ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

іменем України

"02" червня 2008 р.

справа № 5020-1/018

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Алсуф’єва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі господарську справу

за позовом Севастопольської міської державної адміністрації

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна, буд. 2)

до Закритого акціонерного товариства „Стівідорна компанія „Авліта”

(99016, м. Севастополь, вул. Приморська, 2-Г)

про розірвання договору оренди,

за участю представників:

позивача –не з’явився;

відповідача –Жуковського В.П., Терешко А.М.;

ВСТАНОВИВ:

Севастопольська міська державна адміністрація (далі –Позивач) звернулась в господарський суд міста Севастополя з позовом до Закритого акціонерного товариства „Стівідорна компанія „Авліта” (далі –Відповідач) про розірвання договору оренди землі від 27.11.2007, зареєстрованого у Севастопольській міській філії ДП „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” 08.01.2008 за №01.

Позов пред’явлений у зв’язку з виданням 27.02.2008 Кабінетом Міністрів України розпорядження №365-р „Про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 червня 2007 р. №488”, а позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю змісту умов зазначеного договору умовам розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.06.2007 №488-р „Про вилучення з користування ділянки акваторії та надання в оренду земельної ділянки водного фонду”, які є обов’язковими в силу частини першої статті 648 Цивільного кодексу України (Закон України №435-ІV від 16.01.2003).

Відповідач проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, вважає, що відсутні правові підстави для розірвання зазначеного договору /а.с.24-26/.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши інші докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.06.2007 №488-р „Про вилучення з користування ділянки акваторії та надання в оренду земельної ділянки водного фонду” погоджено пропозицію Позивача щодо надання Відповідачу земельної ділянки водного фонду площею 0,8987 гектара в межах, зазначених у пункті 1 цього Розпорядження, в оренду строком на 50 років для реконструкції та будівництва гідротехнічних споруд і укладення з ним відповідного договору оренди.

27.11.2007 Позивач та Відповідач уклали договір оренди земельної ділянки з категорії земель водного фонду, зайнятих морем, з кадастровим номером 0:03:016:0018, загальною площею 0,8987 гектара, розташованої в м. Севастополі в бухті „Докової”, для реконструкції та будівництва гідротехнічних споруд (проведення реконструкції причалу №20 з його продовженням), і для наступної його експлуатації та обслуговування (далі –Договір) /а.с.7-13/.

Договір зареєстрований у Севастопольській міській філії ДП „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” 08.01.2008 за №01.

Згідно з пунктом 36 Договору, після підписання та його державної реєстрації він є таким, що набирав чинність.

На підставі пункту 16 Договору після його підписання 28.11.2007 відбулась передача в оренду Відповідачу земельної ділянки з кадастровим номером 0:03:016:0018 по акту приймання-передавання /а.с. 19/.

Відповідно до довідки Севастопольської міської філії Державного підприємства „Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” від 22.05.2008 №2122 станом на 19.05.2008 право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 0:03:016:0018 зареєстровано за Відповідачем на підставі оспорюваного Договору /а.с.56/.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.02.2008 №365-р „Про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 червня 2007 р. №488” (абзацом 2) Позивачу наданий припис забезпечити розірвання укладеного згідно із скасованим розпорядженням договору оренди земельної ділянки водного фонду.

При вирішенні спору суд керується положеннями Цивільного кодексу України (Закон України №435-ІV від 16.01.2003, далі –ЦК України), Господарського кодексу України (Закон України №436-ІV від 16.01.2003, далі –ГК України), Земельного кодексу України (Закон України від 25.10.2001 №2768-ІІІ, далі –ЗК України), Закону України „Про оренду землі” від 06.10.1998 №161-ХІV, іншими джерелами права.

Позивачем заявлена позовна вимога про розірвання Договору.

Відповідно до положень статті 651 ЦК України, 188 ГК України, частини четвертої статті 31 Закону України „Про оренду землі” від 06.10.1998 №161-ХІV розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною другою статті 651 та частиною другою статті 652 ЦК України визначені підстави розірвання договору на вимогу однієї зі сторін та встановлений його порядок –за рішенням суду.

Таким чином, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (при цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору), а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору (в цьому випадку істотною зміною обставин вважається зміна обставин, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або укладали б його на інших умовах), лише за наявності кола умов, перелічених у частині другій статті 652 ЦК України.

ЗК України (стаття 141) визначив виключний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Законом України „Про оренду землі” від 06.10.1998 №161-ХІV (стаття 32) визначені наступні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки: невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону, якими встановлені права та обов’язки сторін, та умовами договору, а також в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Суд встановив, що, як чинним законодавством України, так і Договором, не встановлено спеціальних (додаткових) підстав для розірвання Договору.

Позивач обґрунтував позовні вимоги невідповідністю змісту умов зазначеного договору умовам розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.06.2007 №488-р „Про вилучення з користування ділянки акваторії та надання в оренду земельної ділянки водного фонду”, які є обов’язковими в силу частини першої статті 648 ЦК України, а саме, на його думку: Договір укладений з умовою експлуатації гідротехнічних споруд, у той час, коли розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.06.2007 №488-р „Про вилучення з користування ділянки акваторії та надання в оренду земельної ділянки водного фонду” передбачало тільки проведення реконструкції причалу №20 з його продовженням, а не використання для експлуатації в господарській діяльності, в тому числі здійснення вантажних робіт.

Проте, як вбачається зі змісту розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.06.2007 №488-р „Про вилучення з користування ділянки акваторії та надання в оренду земельної ділянки водного фонду” та Договору в обох документах мова йде саме про договір оренди. За своєю природою договір оренди є договором з передачі майна у користування, що є строковим та відплатним.

Тлумачення Позивачем розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.06.2007 №488-р „Про вилучення з користування ділянки акваторії та надання в оренду земельної ділянки водного фонду” як такого, що забороняє використання Відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 0:03:016:0018 для експлуатації в господарській діяльності, суперечить природі договору оренди та робить зміст договору таким, що перетворює його на договір іншого виду.

Крім того, така позиція Позивача суперечить засадам цивільного законодавства (статті 3, 627 ЦК України), а саме, вимогам розумності, добросовісності та справедливості, а також принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України): невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення гарантій прав на землю.

Зазначене свідчить, що доводи Позивача в обґрунтування позову не містять підстав для розірвання Договору, встановлених договором або законом.

Крім того, прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження від 27.02.2008 №365-р „Про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 червня 2007 р. №488” не може бути підставою для розірвання Договору, оскільки це суперечить практиці Європейського суду з прав людини, що розкриває зміст Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, за рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 „Stretch проти Об’єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії”, припинення договору, відповідно до якого особа набула речове право на майно від держави, та подальше позбавлення його цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Статтею 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.11.2003 №01-8/1427 зі змінами та доповненнями у зв'язку з ратифікацією Конвенції та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої розглянутої ним справи.

Таким чином, з огляду на надані та досліджені докази, положення зазначених вище джерел права, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) судовими витратами є пов'язані з розглядом справи в господарському суді витрати, які складаються, у тому числі державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

За правилами статті 49 ГПК України при відмові в позові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Таким чином, державне мито у розмірі 85,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (Закон України №435-ІV від 16.01.2003), статтею 207, 208 Господарського кодексу України (Закон України №436-ІV від 16.01.2003), статтями 49, 82, 84-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Стягнути з Севастопольської міської державної адміністрації (вул. Леніна, 2, м.Севастополь, 99011; ідентифікаційний код 04055587, р/р 0100 в ГУ ДКУ у м. Севастополі, МФО 824509) в дохід Державного бюджету України (Державний бюджет, Ленінський район м.Севастополя, р/р 0007 в ГУ ДКУ у м. Севастополь, ідентифікаційний код 24035598, МФО 824509, код платежу 22090200) державне мито в розмірі 76,50 грн. (сімдесят шість грн. 50 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.          Стягнути з Севастопольської міської державної адміністрації (вул. Леніна, 2, м.Севастополь, 99011; ідентифікаційний код 04055587, р/р 0100 в ГУ ДКУ у м. Севастополі, МФО 824509) в дохід Державного бюджету України (Державний бюджет, Ленінський район м.Севастополя, р/р 0007 в ГУ ДКУ у м. Севастополь, ідентифікаційний код 24035598, МФО 824509, код платежу 22050000) витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн. 00 коп. (сто вісімнадцять грн. 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.В. Алсуф`єв