ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.08 р.                     Справа № 1/87пн

за позовом: Закритого акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний банк” м. Донецьк

до відповідача: Приватної виробничо-комерційної фірми “БЕСТ”

м. Донецьк

про стягнення 379 733 грн. 66 коп. та зобов’язання виконати певні умови договору

Суддя Азарова З. П.

При секретарі судового засідання: Єжель С.А.

За участю представників сторін :

Від позивача – Кузьменко Р.В. – представник, Агаркова Я.В.- представник

Від відповідача – Габова Ю.Ю. - представник

СУТЬ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство “Перший Український Міжнародний банк” звернувся з позовом до Приватної виробничо-комерційної фірми “БЕСТ” про стягнення штрафу у сумі 319 633 грн. 54 коп., пені у сумі 60 100 грн. 12 коп. та зобов’язання виконати умови договору № 5Д від 11.01.2007р.: надати позивачеві на об’єкті електричні потужності у розмірі 12 кВт на постійній основі, передати об’єкт позивачеві та підписати aкт прийому-передачі об’єкту.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надані копії: договору № 5Д від 11.01.2007р. про дольову участь у будівництві, додаткової угоди № 1 від 13.11.2007р. до договору, акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта від 19.03.2008р., рішення Виконавчого комітету Донецької міської ради № 143/20 від 26.03.2008р., меморіальних ордерів №№ 154 від 12.01.2007р., 6796 від 14.11.2007р., листів №№ 73/05-08 від 07.05.2008р., DHО-10/25 від 14.05.2008р., DHО-10/97 від 15.05.2008р., поштової квитанції про відправлення листів №№ DHО-10/25 від 14.05.2008р., DHО-10/97 від 15.05.2008р.

В судове засідання 22.07.2008р. відповідач не з’явився, але заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання судом задоволено. Розгляд справи був відкладений.

В наступному судовому засіданні відповідач надав відзив, в якому заперечив проти позовних вимог, оскільки позивач з власної ініціативи не підписав акт приймання-передачі об’єкту, посилаючись на те, що вказаний акт невірно оформлений, але підстав в чому він невірно оформлений вказано не було. Вказане підтверджує позивач листом № DHО-10/29 від 04.06.2008р. Вимоги до суду про стягнення штрафних санкцій пред’явлені необґрунтовано і відповідачем не визнані з причин, вказаних у відзиві.

05.08.2008р. відповідач пред’явив зустрічний позов, в якому заявлені вимоги про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 13.11.2007р. до договору пайової участі у будівництві № 5-Д від 11.01.2007р., посилаючись на її підписання неуповноваженою особою. Ухвалою від 06.08.2008р. зустрічний позов прийнятий до розгляду.

Позивач надав відзив на зустрічний позов, в якому вважає, що додаткова угода підписана уповноваженою особою відповідача, оскільки підпис на додатковій угоді засвідчений печаткою фірми “БЕСТ”. Тобто керівництво ПВКФ “БЕСТ” знало та свідомо укладало цю додаткову угоду. Після її підписання були перераховані грошові кошти відповідачу в сумі, визначеною угодою.

В судових засіданнях неодноразово оголошувались перерви.

Позивач заявив клопотання про витребування від відповідача додаткових доказів, яке залишено без задоволення.

Відповідач пояснив, що перераховані грошові кошти були зараховані на підставі листа № 81/11-07 від 09.11.2007р. Вказаний лист підписав директор Прасол І.А.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що 11.01.2007р.між сторонами був укладений договір № 5-Д про дольову участь у будівництві об’єкту у місті Донецьку по вулиці М. Ульянової 63А для розміщення торгівельних та офісних приміщень, будівництво якого здійснює відповідач.

Позивач стверджує, що відповідачем неналежним чином виконані зобов’язання за договором, що є порушенням статті 526 Цивільного кодексу України. Тому він пред’явив вимоги про зобов’язання виконати умови договору щодо передачі дольового об’єкту, підписати акт прийому-передачі та надати електричні потужності у розмірі 12 кВт. Крім того він нарахував штрафні санкції за неналежне виконання відповідачем договірних зобов’язань.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Укладеним договором сторони передбачили свої зобов’язання, у тому числі зобов’язання відповідача: здійснити будівництво об’єкту у строк – 4-й квартал 2007р., здати його до експлуатації, передати частку об’єкту у розмірі 88 кв. м за актом прийому-передачі згідно п.5 договору, а також необхідні документи для оформлення права власності на протязі 30 днів після здачі об’єкту до експлуатації, надати електричні потужності у розмірі 12 кВт.

Відповідач за договором здійснив будівництво об’єкту і 26.03.2008р. згідно рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 143/20 був затверджений акт державної приймальної комісії від 19.03.2008р. про здачу до експлуатації об’єкта, розташованого в місті Донецьк по вулиці М. Ульяновій 63А.

07.05.2008р. відповідач направив позивачу повідомлення про прийом в експлуатацію завершеного об’єкта та передав акт прийому-передачі дольового об’єкту. Позивач акт не підписав з тієї підстави, що він мав розбіжності в датах та інші недоліки.

Згідно п. 2.4 договору сторони визначили, що прийом-передача частки об’єкту здійснюється за актом прийому-передачі згідно п. 5 договору. Пунктом 5.2 вказаного договору зазначено, що пайовик має право відмовитися від підписання акту, про що на протязі 5 днів направляється повідомлення. Проте позивач пред’явив вимоги про зобов’язання відповідача підписати акт прийому-передачі, в той час як цей акт відповідачем був підписаний, переданий позивачу і вказаний факт позивачем не спростовується. Кожна сторона за договором повинна діяти в межах прав та зобов’язань, передбачених договором. Тому, отримавши підписаний акт, стороні за договором слід було виконувати умови договору, передбачені пунктом 5.2.

В силу статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. А згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень. Позивач не довів, що його право у даному випадку порушено, оскільки вимагати підписати будь-який документ особа має право у разі направлення такого документу іншій особі, яка відмовилася від його підписання. У розглядаємому спорі на підписання акт був направлений саме позивачу і він його не підписав, тому позовні вимоги в цій частині заявлені необґрунтовано і вони задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про зобов’язання передати об’єкт, то в судових засіданнях встановлено, що відповідачем дольовий об’єкт фактично був переданий і позивачем прийнятий. В ньому здійснені внутрішні будівельні роботи і позивач розташував своє відділення. Прийняття об’єкту позивач підтвердив листом ДНД № 10444 від 13.11.2007р. Але незважаючи на фактичне знаходження у приміщенні, позивач не має можливості підтвердити право власності для здійснення державної реєстрації, тому відповідач повинен передати йому необхідні для цього документи. Оскільки він їх не передав, то неможливо вважати, що передача здійснена за договором і позивач пред’явив позовні вимоги про зобов’язання передати об’єкт

Пунктом 4.1.8 договору сторони передбачили зобов’язання забудовника щодо передачі об’єкта та документів, необхідних для оформлення права власності, а право розпоряджатися дольовим об’єктом переходить до пайовика в момент підписання акту прийому-передачі і після здачі його до експлуатації (п. 5.7 договору). Тобто фактична передача об’єкту не дає пайовику право на розпорядження цим об’єктом без встановлення права власності. Отже позивач фактично користується приміщенням і цей факт ним не спростовується, але право власності на нього він не може встановити у зв’язку з неналежним виконанням іншою стороною умов договору, чим порушуються інтереси сторони за договором.

При дослідженні всіх обставин суд встановив, що позивач невірно визначив спосіб захисту свого інтересу, оскільки вимога про передачу того, чим він фактично користується, не є таким способом. Однак суд не може самостійно змінювати предмет спору, а позивач не надав такої заяви, тому вимоги про зобов’язання виконати умови договору щодо передачі документів для встановлення права власності на об’єкт не існують і не розглядаються. А в задоволенні позовних вимог про зобов’язання передати об’єкт слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов’язання відповідача надати на об’єкт електричні потужності у розмірі 12 кВт, то відповідно до пункту 4.1.9 договору забудовник взяв на себе зобов’язання надати пайовику електричні потужності у розмірі 12 кВт. Відповідач підтвердив, що вказані зобов’язання не виконані у зв’язку з виниклими обставинами. Проте, за приписами статті 598 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 9.1 договору сторони передбачили, що договір діє до виконання сторонами усіх зобов’язань за договором. Отже, передавши у фактичне користування об’єкт, забудовник повинен надати електричні потужності у розмірі, встановленому договором. А відтак заявлені вимоги підлягають задоволенню.

В силу статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання. Розділом 6 договору сторони передбачили відповідальність сторін, яка настає в разі неналежного виконання зобов’язань за договором. Позивач нарахував згідно п. 6.6 договору пеню в сумі 60 100 грн. 12 коп. за порушення строків будівництва, передбачених п. 1.5 договору.

В обґрунтування вказаних санкцій позивач посилається на встановлений строк для будівництва об’єкта - 4 –й квартал 2007р., фактично він прийнятий до експлуатації 26.03.2008р. За вказаний період нарахована пеня.

Разом з тим, проаналізувавши договір № 5-Д від 11.01.2007р., суд встановив, що пунктом 1.5 договору сторони передбачили планований строк будівництва об’єкта та здачу його в експлуатацію у 4 кварталі 2007р.

Згідно з п. 15 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004р. № 1243, до загального строку будівництва об’єкта не включається строк, встановлений для прийняття закінченого будівництвом об’єкта державною приймальною комісією. Пункт 14 вказаного Порядку передбачає, що строк прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта державною приймальною комісією установлюється органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію, і не повинен перевищувати 30 днів.

Таким чином, незважаючи на те, що пунктом 1.5 договору сторони встановили строк для закінчення будівництва об’єкту і здачі його до експлуатації, відповідальність визначена пунктом 6.6 договору тільки за порушення строків будівництва. Як вбачається з додатково наданих доказів будівництво об’єкту було завершено у встановлені строки і 25.12.2007р. забудовник звернувся до Донецької міської ради із заявою про призначення приймальної комісії для прийняття закінченого будівництвом об’єкту. Вказана заява прийнята до розгляду 27.12.2007р. Отже, поняття строку будівництва і здачі об’єкта в експлуатацію не є однаковими, а тому санкції можуть застосовуватися тільки за порушення строку будівництва. Незважаючи на те, що об’єкт прийнятий приймальною комісією за межами встановленого договором строку здачі до експлуатації, сторони відповідальність за вказане порушення не передбачали і санкції нараховані необгрунтовано.

Крім того позивач нарахував штраф у сумі 191 780 грн. 10 коп. згідно п.6.8 договору. Він обґрунтовує нарахування вказаної санкції невиконанням зобов’язань відповідачем, передбачених п. 4.1.8 договору. Вказаним пунктом забудовник прийняв обов’язки передати вказаний об’єкт за актом, а також необхідні документи для оформлення права власності на протязі 30 днів після здачі всього об’єкта до експлуатації. Пунктом 6.8 договору сторони передбачили штраф у розмірі 15% суми договору за необґрунтовану відмову від передачі дольового об’єкту. Тобто для стягнення такого штрафу позивач повинен доказати факт відмови відповідача від передачі йому дольового об’єкту.

Як встановлено матеріалами справи цей об’єкт фактично переданий, але позивачем не підписаний акт прийому-передачі. Сторони договором визначили, що акт прийому-передачі дольового об’єкту – це письмовий документ, який підписується ними для підтвердження факту передачі об’єкту у власність пайовику. Забудовник (відповідач) передав позивачу дольовий об’єкт до 31.12.2007р., підписав акт прийому-передачі, який передав позивачу після прийому об’єкту в експлуатацію і цей факт доведений у судових засіданнях. Але вказане порушення неможливо ототожнювати з відмовою від передачі об’єкта для стягнення санкції, встановленої договором саме за відмову від передачі об’єкта.

Виходячи з вищевикладеного, пред’явлений штраф також пред’явлений необґрунтовано та задоволенню не підлягає.

Позивачем нарахований штраф у сумі 127 853 грн. 44 коп. за порушення строків повідомлення про готовність об’єкта до експлуатації, який передбачений пунктом 6.10 додаткової угоди № 1 від 13.11.2007р.

Відповідач пред’явив зустрічний позов про визнання вказаної угоди недійсною з посиланням на статті 203, 207 Цивільного кодексу України, оскільки угода підписана особою, повноваження якої невідомі.

Розглянувши зустрічний позов, господарський суд встановив, що письмова угода, як правило, укладається шляхом складання документа, що визначає її зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої вона укладена або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих на законі, довіреності, установчих документах і це правило встановлено п. 2 статті 207 Цивільного кодексу України. З оспорюваної додаткової угоди вбачається, що вона укладена приватною виробничо-комерційною фірмою “БЕСТ” в особі директора Прасол І.А., діючого на підставі статуту з Закритим акціонерним товариством “Перший Український Міжнародний банк” в особі заступника голови правління Молодчинного Г.В., діючого на підставі довіреності. Тобто в угоді визначені повноваження осіб, які підписують угоду. Разом з тим, незважаючи на те, що у вступній частині договору вказано, що від імені фірми діє директор, угода підписана за нього іншою особою, прізвище якої відсутнє. Банк пояснив, що підпис здійснений комерційним директором фірми і підпис скріплено печаткою. Пояснення не приймається до уваги, оскільки сторона, з якою укладена угода, знала, що вона підписана іншою особою, а не керівником, тому повинна була перевірити повноваження вказаної особи.

В силу статті 215 Цивільного кодексу України підписання особою угоди без відповідних повноважень є підставою для визнання такої угоди недійсною, тому зустрічний позов підлягає задоволенню.

Не приймаються доводи банка про схвалення стороною додаткової угоди, оскільки перерахування грошових коштів і їх прийняття не є схваленням угоди. Фірма листом № 81/11-07 від 09.11.2007р. звернулася до банку з пропозицією про перерахування паєвого внеску у сумі 312 928 грн. 00 коп. і вказана сума надійшла до фірми. Визнання угоди недійсною тягне за собою відмову від стягнення штрафних санкцій, передбачених даною угодою, а нараховані штрафні санкції заявлені необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 33, 38, 60, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Закритого акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний банк” задовольнити частково.

Зобов’язати Приватну виробничо-комерційну фірму “БЕСТ” надати Закритому акціонерному товариству “Перший Український Міжнародний банк” електричні потужності у розмірі 12 кВт на об’єкт, який розташований в місті Донецьку, вул. М. Ульянової, 63А.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватної виробничо-комерційної фірми “БЕСТ” (83052, м. Донецьк, вул. Бурденко, 27, ЄДРПОУ 2479945, р/р 80 в АБ “УкрБізнесБанк” м. Донецьк, МФО 334969, свідоцтво ПДВ № 07601375, ІПН 33) на користь Закритого акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний банк” (83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2а, , кореспондентський рахунок: 1 в Управлінні НБУ в Донецькій області, МФО 334624) судові витрати по сплаті державного мита у сумі 42 грн. 50 коп. та за інформаційно-технічне обслуговування судового процесу 20 грн. 00 коп.

Задовольнити зустрічний позов Приватної виробничо-комерційної фірми “БЕСТ”.

Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 13.11.2007р. до договору 5-Д від 11.01.2007р. про дольову участь у будівництві.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний банк” (83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2а, , кореспондентський рахунок: 1 в Управлінні НБУ в Донецькій області, МФО 334624) на користь Приватної виробничо-комерційної фірми “БЕСТ” (83052, м. Донецьк, вул. Бурденко, 27, ЄДРПОУ 2479945, р/р 80 в АБ “УкрБізнесБанк” м. Донецьк, МФО 334969, свідоцтво ПДВ № 07601375, ІПН 33) судові витрати по сплаті державного мита у сумі 85 грн. 00 коп. та за інформаційно-технічне обслуговування судового процесу 118 грн. 00 коп.

В судовому засіданні 13.08.2008р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення підписано 15 .08.2008р.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня підписання або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя