 4041,55 грн.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від01.09.2008 № 01-23/1/11 змінено склад колегії суддів.

ВСТАНОВИВ:

До Київського апеляційного господарського суду 07.08.2008 надійшла апеляційна скарга від 31.07.2008 № 272/01-03 Товариства з обмеженою відповідальністю „Лан-Україна” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.07.2008 № 05-5-3/7482, якою на підставі п. п. 4, 10 статті 63 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву повернуто без розгляду.

Скаржник у апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.07.2008 № 05-5-3/7482, та зазначає, що у встановленому порядку та розмірі сплатив державне мито в розмірі 102,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн., оскільки до позовної заяви позивачем в якості доказу додані оригінали платіжних доручень за № від 02.07.2008 та за № від 02.07.2008, таким чином місцевий господарський суд невірно застосував п. п. 4, 10 статті 63 ГПК України.

Позивач у судове засідання не з’явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки на звороті у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа, тобто ухвали про порушення апеляційного провадження від 14.08.2008, який залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена, згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських України, затвердженої наказом Голови Вищого Господарського суду України від 10.12.2002 за № 75, та повідомленням про вручення поштового відправлення за № 437432.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до статті 96 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 18.07.2008 № 05-5-3/7482, якою позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п.п. 4, 10 статті 63 Господарського процесуального кодексу, обґрунтована тим, що до позовної заяви не додано доказів сплати державного мита, оскільки на платіжному дорученні № від 02.07.2008 відсутня дата зарахування держмита в доход державного бюджету, що є порушенням п. 14 Інструкції „Про порядок обчислення та справляння державного мита”. Також не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому порядку, оскільки на поданому платіжному дорученні № від 02.07.2008 відсутня дата, підпис відповідального виконавця та відбиток печатки банку.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення п.п. 4, 10 статті 63 ГПК України, оскільки на поданих платіжних дорученнях № від 02.07.2008 на про сплату державного мита та № від 02.07.2008 про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, реквізити не заповнені як того вимагає згадана Інструкція.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суду не погоджується з наступних підстав.

Згідно із п. 3 статті 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. 4 статті 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до ч. 1 статті 46 ГПК України державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Згідно з ч. 4 статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” від 21.01. 1993 № 7-93 із змінами і доповненнями, порядок сплати державного мита встановлюється Міністерством фінансів України.

Пунктом 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 № 15, зареєстрованим Міністерством юстиції України 19.05.1993 за № 50, передбачено, що належним доказом сплати державного мита є останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: „Зараховано в дохід бюджету _____ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Як вбачається з матеріалів справи до позовної заяви був доданий оригінал платіжного доручення № 100002970 від 02.07.2008 про сплату

держмита, на лицьовій стороні якого одержувачем державного мита в сумі 102,00 грн., зазначено УДК у Шевченківському районі м. Києва, МФО 820019, код ЗКПО 26077968, банк одержувача ГУДК у м. Києві, р/р 0011, а на зворотній стороні міститься напис: “Державне мито в розмірі 102,00 грн. /сто дві гривні 00 коп./ перераховано до бюджету повністю”, скріплений круглою печаткою установи банку та підписами посадових осіб.

Таким чином, висновок господарського суду першої інстанції щодо неподання позивачем доказів сплати державного мита у встановленому порядку не відповідає чинному законодавству та матеріалам позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „Лан-Україна”.

Та обставина, що на поданому позивачем платіжному дорученні № від 02.07.2008 відсутня дата зарахування державного мита в доход державного бюджету, не є підставою для невизнання платіжного доручення доказом сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі, оскільки однією з основних умов, за якої господарський суд приймає заяву до розгляду, є факт надходження державного мита до Державного бюджету України, а тому, у разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до Державного бюджету України місцевий господарський суд має право згідно із п. 4 статті 64 ГПК України витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу Державного казначейства України. Господарським судам не слід допускати повернення позовних заяв у разі подання як доказу сплати державного мита платіжних доручень, що відповідають вимогам Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 № 15, зареєстрованим Міністерством юстиції України 19.05.1993 за № 50 (роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289).

Отже, суд першої інстанції, маючи сумніви щодо надходження і зарахування державного мита до Державного бюджету України, міг витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу Державного казначейства України і не повертати позовні матеріали.

Відповідно до п. 10 статті 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

До позовної заяви позивачем, в якості доказу, додано платіжне доручення № від 02.07.2008 на оплату витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, на лицьовій стороні якого одержувачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн. зазначено УДК у Шевченківському районі м. Києва, МФО 820019, код ЗКПО 26077968, банк одержувача ГУДК у м. Києві, р/р 0011, а на зворотній стороні міститься напис: “Інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 118,00 грн. /сто вісімнадцять гривень 00 коп./ перераховано до бюджету повністю”, скріплений круглою печаткою установи банку та підписами посадових осіб.

Пунктом 3.8 Інструкції „Про безготівкові розрахунки в Україні у національній валюті”, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 за № 22, передбачено, що реквізит „Призначення платежу” платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж. Позивачем у платіжному дорученні за № від 02.07.2008 вказано призначення платежу, як оплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду господарських справ згідно статті 44 ГПК України за позовом до АТЗТ „Ювілейний”.

Згідно із вищезазначеною Інструкцією, банки перевіряють відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів та у разі, якщо у розрахункових документах реквізити заповнені із порушенням вимог даної Інструкції, повертають їх без виконання.

У матеріалах справи відсутні докази повернення банком платіжного доручення № від 02.07.2008 у зв’язку із порушенням вимог згаданої Інструкції.

Наведене свідчить, що платіжне доручення № від 02.07.2008 на оплату витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу оформлене у відповідності з вимогами чинного законодавства. Відсутність дати на звороті платіжного доручення не свідчить про несплату витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Слід також звернути увагу на те, що відповідно до п. 1 статті 38 ГПК України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємства та організацій незалежно від їх участі у справі, документи та матеріали, необхідні для вирішення спору.

Також апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Роз’яснення Вищого господарського суду України від 31.05.02 р. № 04 5/609 абз.3 п. 3.3 у вирішенні питання про наслідки порушення позивачем вимог статті 57 ГПК України слід виходити з того, що підставою для повернення позовної заяви є тільки відсутність доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі, витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу, відправлення відповідачеві копії позовної заяви та поданих до неї документів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що при поданні позовної заяви із доданими до неї документами позивачем не було допущено порушень, передбачених п.п. 4, 10 статті 63 ГПК України, тому ухвала місцевого суду підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Лан-Україна” задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.07.2008 за № 05-5-3/7482 скасувати.

2.          Матеріали справи № 05-5-3/7482 повернути до Господарського суду міста Києва для розгляду позовної заяви по суті.

Головуючий суддя                                                                      Ропій Л.М.

Судді                                                                                          Буравльов С.І.

Попікова О.В.