ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"18" липня 2008 р.

Справа № 14/108

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №14/108

за адміністративним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Олександрія-Хліб" (далі по тексту - ТОВ), Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Привокзальна, 1а,

до відповідача 1: Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції (далі по тексту – ОДПІ), Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Пролетарська, 17,

та відповідача 2: Головного управління Державного казначейства України в Кіровоградській області, м. Кіровоград, пр. Винниченка, 1а,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення; про стягнення бюджетного відшкодування по податку на додану вартість у розмірі 1034229 грн. 70 коп.,

Секретар судового засідання - А.В. Адаменко

Представники сторін:

від позивача - Тертична В.П., довіреність б/н від 10.11.07 р.;

від відповідача 1 (Олександрійська ОДПІ) - Найденко О. А. , довіреність б/н від 12.05.2008 року;

від відповідача 1 (Олександрійська ОДПІ) - Дьорко А. М., довіреність б/н від 25.04.2008 року;

від відповідача 1 (Олександрійська ОДПІ) - Ніколаєвська О.О., довіреність б/н від 02.06.2008 року;

від відповідача 2 (Головне управління ДКУ) - Кудаков Ю.В., довіреність №13/19-83 від 08.01.2008 року

Час прийняття постанови: 12 год. 12 хв.

Подано позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ №/0 від 20.03.2007 р. та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1034229,70 грн.

Подано заяву про зміну позовних вимог згідно яких позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ №/0 від 20.03.2007 р. в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2006 р. на суму 741301,80 грн. та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача бюджетне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 741301,80 грн.

Посилаючись на норми пункту 1.8 статті 1 Закону України “Про податок на додану вартість” позивач стверджує, що термін “сплата податку” вживається в розумінні сплати податку покупцем продавцю у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), а не сплати суми податку до Державного бюджету, при цьому пункт 1.3 статті 1 цього Закону, даючи визначення платника податку як особи, яка зобов'язана утримати та внести до бюджету податок, визначає, що податок сплачується покупцем або особою, яка ввозить (пересилає) товари на митну територію України.

Керуючись нормами підпунктів 7.4.1-7.4.4 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1-7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивач зазначає, що чинне законодавство не містить вказівок залежності права платника податку на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, фактично сплачених в ціні придбання товарів, на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентами правил господарської діяльності. Крім того, вважає позивач, відповідач взагалі не довів факт, що податок на додану вартість не був сплачений до Державного бюджету постачальниками позивача, а тільки дійшов до висновку, що такий факт неможливо встановити.

Позивач наполягає, що ТОВ “Торговій дім “Олександрія-хліб” має повне право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, оскільки визначив розмір податкового кредиту та сум бюджетного відшкодування в порядку встановленому Законом України “Про податок на додану вартість” на підставі податкових накладних, які повністю відповідають вимогам пункту 7.2 статті 7 цього Закону та зазначає, що підприємство повністю сплатило суми податку на додану вартість в ціні отриманого товару, що підтверджується виписками із банківських рахунків.

В запереченнях на позовну заяву Олександрійська ОДПІ наполягає на правомірності висновків податкового органу щодо порушення позивачем пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.7.10 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Крім того, посилаючись на факт порушення кримінальної справи №30-860 за ознаками злочину, передбаченого статтею 15, частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України, за фактом замаху на привласнення грошових коштів в сумі 4462332 грн., складовою частиною якої є сума бюджетного відшкодування за липень 2006 року в розмірі 292927,90 грн., що упереджена спірним податковим повідомленням-рішенням, відповідач просить суд зупинити провадження у справи №14/108.

Листом від 11.07.2008 р. відповідач, посилаючись на пункт 2 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства, просить суд залишити позовну заяву по справі №14/108 без розгляду, оскільки представник ТОВ “ТД “Олександрія-хліб” Гончаренко С.М. діяв на підставі довіреності від 10.09.2007 р., яка була видана ліквідатором підприємства Залуцькою О.С., яка діяла на підставі постанови господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2007 р. про банкрутство ТОВ “ТД “Олександрія-хліб”, яка не набрала законної сили в зв'язку з скасуванням Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов від 19.03.2008 р. підписаний представником ТОВ “ТД “Олександрія-Хліб” Гончаренко С.М. на підставі довіреності від 10.09.2007 р., виданої ліквідатором підприємства Залуцької О.С. Довіреність видана без права передоручення на один рік строком дії до 10.09.2008 р. За довіреністю Гончаренко С.М. уповноважений від імені ТОВ “ТД “Олександрія-хліб” представляти інтереси підприємства, в тому числі підписувати та пред'являти позови.

22.03.2007 р. господарським судом Кіровоградської області у справі №9/87 винесено постанову, якою ТОВ “ТД “Олександрія-хліб” визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Залуцьку О.С. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 р. апеляційну скаргу ТОВ “ТД “Олександрія-хліб” залишено без задоволення, постанову господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2007 р. без змін, тобто постанова суду набрала законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом” ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.

За нормою статті 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи. Тобто, ліквідатор ТОВ “ТД “Олександрія-хліб” Залуцька О.С. мала права видавати довіреності, оскільки була наділена повноваженнями керівника підприємства.

23.01.2008 р. Вищий господарський суд України скасував постанову господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2007 р. у справі №9/87.

Відповідно до статті 248 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється у разі – закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала; відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; припинення юридичної особи, яка видала довіреність; припинення юридичної особи, якій видана довіреність; смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності; смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Будь-яких доказів припинення представництва за довіреністю від 10.09.2007 року, виданої ТОВ “ТД “Олександрія-хліб” в особі ліквідатора Залуцької О.С. сторонами суду не надано.

Таким чином, Гончаренко С.М. мав повноваження на підписання адміністративного позову по даній справі, отже підстави для залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України у господарського суду відсутні.

В зв'язку з поданням позивачем заяви про зміну позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ №/0 від 20.03.2007 р. за виключенням зменшення суму бюджетного відшкодування за липень 2006 року в розмірі 292927,90 грн., суд не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі за відсутністю підстав для такого зупинення.

З урахуванням викладеного, господарський суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотань про зупинення провадження у даній справі та залишення адміністративного позову без розгляду.

Олександрійської ОДПІ проведено невиїзну документальну перевірку ТОВ «ТД «Олександрія хліб» з питань правових відносин по ланцюгу постачання з визначеним колом суб'єктів господарювання за період з 01.07.2005 р. по 31.07.2006 р.

За результатами перевірки складено акт №72/23-50-31020582 від 20.03.2007 р., який став підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в силу наступного.

Стаття 7 Закону України „Про податок на додану вартість” детально регламентує порядок обчислення і сплати податку на додану вартість.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 статті 7 цього Закону продаж товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; особа – продавець, зареєстрована як платник ПДВ, зобов’язана на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) нараховувати покупцю податок на додану вартість та скласти й передати йому податкову накладну, яка є підставою для віднесення зазначеної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2 та підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця, яким вважається:

а) дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, а в разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівкові кошти – дата їх оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої – дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, яка обслуговує платника податку.

б) дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) – дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в декларації з податку на додану вартість за квітень 2006 р. включив податковий кредит по господарської операції з придбання ячменю від ТОВ “ТД Приват” в кількості 5295,013 т вартістю 4447810,92 грн., в тому числі ПДВ 741301,8 грн. згідно податкових накладних, перелік яких відображено на стор. 12 акту перевірки. Зауважень до оформлення податкових накладних у податкової служби не виникло. Згідно матеріалів справи оплата за придбаний ячмінь, в тому числі включення в ціну товару податку на додану вартість підтверджується виписками з банківського рахунку позивача.

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” зареєстровані платники податку мають право нараховувати покупцю податок на додану вартість, складати та видавати йому податкову накладну.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбання основних фондів з метою подальшого використання у виробництві таабо поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) – в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже, право позивача на податковий кредит виникло з дати отримання ним зазначених податкових накладних, виданих контрагентами, які на момент здійснення господарської операції були платниками податку на додану вартість.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Як підставу не визнання за позивачем права на податковий кредит та відповідно права на бюджетне відшкодування, орган державний податковий служби зазначає відсутність доказів сплати платниками податку на додану вартість по ланцюгу господарських відносин відповідних сум податку до Державного бюджету України.

Господарський суд вважає, що дана обставина не може слугувати достатньою підставою податковому органу для висновку про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування в розмірі 741301,80 грн. за травень 2006 р.

Відсутність у податкового органу можливості проведення позапланових перевірок контрагентів з метою встановлення факту невідображення в податковому обліку господарських операцій, що пов’язані з діяльністю позивача та з метою встановлення факту несплати ПДВ до бюджету не є підставою для висновку про несплату контрагентами позивача податку на додану вартість до Державного бюджету України.

Якщо навіть вважати відповіді органів податкової служби щодо підприємств постачальників позивача по ланцюгу господарських операцій, як несплату останніми податку на додану вартість до бюджету, то дана обставина не може впливати на віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість та визначення сум бюджетного відшкодування.

Згідно пункту 1.8 статті 1 Закону України “про податок на додану вартість” бюджетне відшкодування – сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. При цьому в Законі України “Про податок на додану вартість” термін "сплата податку” вживається в розумінні сплати податку покупцем продавцю у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону платник податку – особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пунктах “а”, “в”, “г”, “д” пункту 10.1 статті 10 відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування.

За таких обставин господарський суд вважає безпідставним твердження Олександрійської ОДПІ про порушення позивачем пункту 1.8 статті 1,підпункту 7.7.10 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Враховуючи викладене, господарський суд задовольняє позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ №/0 від 20.03.2007 р. в частині зменшення ТОВ “ТД “Олександрія-хліб” суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2006 року на суму 741301,80 грн.

Відповідно до підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до податкового органу декларацію з податку на додану вартість за травень 2006 року та відповідний розрахунок суми бюджетного відшкодування.

За результатами перевірки позивача податковим органом неправомірно зменшено суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2006 р. на суму 741301,80 грн.

Згідно пункту 4.1 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України та Державного казначейства України від 21.05.2001 р. №200/86 відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

За таких обставин, господарський суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетної заборгованості по податку на додану вартість в розмірі 741301,80 грн.

Керуючись частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2 статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції №/0 від 20.03.2007 року в частині зменшення товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Олександрія-Хліб" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2006 року на суму 741301 грн. 80 коп.

Стягнути з Державного бюджету України (рахунок №0014 в ГУДКУ у Кіровоградській області, МФО 823016, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Олександрія-Хліб" (28034, Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Привокзальна, 1а, рахунок №1947 в Олександрійському відділенні Кіровоградської філії ЗАТ КБ "ПриватБанк", МФО 323583, ) суму бюджетної заборгованості по податку на додану вартість в розмірі 741301 грн. 80 коп.

Стягнути з Державного бюджету України (рахунок №0002, в ГУДКУ у Кіровоградській області, МФО 823016, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Олександрія-Хліб" (28034, Кіровоградська область, Олександрійський район, смт. Приютівка, вул. Привокзальна, 1а, рахунок №1947 в Олександрійському відділенні Кіровоградської філії ЗАТ КБ "ПриватБанк", МФО 323583, ) судові витрати по справі в розмірі 1703 грн. 40 коп. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій

Дата виготовлення постанови в

повному обсязі - 23.07.2008 року.