ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№ 15/6045

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Т.Б. Дроботової –головуючого,

суддів :

Н.О. Волковицької,

Л. І. Рогач

за участю представників:

позивача

Христич О.В., дов. від 20.03.08р.

відповідача

третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору

не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Головного управління Державного казначейства України у Хмельницькій області

Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 06.03.2008р.

у справі

№15/6045

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції

до

Відкритого акціонерного товариства "Шепетівський цукровий завод"

треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Головне управління Державного казначейства України у Хмельницькій області

Районне фінансове управління Шепетівської районної державної адміністрації

про

стягнення 89660,00 грн. заборгованості по відсотках за користування бюджетною позичкою

ВСТАНОВИВ:

Шепетівська об'єднана державна податкова інспекція звернулася до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Шепетівський цукровий завод" про стягнення 89660,00грн. заборгованості по відсоткам за користування бюджетною позичкою 1994 року, наданою згідно Положення про надання бюджетної позички для фінансування державного контракту на поставку до державних ресурсів сільськогосподарської продукції і сировини (зерно, насіння олійних культур та цукрові буряки), що передбачала повне повернення позички та відсотків за її використання, посилаючись на пункт 4 статті 17 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001р. та статтю 21 Закону України “Про державний бюджет України на 2007р.”, за якими органом стягнення простроченої заборгованості за бюджетними позичками перед державним бюджетом є органи державної податкової служби; вказує, що заявлена до стягнення сума підтверджується актом звірки від 09.10.1997р.

Відповідач відхилив позовні вимоги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів у їх підтвердження, обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми зі зазначенням підстав та періоду її нарахування; також відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача про захист порушеного права.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.11.2007р. (суддя Муха М.Є.) в позові відмовлено; судове рішення вмотивовано відсутністю належних та допустимих доказів у підтвердження позовних вимог, зокрема, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не надано доказів у підтвердження факту надання бюджетної позички в грошовій формі, розрахунку стягуваної суми зі зазначенням періодів її виникнення, а також підстав та порядку нарахування вказаних відсотків. Оцінюючі подані позивачем акт звірки розрахунків та відомість заборгованості по податках, зборах, пенях, штрафах станом на 2000 рік, суд не визнав їх належними та допустимими доказами, що підтверджують правомірність та обґрунтованість нарахування спірних сум. Також судом зазначено, що позивач звернувся до суду за межами встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України трирічного строку для захисту порушеного права.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 06.03.2008р. (судді: Веденяпін О.А. - головуючий, Іоннікова І.А., Черпак Ю.К.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості; доводи апеляційної скарги відхилено з посиланням на статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України; зазначено про правильне застосування судом норм матеріального права про позовну давність.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Головне управління Державного казначейства України у Хмельницькій області та Шепетівська об'єднана державна податкова інспекція звернулися до Вищого господарського суду з касаційними скаргами, в якій просять скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами статей 1, 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України та помилкового застосування норм Цивільного кодексу України до бюджетних відносин, які склалися внаслідок виконання адміністративних актів; судами відхилено подані позивачем докази з порушенням статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, та пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідно до повідомлення Шепетівського УДК від 02.07.2007р. № 02-05/451 станом на 01.07.2007р. за ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат" рахується заборгованість по відсотках за користування бюджетною позичкою 1994 року в сумі 89660грн.

У підтвердження вимог про стягнення даної суми позивачем надано акт звірки розрахунків по бюджетній позичці, наданій в 1994 році під державний контракт на закупівлю цукрових буряків по ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат" станом на 01.10.1996р., акт перевірки по питанню повернення прострочених сум заборгованості по бюджетній позичці, наданій під держконтракт на цукрові буряки урожаю 1994 року та видатках за користування нею від 09.10.1997р., акт інвентаризації заборгованості по бюджетній позичці, наданій підприємствам агропромислового комплексу на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням 1994 року станом на 01.01.1999р., відомість заборгованості по податках, зборах, пенях та штрафах ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат".

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що договори зі заготівельними підприємствами про надання бюджетної позички, платіжні доручення, інші документи з питань фінансування та виконання державного контракту на цукрові буряки 1994 року не виявлені.

Розглянувши надані позивачем докази, суди попередніх інстанцій надали їм оцінку з питань їх належності та допустимості за приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, та вказали, що ці документи не є належними та допустимими доказами у підтвердження позовних вимог, оскільки не підтверджують підстав нарахування відсотків за даною бюджетною позичкою, порядку їх нарахування, розрахунку стягуваної суми.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про те, що, звертаючись з позовом про стягнення відсотків, позивач повинен надати докази у підтвердження підстав нарахування таких відсотків за спірними правовідносинами, обґрунтований розрахунок стягуваної суми відповідно до первинних документів.

При цьому наказ Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Державного комітету України по харчовій промисловості "Про затвердження Положення про порядок надання бюджетної позички для фінансування державного контракту на поставку до державних ресурсів сільськогосподарської продукції і сировини (зерно, насіння олійних культур та цукрові буряки) від 15.06.1994р. № 51/64/180/59, на який посилався позивач у позовній заяві, як на адміністративний акт, що передбачає нарахування відсотків за даними бюджетними позичками, втратив чинність згідно наказу Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України, Міністерства сільського господарства і продовольства України від 12.07.1995р. № 119/109/193.

У період дії наказу від 15.06.1994р. ним було передбачено, що кредитні відносини з переробними підприємствами по бюджетним позичкам оформляються договорами, в яких визначаються: мета надання бюджетної позички, її сума та термін повернення, відсоткові ставки за користування позичкою, економічні санкції за порушення виконання укладених угод; відсотки річних за використання бюджетної позички підлягали нарахуванню з дня надходження коштів на рахунок виробничих об'єднань та асоціацій.

З матеріалів справи також вбачається, що, на виконання приписів статті 38 Господарського процесуального кодексу України, суди попередніх інстанцій витребовували від сторін та третіх осіб у даній справі докази у підтвердження позовних вимог, які, однак, не були надані.

За таких обставин є обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем не доведено, за яких саме підстав нараховані відсотки (на підставі якого адміністративного акту, договору, з чого вбачається, що відповідач отримав бюджетну позичку саме за таким цільовим призначенням, як вказано в позові, а також, що умови надання цієї позички передбачали нарахування відсотків), відсутні докази у підтвердження розрахунку стягуваної суми, періоду її нарахування, початкового моменту, коли надійшли бюджетні кошти.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано приписи процесуального законодавства та матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, та правомірно відмовлено в позові.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої заявником апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням статті 105 Господарського процесуального кодексу України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Наведені скаржниками доводи стосуються обставин справи та оцінки доказів встановлених судами попередніх інстанцій, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Щодо доводів касаційних скарг про неправильне застосування судами норм Цивільного кодексу України про позовну давність, судова колегія звертає увагу скаржників, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог на підставі пропущеного строку позовної давності, лише попередньо встановивши, що наявне порушене право позивача, яке підлягає захисту.

Оскільки в даному випадку судами було відмовлено у позові з мотивів недоведеності існування порушеного права, яке підлягає захисту, то додаткове зазначення судами про закінчення позовної давності згідно статті 257 Цивільного кодексу України не змінює первинної мотивації та не може бути підставою для скасування судових рішень.

Твердження заявників про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Головного управління Державного казначейства України у Хмельницькій області та Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 06.03.2008р. у справі № 15/6045 господарського суду Хмельницької області та рішення господарського суду Хмельницької області від 07.11.2007р. залишити без змін.

Головуючий                     Т. Дроботова

Судді:                     Н. Волковицька

Л. Рогач