ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.06.2008

Справа №2-27/685-2008А

За позовом – Первомайська міжрайонна державна податкова інспекція АРКрим, с.м.т. Первомайське, вул.. Гагаріна, 18.

До відповідача – Державне підприємство «Радгосп – завод ім.. 1 Мая», с.м.т. Первомайське, вул.. Б. Хмельницького, 11.

Про стягнення заборгованості по пені у розмірі 18252,29 грн.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – Горбунов, дор. у справі.

Від відповідача – Дроботюк, дор. у справі.

Сутність спору:

Позивач звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідача про стягнення 20600 грн. фінансової допомоги.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідачем допущено неповернення бюджетної фінансової допомоги у розмірі 20600 грн., що була отримана відповідачем згідно до відповідних договорів.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Позивач заявою від 03.04.2008 р. уточнив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по пені у розмірі 18252,29 грн. Вказане обґрунтовує тим, що відповідно до поданнів Державного казначейства в Первомайського району від 01.04.2008 р. №№19,21 і 25 відповідачем заборгованість по поверненню фінансової допомоги погашена у повному обсязі, але за несвоєчасне ( не належне ) виконання забовязань по вказаним договорам була нарахована пеня у наступних розмірах 2989,04 грн., 8381,81 грн., 6682,78 грн. і 199,27 грн. відповідно до вказаних подань Управління Державного казначейства в Первомайського району.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Відповідач у запереченнях на позов повідомив про те, що спірні відносини підлягають регулюванню нормами цивільного і господарського законодавства, але ніяк не податковим.

А таким чином, відповідач вказує, що відповідно до ст.. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових забов’язань» платники грошових коштів сплачують на користь отримувачів грошових коштів за прострочення платежу пеню, у розмірі, встановленої за згодою сторін. Також відповідач вказує, що відповідно до ст.. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідач наполягає на тому, що договорами, що були укладені між відділенням Державного казначейства України в Первомайському районі і відповідачем, розмір неустойки не встановлений. Законодавством, що регулює спірні правовідносини, розмір неустойки також не встановлений.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 15.01.2008р. справа прийнята до провадження з присвоєнням їй номеру №2-27/685-2008А.

Ухвалою ГС АР Крим від 21.02.2008 р. було виправлено найменування позивача та викладено в наступній редакції: «Первомайська міжрайонна державна податкова інспекція АР Крим(96300, cмт. Первомайське, вул. Гагаріна,18) ».

На підставі викладеного, позивач вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення пені за прострочення сплати фінансової допомоги.

На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Між відділенням Державного казначейства України в Первомайському районі, з одного боку, і відповідачем по справі, з іншого боку, відповідно до Постанови КМУ від 11.09.1997 р. №1003 «Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт в осінньо – зимовий період 1997/1998 р.», було 07.10.1997 р. укладено договір №5 про надання фінансової допомоги на проведення комплексу робіт в осінньо – зимовий період 1997/1998 років.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сума фінансової допомоги за вказаним договором склала 6000 грн.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору при відсутності грошових котів відповідач повертає фінансову допомогу продовольчим зерном до 01.09.1998 р. у кількості, що відповідає сумі отриманої фінансової допомоги.

Згідно з п.5.2. за несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством.

До вищевказаного договору 07.10.1997р. було укладено додатково угоду №5, відповідно до якої розділ договору «Відповідальність сторін» було доповнено п.5.3. «відповідальність за нецільове використання, а також рух коштів по рахунку №338 «Врожай-97» покладається сільськогосподарських товаровиробників».

Також між відділенням Державного казначейства України в Первомайському районі, з одного боку, і відповідачем по справі, з іншого боку, відповідно до Постанови КМУ від 11.09.1997 р. №1003 «Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт в осінньо – зимовий період 1997/1998 р.», було 13.11.1997 р. укладено договір №11 про надання фінансової допомоги на проведення комплексу робіт в осінньо – зимовий період 1997/1998 років.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сума фінансової допомоги за вказаним договором склала 1600 грн.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору при відсутності грошових котів відповідач повертає фінансову допомогу продовольчим зерном до 01.09.1998 р. у кількості, що відповідає сумі отриманої фінансової допомоги.

Згідно з п.5.2. за несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством.

До вищевказаного договору 07.10.1997р. було укладено додатково угоду №5, відповідно до якої розділ договору «Відповідальність сторін» було доповнено п.5.3. «відповідальність за нецільове використання, а також рух коштів по рахунку №338 «Врожай-97» покладається сільськогосподарських товаровиробників».

Також між відділенням Державного казначейства України в Первомайському районі, з одного боку, і відповідачем по справі, з іншого боку, відповідно до Постанови КМУ від 26.02.1998 р. №220 «Про фінансову допомогу на підготовку сільгосптехніки на проведення весняних польових робіт в 1998 р.», було 07.05.1998 р. укладено договір №28 про надання фінансової допомоги на ремонт техніки у весняний період 1998 року.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сума фінансової допомоги за вказаним договором склала 2000 грн.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору відповідач повинен був повернути вказану фінансову допомогу в сумі 2000 грн. коштами до 01.10.1998 р.

Згідно з п.5.2. за несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством.

Також, між відділенням Державного казначейства України в Первомайському районі, з одного боку, і відповідачем по справі, з іншого боку, відповідно до Постанови КМУ від 26.02.1998 р. №220 «Про фінансову допомогу на підготовку сільгосптехніки на проведення весняних польових робіт в 1998 р.», було 02.11.1998 р. укладено договір №38 про надання фінансової допомоги на ремонт техніки у весняний період 1998 року.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сума фінансової допомоги за вказаним договором склала 1400 грн.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору відповідач повинен був повернути вказану фінансову допомогу в сумі 1400 грн. коштами до 21.12.1998 р.

Згідно з п.5.2. за несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством.

Також між відділенням Державного казначейства України в Первомайському районі, з одного боку, і відповідачем по справі, з іншого боку, відповідно до Постанови КМУ від 10.12.1998 р. №1953 «Про фінансову допомогу на підготовку сільгосптехніки на проведення польових робіт в 1999 р.», було 15.01.1999 р. укладено договір №1 про надання фінансової допомоги на ремонт техніки у весняний період 1999 року.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сума фінансової допомоги за вказаним договором склала 9600 грн.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору відповідач повинен був повернути вказану фінансову допомогу в сумі 9600 грн. коштами до 01.10.1999 р.

Відповідно до п. п. 4.1 і 4.2 вказаних договорів данні договори набувають чинності з моменту перерахування коштів відповідачу по справі і діють до повного виконання сторонами своїх забов’язань. Забов’язання за даними договорами вважаються виконаними після повернення фінансової допомоги відповідачем по справі.

Згідно з п.5.2. за несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством.

Судом встановлено, що в зв’язку з важким фінансовим станом відповідач по справі був не мав можливості своєчасно та у повному обсязі повернути вищевказану фінансову допомогу.

В зв’язку з вказаним, 27.09.2002 р. сторонами за договором №5 від 07.10.1997 р. і №11 від 13.11.1997 р. було підписано графік погашення заборгованості по поверненню фінансової допомоги в загальній сумі 7600 грн., яким було визначено, що вказана сума заборгованості підлягає поверненню на протязі 8 років, а саме: з 2004 р. по 2011 р., рівними долями у розмірі 950 грн. на рік.

Також 27.09.2002 р. сторонами за договорами №28 від 07.05.1998 р. і №38 від 02.11.1998 р. було підписано графік погашення заборгованості по фінансової допомоги в сумі 3400 грн., яким було визначено, що вказана сума підлягає поверненню на протязі 8 років, а саме: з 2004 р. по 2011 р., рівними долями у розмірі 425 грн. на рік.

Також 27.09.2002 р. сторонами за договором №1 від 15.01.1999 р. було підписано графік погашення заборгованості по фінансової допомоги в сумі 9600 грн., яким було визначено, що вказана сума підлягає поверненню на протязі 8 років, а саме: з 2004 р. по 2011 р., рівними долями у розмірі 1200 грн. на рік.

Однак судом встановлено, що на момент розгляду справи за період з 2005 р. та на теперішній час відповідач у відповідності до графіку погашення заборгованості по поверненню фінансової допомоги по вказаним договорам. виконує у повному обсязі, що підтверджується наданими позивачем по справі поданнів Державного казначейства в Первомайського району від 01.04.2008 р. №№19,21 і 25. Вказане підтверджується також наданими відповідачем по справі відповідними платіжними дорученнями, в яких призначенням платежу вказано: сума сплати фінансової допомоги по відповідним постановам Кабінету Міністрів України, на підставі яких були укладені вищевказані договори.

Залишилися несплаченими суми фінансової допомоги, які відповідач повинен сплатити на протязі 2008 – 2011 р. р., тобто у майбутньому і строк вимоги по стягненню якої ще не наступив.

Вказаний факт позивачем по справі не заперечується та слугував підставою для уточнення позовних вимог, відповідно якого позивач просить стягнути з відповідача стягнути пеню за несвоєчасне погашення фінансової допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст.. 17 Бюджетного кодексу України у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Відповідно до ст.. 20 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р.» визначено, що в 2008 році органи державної податкової служби України органами стягнення заборгованості юридичних осіб перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3401360, 3511550, 3511560, 3511630).

Таким чином, суд дійшов висновку, що Первомайська МДПІ АР Крим є належним позивачем по справі.

Відповідно до преамбули Закону України “Про порядок погашення забов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Однак треба вказати, що відповідно до норм даного Закону цей Закон не регулює питання погашення та обслуговування кредитів, наданих за рахунок бюджетних коштів або позик, залучених державою чи під державні гарантії, інших зобов'язань, що випливають з угод, укладених державними органами та/або від імені держави, які регулюються нормами цивільного законодавства та іншими законами з питань державного боргу та його обслуговування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини не поширюється норми податкового законодавства і вони повинні регулюватися нормами цивільного та господарського законодавства України.

На момент укладення вище перелічених договорів діяв Цивільний Кодекс України (1963р.),в главі 14 ЦК України надані загальні положення про зобов’язання. Глава 15 ЦК України регулювала принципи виконання зобов’язань. Глава 16 ЦК України надавалися положення забезпечення виконання зобов’язань.

Згідно ст..178 ЦК України (1963) виконання зобов’язань могло забеспечиватися відповідно до закону або договору неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством. Крім того, зобов'язання між громадянами або з їх участю можуть забезпечуватися завдатком, а зобов'язання між соціалістичними організаціями -гарантією.

Відповідно до ст..180 ЦК України (1963) Угода про неустойку (штраф, пеню) повинна бути укладена в письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне недійсність угоди про неустойку (штраф, пеню).

Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст.. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Однак відповідно до п. п. 5.1 і 5.2 договорів №5 від 07.10.1997 р., №11 від 13.11.1997 р., №28 від 07.05.1998 р., №38 від 02.11.1998 р. і №1 від 15.01.1999 р. при невиконанні сільськогосподарським товаровиробником умов договору, зазначених в п. 3.1 відділення Державного казначейства має право безспірного стягнення з нього заборгованості по виданим позикам, несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством.

При цьому жодним пунктом вищевказаних договорів не передбачено застосування такого виду неустойки як пеня у відношенні відповідача по справі за несвоєчасне виконання свого забов’язання, як і не встановлено розмір вказаної пені.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача відносно стягнення пені за несвоєчасне повернення сум фінансової допомоги є безпідставним та не передбачено нормами законодавства України та умовами договорів №5 від 07.10.1997 р., №11 від 13.11.1997 р., №28 від 07.05.1998 р., №38 від 02.11.1998 р. і №1 від 15.01.1999 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

При таких обставинах справи, у задоволенні уточнених позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено і підписано складом суду 03.06.08 р.

09.06.08 р. постанову було виготовлено у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Судом роз'яснено сторонам положення ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно якої Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.