ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21 травня 2008 р.                                                             Справа № 12/84

За позовом відкритого акціонерного товариства "Агропромислова група "Закарпатський сад", смт. Королево Виноградівського району

до відповідача Виноградівського районного відділу Державної виконавчої служби Закарпатської області, м. Виноградів

про визнання неправомірною та нечинною постанову від 07.04.2008 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження.

Головуючий суддя - Тисянчин В.М.

Представники:

від позивача - Гримут І. В., (представник за довіреністю № 2 від 15.01.2008 року)

від відповідача - не з'явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов відкритим акціонерним товариством "Агропромислова група "Закарпатський сад", смт. Королево Виноградівського району до Виноградівського районного відділу Державної виконавчої служби Закарпатської області, м. Виноградів про визнання неправомірною та нечинною постанову від 07.04.2008 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження.

Предметом даного позову є вимога позивача про визнання неправомірною та нечинною постанови від 07.04.2008 року віддлу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчеження.

Причиною ухвалення органом ДВС вказаної постанови є мотиви викладені у письмовому відзиві на позов (вх. № 4952 від 14.05.2008 року), зокрема, те, що оскаржувана постанова ухвалена на виконання зведеного виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчих документів про стягнення з позивача на користь стягувачів загальної суми боргу, яка на момент ухвалення постанови становила 285 474 грн., виконання п.6 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" і того, що відповідачу не було відомо про лист позивача № 71 від 08.04.2008 року, оскільки постанова ДВС винесена раніше 07.04.2008 року та інших мотивів.

Воднчас, відповідач висловив свої заперечення щодо форми позовного докумета та про відсутність у позивача правових підстав для звернення до суду з позовом щодо заявленого майна.

В судовому засіданні 14.05.2008 року приймали участь уповноважені представники відповідача: Смерека І. І., начальник відділу ДВС та Шкарампота В. Д.

В судовому засіданні з'ясовано про неможливість врегулювання спору між стронами в добровільному порядку.

Представник позивача зазначив, що нестягнення коштів з його рахунку на виконання наказів, рішень судів, не реагування на повідомлення щодо заставленого майна, не здійснення заходів по зверненню до реєстрів заборони відчуження обєктів нерухомого майна та інших державних реєстрів Міністерства юстиції - містять ознаки зацікавленості в обмеженні господарської діяльності підприємства - позивача, що суперечить державним актам Кабінету Міністрів, ради Національної безпеки та Оборони, Президента України та Верховної Ради України направлених на боротьбу з рейдерськими захопленнями підприємств.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представників кожної сторони, проаналізувавши подані по справі додаткові доказові матеріали щодо позову, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

Підставою для звернення до суду суб'єкта позовного подання є ст. 8 Конституції України, відповідно якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права і свободи, обов'язки людини, суб'єктів владних повноважень та суб'єктів господарювання є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі й зміст законів та інших нормативно - правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь - яких посягань шляхом забезпеення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Оскільки, Конституція України, як зазначено в ст. 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, то Постановою Пленуму Верховоного Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здісненні правосуддя" скеровано суди на те, що при розгляді конкретних справ вони мають оцінювати зміст будь - якого закону чи іншого нормативно - правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії.

Відповідно до ч.4 ст. 55 Конституції України - кожний має право будь - якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Отже, позивач має право на звернення до суду з наявним формулюванням предмета позову, всупереч запереченню відповідача на тому, що суб'єктом позовного подання може бути тільки заставодержатель, оскільки об'єкотм виконавчого провадження є власність позивача від якої він не позбавлений, що гарантується ст. 41 Конституції України.

Оскаржувана постанова ДВС є юридичною формою рішення цього органу, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин та впливає (обмежує) на право володіння, користування (і розпорядження у повному обсязі у випадку зняття застави).

Відповідачем за зведеним виконавчим провадженням стягується сума 285 474 грн. - виконавче провадження рішенням судів яких відкрито за період з вересня 2007 року про стягнення загальної суми 5 562,95 грн. (справа № 2/158 Господарського суду Закарпатської області) по квітень 2008 року, тоді як позивачем в усному порядку до 07.04.2008 року повідомлялось відповідача про обставини застави майна, в доказ чого 08.05.2008 року на адресу Виноградівської ДВС надіслано лист № 71-вих.

Позивач звернув увагу суду на те, що підставою для ухвалення постанови ДВС від 07.04.2008 року є наказ № 18/175 Господарського суду Закарпатської області виданий 29.01.2008 року про стягнення 170 665,43 грн. на користь ТзОВ "Арденс - Гласс", однак відповідачем не вжито виконавчих заходів про стягнення суми 35 000 грн. з рахунку позивача в АКБ "Мрія" м. Київ.

Довідка Київського регіонального департаменту "Сведебанк" свідчить, що станом на 15.05.2008 року позивач має діючий кредит у вигляді (поновлювальної кредитної лінії), кредитний договір № 03 від 28.12.2005 року (в т.ч. додаткові угоди) із встановленим лімітом 55 000 990 грн.

Заборгованість станом на 15.05.2008 року складає 55 000 900 грн.

Вартість заставленого майна переданого позивачем установі банку у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 03 від 28.12.2005 року скаладає 41 556 100 грн. (після вибуття із застави частини заставного майна через його руйнацію).

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту (ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження").

При реалізації цієї норми державний виконавець зобов'язаний попередити заставодержателя про звернення стягнення на майно боржника для задоволення вимог інших стягувачів, з'ясувати чи не знаходиться майно в податковій заставі, чи є наступні застави цього ж майна і повідомити наступних заставодержателів.

Лист Виноградівського ДВС № 5818 свідчить про виконання наведеного тільки 22.04.2008 року (після відкриття провадження в адміністративній справі 21.04.2008 року).

Позаяк, прерогативою ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" при стягненні на заставлене майно в порядку примусового виконання є виконання за документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а отже правомірним вважається звернення стягнення на вільне від застави майно боржниа.

Попри все, не можна вважати законною і обгрунтованою постанову ДВС від 07.04.2008 року хоча б з тих підстав, що у постанові накладено арешт на все майно, що належить ВАТ "Закарпатський сад", смт. Королево, тоді як довідка Упралвння статисики у Виноградівському районі № 176 ЄДРПОУ (наявна в матеріалах справи) стверджує юридичний статус позивача як: Відкрите акціонерне товариство "Агропромислова група "Закарпатський сад", що зобов'язує суд визнати дії ДВС не обгрунтованими, а постанову неправомірною та нечинною.

З огляду на ст. ст. 1, 7, 11, 44, 52, 55 Закону України "Про виконавче провадження" та вищевикладене, обрану відповідачем мету застосування заходу і впливу акту виконавчого провадження, що ставить за межу законності сам акт органу ДВС, правильність правового аналізу обставин справи і вагу доказів, переконують суд в необхілності задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 13 (ч.4), 19, 41, 42, 55, 92, 124, 129 Конституції України; ст. ст. 2, 11 Закону України "Про судоустрій України"; ст. ст. 2, 7-12, 71, 86, 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати неправомірною та нечинною постанову про арешт майна боржника та оголошення заблрони на його відчуження.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Тисянчин В. М.