ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 24/736-36/222

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Шевченківської районної у м. Києві ради

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 року

у справі

№ 24/736-36/222 Господарського суду міста Києва

за позовом

Шевченківської районної у м. Києві ради

до

Закритого акціонерного товариства "Лук"янівський ринок"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація

про

розірвання договору б/н від 28.11.1997 року

за участю представників сторін :

позивача:

Куценко О.О., дов. від 18.12.2007 року,

відповідача:

Клименко І.В., дов. від 12.05.2008 року,

третьої особи:

Залєська Г.Л., дов. від 05.10.2007 року

В С Т А Н О В И В:

Справа № 24/736-36/222 розглядається колегією суддів у постійному складі, утвореному розпорядженням від 25.08.2005 року № 02-20/13 Заступника Голови Вищого господарського суду України, у складі: головуючий –Муравйов О. В., судді Полянський А. Г., Фролова Г. М.

Шевченківська районна у місті Києві рада звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства "Лук"янівський ринок", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація, з уточненнями, про розірвання договору оренди б/н від 28.11.1997 року цілісного майнового комплексу, виселення відповідача з цілісного майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 1, та передачу його за актом прийому-передачі Шевченківській районній у м. Києві раді.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав те, що відповідач порушив умови договору, зокрема, п.п. 2 п. 3.4 Договору, яким передбачено обов’язок відповідача застрахувати приміщення згідно з типовим договором страхування на користь орендодавця, копію договору надати третій особі не пізніше тридцяти днів з моменту підписання договору, тобто в строку до 28.12.1997 року. Крім того, на думку позивача, відповідач порушив умови договору щодо зобов'язання утримувати приміщення та майно в належному стані без завдання йому шкоди, використовувати приміщення та майно за призначенням, забезпечувати його функціонування.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.11.2006 року у справі № 24/736 (суддя Смілянець В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2007р. (судді: Зеленін В.О., Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.), позов задоволено.

Розірвано договір оренди б/н від 28.11.1997р., цілісного майнового комплексу, що укладено між Закритим акціонерним товариством "Лук"янівський ринок" та Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією.

Вирішено виселити Закрите акціонерне товариство "Лук'янівський ринок" із цілісного майнового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 1, передавши цілісний майновий комплекс за актом прийому-передачі Шевченківській районній у м. Києві раді.

Стягнуто з ЗАТ "Лук'янівський ринок" на користь Шевченківської районної у м. Києві ради 85 грн. державного мита та 118 грн. оплати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2007 року Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2007 року у справі № 24/736 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду мотивована тим, що відповідно до частини 2 статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

Врахувавши приписи зазначених вище статей, колегія суддів Вищого господарського суду України звернула увагу на те, що сторонами за спірним договором є Шевченківська районна державна адміністрація та ЗАТ "Лук"янівський ринок".

Ухвалами Верховного Суду України від 02.08.2007 року та від 13.09.2007 року відмовлено Шевченківській районній у місті Києві раді та, відповідно, Генеральній прокуратурі України у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 12.06.2007 року у справі № 24/736.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Трофименко Т.Ю.) від 17.12.2007 року у справі № 24/736-36/222, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2008р. (судді: Мартюк А.Ш., Зубець Л.П., Лосєв А.М.), в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючиcь з постановою суду, позивач та третя особа звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 року скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, мотивуючи касаційну скаргу тим, що судові рішення прийняті з порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідач відзив на касаційні скарги не надав.

В судовому засіданні представник Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства "Лук’янівський ринок" про розірвання договору оренди.

Колегія суддів відхилила вказане клопотання, оскільки вважає зазначену обставину такою, що не перешкоджає розгляду даної справи, оскільки, так як статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою

(поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 13.11.1997 року Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження №1318 "Про укладення договору оренди цілісного майнового комплексу "Лук’янівський ринок".

На виконання зазначеного розпорядження 28.11.1997 року між Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією, як орендодавцем, та Закритим акціонерним товариством "Лук’янівський ринок", як орендарем, було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в орендне користування цілісний майновий комплекс (основні виробничі засоби та обігові кошти) ДКП "Лук’янівський ринок" згідно з розподільчим балансом та актом прийому-передачі (п.1.1 Договору).

В пункті 1.2 Договору сторони передбачили, що орендар використовує цілісний майновий комплекс за його призначенням, а саме: організація торгівлі товарами народного споживання та надання послуг населенню згідно зі статутом підприємства.

Строк дії договору відповідно до пункту 6.1 Договору становить п’ять років і діє з 28.11.1997 року до 28.11.2002 року.

Пунктом 4.1 встановлено, що орендар за користування майном сплачує орендну плату щомісяця у розмірах, визначених у додатку №2 даного договору.

Відповідно до розрахунку орендної плати цілісного майнового комплексу (додаток №2 договору), розмір орендної плати за місяць становить 3028,00 грн.

Додатковою угодою до договору оренди цілісного майнового комплексу від 28.03.2000 р. змінено розмір орендної плати, встановлено 10 % від вартості орендованого майна.

Додатковою угодою №01 до договору оренди цілісного майнового комплексу від 28.11.1997 р. сторони погодили продовжити дію договору оренди цілісного майнового комплексу від 28.11.1997 р., на підставі п.6.2 та викласти п.6.1 наступним чином: дійсний договір оренди цілісного майнового комплексу від 28.11.1997 р. укладений терміном на п’ять років і діє з дня підписання до 12.07.2010 року.

Судами також встановлено, що відповідно до акту прийому-передачі, відповідач отримав в оренду перелічене в акті майно.

Відмовляючи в задоволенні позову суди першої та апеляційної інстанції виходили зокрема, з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

В силу частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 615 зазначеного вище Кодексу у разі порушення зобов’язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов’язання, якщо це не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статті 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;           наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов’язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Врахувавши норми зазначених вище статей суди дійшли висновку, що позивач не є стороною спірного договору оренди, а тому враховуючи вимоги статті 1 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено порушення його прав з приводу порушення відповідачем зобов’язань по договору оренди, прийнятих на себе при підписанні спірного договору.

Крім того, судами вірно відмічено, що посилання позивача та третьої особи на те, що відповідачем неналежно експлуатувалися будівлі та неналежно виконано зобов’язання щодо утримання приміщення та майна в належному стані (пп.3,4 п.3.4 договору), що в результаті призвело до значного пошкодження майна (об’єкту договору оренди), в зв’язку з чим договір від 28.11.1997 року підлягає розірванню є необґрунтованими, оскільки, 28.04.2000 року позивачем було проведено обстеження конструкцій гастроному по вул. Мельникова, 1 на території Лук’янівського ринку, за результатами якого був складений Акт №1 від 28.04.2000 р., яким встановлено, що тріщини в конструкціях стін та фундаментах –наслідок неякісного їх виконання згідно норм проектування та будівництва, та в наслідок просідання ґрунту після прокладання тунелю ескалаторів станції метро "Лук’янівська". Комісія дійшла висновку, що ремонтно-оздоблювальні роботи в гастрономі та допоміжних приміщеннях, як передбачалося рішенням Шевченківської районної державної адміністрації від 20.03.2000 р., №277, робити недоцільно без додаткового обстеження стін та фундаментів цього приміщення спеціалізованою експертною комісією.

Звернуто увагу попередніми судовими інстанціями і на те, що відповідачем доведено та надано відповідні докази того, що Акт №1 від 28.04.2000 р., є документом складеним позивачем, третьою особою з метою визначення напрямків подальшого капітального відновлення приміщення магазину, яке було передано в оренду.

Судами також враховано, що 28.04.2000 року Бюро експертизи будівель та споруд Головного управління контролю за благоустроєм міста КМДА було проведено додаткове обстеження конструкцій будівлі колишнього продовольчого магазину по вул. Мельникова, 1, за результатами якого був складений Висновок про технічний стан будівлі, яким встановлено, що зовнішні та внутрішні стіни будівлі колишнього продовольчого магазину по вул. Мельникова, 1, які збереглися на момент проведення обстеження, знаходяться у незадовільному стані, що перешкоджає їх подальшому використанню. Огороджені стіни колишніх холодильних камер не відповідають вимогам теплотехнічних нормативів і не придатні для подальшого використання за призначенням. Конструкції будівлі колишнього продовольчого магазину по вул. Мельникова, 1, які залишилися на цей час, необхідно повністю розібрати, на ділянці, що звільнилася, звести нову будівлю.

При цьому, судами зазначено, що висновок Бюро експертизи будівель та споруд про технічний стан будівлі колишнього продовольчого магазину по вул. Мельникова, 1 не є документом перевірки належного використання відповідачем майна переданого в оренду. Цей документ складений на замовлення самого позивача та складений він після того, як були виконані будівельно-ремонтні роботи щодо розібрання стін, викриття фундаментів та інших робіт, проведених для визначення комплексу подальших будівельних робіт.

Врахувавши наведене, суди дійшли висновку, що незадовільний технічний стан стін та фундаментів будівлі колишнього продовольчого магазину по вул. Мельникова, 1, не є наслідком неналежного виконання орендарем своїх зобов’язань за договором оренди. Навпаки, орендарем здійснені всі дії щодо відновлення майна, яке знаходилось в його користуванні.

Як вбачається з розпорядження Голови Шевченківської районної у місті Києві ради від 21.04.1999 р., №521, розпорядження Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 24.04.2003 р., №638 та розпорядження Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 24.04.2003 р., №779 майно, яке є об’єктом оренди за договором від 28.11.1997 р., було списане.

На виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.12.2001 р. №2752, розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації міста Києва від 12.03.2003 р., №321, розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації міста Києва від 30.03.2004 р., №566 було збудовано новий двоповерховий будинок на місці гастронома, виконано будівельні роботи по влаштуванню сучасного закритого павільйону для реалізації квітів з легкої розбірної конструкції, приміщення старого м’ясного павільйону переобладнано під розташування кафе-столової та магазину для реалізації риби та рибних продуктів, виконано будівельні відновлювальні роботи молочного павільйону та приміщення адміністрації ринку, а також заміну старих споруд (павільйон "Ягідка", павільйон "Сніжок", столи криті –16 шт., ларьок металевий) на нові сучасні конструкції. Всі роботи виконані за кошти відповідача, а вартість будівельних та ремонтних робіт віднесена на баланс ЗАТ "Лук’янівський ринок". Майно, що залишилось в орендному користуванні відповідача має низьку залишкову вартість і обліковується на балансі як орендоване, окремо від вартості ремонтних робіт.

Розпорядженням Голови Шевченківської районної у місті Києві ради від 24.03.2006 р., №100 затверджений Акт на списання орендованих основних засобів ЗАТ "Лук’янівський ринок" від 24.03.2006 р., та доручено Управлінню з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ЗАТ "Лук’янівський ринок" виконати дії по списанню основних засобів.

Розпорядженням Голови Шевченківської районної у місті Києві ради від 24.03.2006 р., №99 відповідачу запропоновано відшкодувати справедливу вартість основних засобів територіальної громади Шевченківського району м. Києва в сумі 472599 грн., що були передані в орендне користування ЗАТ "Лук’янівський ринок" та підлягають списанню.

Врахувавши вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача та третьої особи щодо неналежного утримання орендованого майна відповідачем повністю спростовуються документами, наявними в матеріалах справи.

Щодо тверджень позивача та третьої особи відносно порушення відповідачем п.п.2 п.3.4 договору оренди цілісного майнового комплексу від 28.11.1997 року, яким передбачено обов’язок відповідача застрахувати приміщення згідно з типовим договором страхування на користь орендодавця, в зв’язку з чим договір оренди підлягає розірванню, то судами попередніх інстанцій правомірно віддзначено, що відповідачем надано договір про страхування №82 від 29.10.2001 р., укладений між відповідачем та Національною акціонерною страховою компанією "Оранта", страхове свідоцтво №82 по страхуванню майна від 29.10.2001 р., яке видано ЗАТ "Лук’янівський ринок" про те, що на підставі "Правил добровільного страхування майна юридичних осіб від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ" №71 від 18.08.1997 р., було укладено договір страхування майна за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 1.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Твердження заявників про порушення судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

З огляду на викладене, касаційна інстанція вважає, що постанова у справі прийнята у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Шевченківської районної у м. Києві ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 року у справі № 24/736-36/222 залишити без змін.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.