КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2008                                                                                           № 37/172

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Бєлячкова О.В. (довіреність № 272 від 08.07.2008 р.)

від відповідача - Волосна Я.О. (довіреність № 2Д-08 від 28.12.2007 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.06.2008

у справі № 37/172

за позовом                               Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Укргаз-Енерго"

про                                                  визнання відсутності права

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства «Укргаз-Енерго» про визнання відсутності права у відповідача вимагати від позивача надавати послуги з транспортування природного газу за договором на транспортування природного газу № 117-36 від 28.02.2007 року, укладеним між сторонами, починаючи з 01.03.2008 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.04.2008 р. в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивачем невірно визначений спосіб захисту, а також не доведено в розумінні ст. 1 Господарського процесуального кодексу України порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідача.

Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», не погоджуючись з вказаним рішенням, подала до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не досліджені вагомі причини неможливості подальшого виконання позивачем послуг з транспортування природного газу за договором № 117-36 від 28.02.2007 р. А саме, на думку позивача, суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що положення Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р., які визначали укладання газотранспортними підприємствами Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Дочірня компанія «Укртрансгаз») договорів на транспортування природного газу до споживачів без посередників із товариствами, утвореними за участю Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Закрите акціонерне товариство «Укргаз-Енерго»), які закуповують природний газ за зовнішньоекономічними контрактами, втратили чинність. Отже, позивач вважає, що чинні норми Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р. фактично унеможливили виконання позивачем своїх зобов’язань за договором № 117-36 від 28.02.2007 р. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не має ліцензії на постачання природного газу, а отже не має статусу постачальника.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечували проти її доводів, просили залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до умов договору № 117-36 на транспортування природного газу, укладеного 28.02.2007 р. між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Закритим акціонерним товариством «Укргаз-Енерго» Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» зобов'язалась надати послуги Закритому акціонерному товариству «Укргаз-Енерго» з транспортування трубопровідним транспортом природного газу Закритого акціонерного товариства «Укргаз-Енерго» від пунктів прийому-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а Закрите акціонерне товариство «Укргаз-Енерго» зобов'язалось сплатити за транспортування газу встановлену плату.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підставою виникнення господарських зобов'язань у відповідності до статті 174 Господарського кодексу України є, зокрема, господарський договір.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що спірний договір № 117-36 від 28.02.2007 р. є чинним, позивачем не оскаржувався, в судовому порядку недійсним або розірваним не визнаний.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що чинний договір є обов'язковим для виконання сторонами і одностороння відмова від договору не допускається, крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, позивач не може бути звільнений від виконання своїх зобов’язань за чинним договором.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються визначеними цією статтею шляхами, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Аналогічні положення містить і Цивільний кодекс України, відповідно до ч. 1 ст. 16 якого кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства та організації мають право звертатися до господарського суду лише за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Дійсно, чинним законодавством передбачено право позивача звернутися з позовом про визнання відсутності права, але таке звернення допускається лише в тому випадку, якщо позивач доведе, що його право або охоронюваний законом інтерес порушено.

Як встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що таке порушення його права чи охоронюваного законом інтересу відбулось, позивачем не надано суду також доказів, які підтверджують, що відповідачем вчиняються протиправні дії, якими порушуються права позивача.

Отже, позивач дійсно має право на підставі п. 2 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України звернутись до суду з позовом за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів шляхом визнання відсутності права, проте даний спосіб захисту не може звільнити його від виконання своїх зобов'язань за чинним договором.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач, посилаючись на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, а саме: на зміни у законодавстві, повинен був обрати інший спосіб захисту та звернутися до господарського суду з позовом про зміну чи розірвання договору.

Отже, враховуючи те, що позивачем не доведено, що його права або охоронювані законом інтереси порушено, крім того, позивачем невірно визначений спосіб захисту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні його вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст.103, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 10.06.2008 р. у справі № 37/172 залишити без змін.

Матеріали справи № 37/172 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді