ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.08 р.                     Справа № 26/302пд

Господарський суд Донецької області у складі судді Кододової О.В. присекретарі судового засідання Котельниковій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька

до відповідача 1.- Товариства з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” м. Донецьк

до відповідача 2.- Товариства з обмеженою відповідальністю „Слайдер” м. Донецьк

про визнання недійсним договору №7 від 04.09.2002року, укладеного між ТОВ „Слайдер” та ТОВ „Максима-Дон”; зобов’язання ТОВ „Максима-Дон” повернути отримане МТА-76 у кількості 25шт. по договору №7 від 04.09.2002року ТОВ „Слайдер”, а отримані ТОВ „Слайдер” грошові кошти у сумі 77411,21грн. стягнути у доход держави.

представників сторін:

від позивача – Бондаренко М.В. (за довіреністю)

від відповідача 1. – не з’явився

від відповідача 2. - Нікітін Д.О.(за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька до Товариства з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” м. Донецьк та Товариства з обмеженою відповідальністю „Слайдер” м. Донецьк про визнання недійсним договору №7 від 04.09.2002року, укладеного між ТОВ „Слайдер” та ТОВ „Максима-Дон”; зобов’язання ТОВ „Максима-Дон” повернути отримане МТА-76 у кількості 25шт. по договору №7 від 04.09.2002року ТОВ „Слайдер”, а отримані ТОВ „Слайдер” грошові кошти у сумі 77411,21грн. стягнути у доход держави.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.10.2005року за клопотанням відповідача . було зупинено провадження по справі №26/302пд до вирішення пов’язаної з нею справи №32/373пд за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Слайдер” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” про визнання недійсним договору №7 від 04.09.2002року.

Розпорядженням голови господарського суду Донецької області від 27 березня 2008року, справу №26/302пд передано на розгляд судді Кододовій О.В.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу. Фактично договір виконаний на суму 77411,21грн.. Втім вироком Пролетарського районного суду м. Донецька директора ТОВ „Максима-Дон” Юхименко О.М. був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.. 205 ч.1 КК України. Позивач зазначає, що договір №7 від 04.09.2002року укладений між відповідачами було укладено з метою, суперечною інтересам держави і суспільства, що є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст..49 ЦК України (1963року редакції).

Відповідач 1. у заяві від 05 вересня 2005року (вхід. №02-41/25244) просить розглянути справу без його участі , та повідомив, що з позовним вимогами згоден.

Відповідач 2. у клопотанні від 18 квітня 2008року (вхід. №02-41/12070) просить суд припинити провадження у справі №26/302пд у зв’язку з відсутністю предмету спору, оскільки рішенням господарського суду Донецької області по справі №32/373пд договір купівлі-продажу №7 від 04.09.2002року визнаний недійсним.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до пункту 2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

При розгляді справи здійснювалася фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” зареєстроване виконавчим комітетом Донецької міської ради, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб’єкта підприємницької діяльності – юридичної особи від 12 червня 2002року (а.с.32)

Товариство з обмеженою відповідальністю „Слайдер” зареєстроване виконавчим комітетом Куйбишевської районної ради м. Донецька 30.06.1998року, про що зроблено запис в журналі обліку реєстрації за номером 1093 (а.с.27).

Між товариством з обмеженою відповідальністю „Слайдер” (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” (покупець) 04 вересня 2002року укладено договір купівлі-продажу №7, за умовами якого продавець зобов’язується передати у власність, а покупець оплатити товар - МТА-76, загальна сума договору становить 500000грн., в тому числі ПДВ.

Зобов’язання за договором купівлі-продажу №7 від 04.09.2002року сторонами виконані на суму 77411,21грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладними №61 від 04.09.2002року на суму 5988,17грн., №62 від 06.09.2002року на суму 7346,96грн., №64 від 09.09.2002року на суму 23241,68грн., №72 від 25.10.2002року на суму 3652,56грн., №74 від 29.10.2002року на суму 27272,34грн., №78 від 06.11.2002року на суму 9909,50грн., довіреностями від 04.09.2002року, №823296 серії ЯЄЖ, від 29.10.2002року №400174 серії МАЕ, від 25.10.2002року №400173 серії МАЕ, від 06.11.2002року №604123 серії ЯЕУ, податковими накладними, виписками з банківського рахунку.

Таким чином, між відповідачами склалися відносини з укладення та виконання господарських зобов’язань .

Позивач вважає, що договір був укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Як на підставу своїх доводів, позивач посилається на вирок Пролетарського районного суду м. Донецька від 29.06.2004 р., яким встановлено, що Юхименко О. М., діючи навмисно, маючи на меті злочинне збагачення, у порушення встановленого законодавством порядку здійснення підприємницькою діяльністю, не маючи намірів здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах та пов’язану з виготовленням товарів, виконанням робіт або наданням послуг вступив для зайняття фіктивним підприємництвом у злочинний зговір з особами, які планували отримувати прибуток при наданні послуг підприємствам, що працювали у сфері тіньової економіки з конвертації грошових коштів із безготівкової форми у готівкову. Зареєстрував у виконавчому комітеті Донецької міської Ради Товариство з обмеженою відповідальністю “Максима-Дон”, поставив дане підприємство на податковий облік у Держаній податковій інспекції в Будьонівському районі м. Донецька, отримав свідоцтво платника ПДВ, відкрив розрахунковий рахунок підприємства у Донецькій філії ВАТ АКБ “Автокразбанк” та одержав дозвіл на виготовлення печатки та штампу підприємства.

11.06.2002 р. Юхименко О. М. був призначений директором Товариства з обмеженою відповідальністю “Максима-Дон” з правом підпису фінансових та інших документів підприємства, які впливали на стан майна та активів цього підприємства. Разом з тим, Юхименко О.М. не мав наміру на здійснення керівництва та ведення фінансово – господарської діяльності підприємства. Фактично створеним підприємством не керував, фінансово – господарську діяльність не здійснював, печатку, штамп та установчі документи підприємства передав іншим особам.

Відповідно до ст. 49 ЦК України недійсними визнаються угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Отже зі змісту наведеної норми права випливає, що для застосування вимог цієї статті суд повинен встановити наявність певних обставин, які свідчать про те, що сторона (або сторони), укладаючи угоду, завідомо діяла з прямим умислом, спрямованим на досягнення такої мети, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішенням господарського суду Донецької області від 23 листопада 2005року по справі №32/373пд задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Слайдер” м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” м. Донецьк про визнання договору купівлі-продажу №7 від 04 вересня 2002року недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу №7, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Слайдер” м. Донецьк та Товариством з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” м. Донецьк. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Слайдер” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” грошові кошти в сумі 77411,21грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Максима-Дон” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Слайдер” грошові кошти в сумі 77411,21грн., витрати з державного мита в сумі 85,00грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00грн.

Рішення господарського суду Донецької області від 23 листопада 2005року по справі №32/373пд набрало законної сили 05 грудня 2005року, в судовому порядку не скасоване та є чинним.

Господарським судом при винесенні рішення встановлено, що договір купівлі-продажу №7 від 04.09.2002року був укладений від імені відповідача 1. особою, яка не мала на це належних повноважень.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом спору у справі №32/373пд є визнання недійсним договору купівлі-продажу №7 від 04 вересня 2002року, який фактично в судовому порядку визнаний недійсним, тому підстави для визнання його недійсним вдруге у суду відсутні відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

За таких обставин суд вважає, що провадження у справі у частині вимог позивача про визнання недійсним договору №7 від 04.09.2002року, укладеного між ТОВ „Слайдер” та ТОВ „Максима-Дон” слід закрити.

Основними засадами судочинства відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З 01.01.2004р. набрав чинності Цивільний кодекс України, за приписами п.2 Прикінцевих та перехідних положень якого з 1 січня 2004 року втратив чинність Цивільний кодекс Української РСР.

За змістом ч.2 ст.5 ЦК України Кодекс має зворотню дію у часі у випадках, коли він пом’якшує або скасовує відповідальність особи. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення в доход держави одержаного за оспореною угодою.

Судом при винесенні рішення враховано, що положення статей 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою за відомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст.10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, можуть на підставі п.11 цієї статті звертатись до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 208 ГК України застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Санкції, встановлені ч.1 ст.208 цього Кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов’язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч.1 ст.208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладання угоди з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховування ухилення від сплати податків.

Частиною 1 ст.208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст. 238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України, яка передбачає, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Такої думки дотримується Верховний суд України у постанові від 26 вересня 2006року.

Тобто позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.09.2002року звернувшись до суду 30.08.2005р. поза межами строку встановленого ст.250 Господарського кодексу України.

Така правова позиція також викладена у постанові Верховного суду України від 26.06.2007року.

Основними засадами судочинства відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Одним із принципів ( п.4 ст.7 КАСУ) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ст. 17 КАСУ визначено компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ. Згідно п.4 ч.1 ст.17 КАСУ, спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно до п.1ст.11 КАСУ розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Пункт 2 ст.11 КАСУ передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до п.4 ст.70 КАСУ обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до п.1 ст.71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно до приписів статті 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що позивачем не доведені обставини на підтвердження того, що укладаючи усний договір купівлі-продажу від 11 липня 2005року сторони діяли з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача про зобов’язання ТОВ „Максима-Дон” повернути отримане МТА-76 у кількості 25шт. по договору №7 від 04.09.2002року ТОВ „Слайдер”, а отримані ТОВ „Слайдер” грошові кошти у сумі 77411,21грн. стягнути у доход держави, задоволенню не підлягають.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена вступна і резолютивна частина у судовому засіданні 22 травня 2008року в присутності представника позивача та відповідача 2.

На підставі викладеного, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 3, 42, 55, 173, 174, 175, 207, 208,250 Господарського кодексу України ст.ст.1, 2, 9, 11, 12, 17, 18, 33, 71, 94,104, 105, 106, п.4 ст.157,160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

У позові відмовити частково .

Провадження у справі у частині позовних вимог про визнання недійсним договору №7 від 04.09.2002року, укладеного між ТОВ „Слайдер” та ТОВ „Максима-Дон” закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання зави про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня складання постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 26 травня 2008року.

Суддя Кододова О.В.