ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"18" квітня 2008 р.

Справа
№  4/13

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Хилька Ю.І.,розглянув справу № 4/13

за
первісним позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд" м. Київ, від імені якого діє філія ДП МО України
"Укрвійськбуд" 1080 "Управління начальника робіт", м.
Кіровоград

до
відповідача: суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.
Кіровоград

про
стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 31 500 грн.

та за
зустрічним позовом: суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,
м. Кіровоград

до
Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд"
м. Київ, від імені якого діє філія ДП МО України "Укрвійськбуд" 1080
"Управління начальника робіт", м. Кіровоград

про
визнання недійсним договору оренди

Представники:

від
позивача за первісним позовом: Осадчук П.В., довіреність № 5/юр від 30.03.2007
року;

від
відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2., довіреність № 354 від 13.02.2008
року;

від
позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_2., довіреність № 354 від 13.02.2008
року;

від
відповідача за зустрічним позовом: Осадчук П.В., довіреність № 5/юр від
30.03.2007 року;

СУТЬ
СПОРУ:

Заявлено
позов про стягнення заборгованості по орендній платі у зв'язку з невиконанням
відповідачем за первісним позовом умов договору та рішення суду про повернення
предмету оренди. Зустрічним позовом заявлено вимоги про визнання недійсним
договору оренди № 4 від 05.05.2005 року. Зустрічну позовну заяву прийнято судом
до спільного розгляду з первісним позовом.

У
відповідності до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними
матеріалами.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини
між учасниками спору виникли на підставі укладеного в результаті вільного
волевиявлення сторін 05.05.2005 року договору оренди штукатурної станції № 4
(договору). Умови договору погоджені сторонами, повноважні представники сторін
підписали договір без будь-яких заперечень чи зауважень, їх підписи скріплено
печатками підприємства (позивача) та фізичної особи - суб'єкта підприємницької
діяльності.

Відповідно
до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і
штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та
функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і
штампів", яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та
зареєстрована в Мін'юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність
і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності.
Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

Відповідно
до п. 7.1 договору штукатурна станція повинна бути повернута орендодавцю за
першою його вимогою.

У
зв'язку з виниклою необхідністю позивач виступив ініціатором питання про
повернення об'єкта оренди у відповідності до п. 3.1 та п. 7.1 договору - звернувся
до відповідача з листом № 177 від 22.05.2006 р. про повернення штукатурної
станції у справному стані за адресою м. Кіровоград, вул. Леваневського 1 В.
Однак, до цього часу відповідачем штукатурну станцію не повернуто та відповіді
на лист-попередження не надано.

Предметом
даного Договору є рухоме майно, яке являється державною власністю що належить
філії ДП МО України "Укрвійськбуд" 1080 "УНР" на праві
оперативного управління.

З
метою реалізації свого права на отримання від орендатора предмету оренди в
примусовому порядку, позивач звернувся до господарського суду Кіровоградської
області з позовом про витребування штукатурної станції. Рішенням господарського
суду Кіровоградської області від 23.11.2006 року залишеним в силі постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 року та
постановою Вищого господарського суду України від 29.05.2007 року позовні
вимоги про повернення станції задоволені повністю. Однак, відповідач не виконує
рішення суду та фактично продовжує користуватись штукатурною станцію без
проведення умовами договору платежів позивачу. За час дії договору відповідач
провів оплату орендної плати лише за період з травня 2005 року по квітень 2006
року включно, а починаючи з травня 2006 року до часу звернення позивача з
позовом до суду не провів поточні платежі за оренду та не вживав заходів для
погашення заборгованості. Таким чином  за
період з травня 2006 року по січень 2008 року має місце заборгованість по
оплаті оренди на суму 31500 грн.

Відповідач
за первісним позовом вимоги письмово не заперечив, доводи на обґрунтування
своїх заперечень до суду не надав. В судовому засіданні заявив клопотання про
задоволення зустрічної позовної заяви і на цій підставі відмовити позивачу в
задоволені первісного позову.

Проаналізувавши
правовідносини, що виникли між учасниками спору та надавши їм правову оцінку,
господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги за первісним
позовом підлягають до повного задоволення, а за зустрічним позовом до відмови
повністю. Такий висновок суд робить на підставі наступного.

За
приписом ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна
сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату, на певний
строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно до
ст. 291 Господарського кодексу України на вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним
кодексом України для розірвання договору найму, в порядку встановленому статтею
188 цього кодексу. Однак, до правовідносин, що виникли між учасниками даного
спору слід застосувати положення статті 763 Цивільного кодексу України, згідно
до положень якої кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений
строк, може відмовитись від договору в будь-який час, письмово попередивши про
це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна за три місяці.
Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про
відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Згідно до п. 7.1
Договору штукатурна станція повинна бути повернута орендодавцю за першою його
вимогою у справному стані.

Позивачем
надано до суду докази, які об'єктивно підтверджують необхідність повернення
об'єкта оренди. Так, Арбітражним судом м. Києва 06.11.2000 року по справі №
24/612-6 була винесена ухвала про порушення провадження у справі про
банкрутство відносно Державного підприємства Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд". На теперішній час справа находиться на розгляді в
господарському суду м. Києва, по справі застосовано процедуру санації, яка
триває.

Арбітражним
керуючим по вказаній справі направлено звернення до ДП МО України
"Укрвійськбуд" та його філій з вимогою про додержання процедури щодо
використання, відчуження та будь-якої передачі майна з дотримання умов про
обов'язкове погодженням вказаних дій з розпорядником майна. Все державне майно,
що передано в оренду, повинно бути повернено власникові, для вирішення питання
щодо його подальшого використання, у відповідності з чинним законодавством.

Поряд
з цим, господарський суд враховує приписи ст. 115 ГПК України згідно до яких
рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче провадження".

Тобто
спір фактично виник у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду щодо
повернення штукатурної станції.

Господарський
суд визнає обґрунтованими посилання позивача за первісним позовом як на
підстави для задоволення його вимог на ст.ст. 283-286 ГК України, за приписами
яких врегульовано правовідносини між господарюючими суб'єктами, які випливають
з договорів оренди майна у сфері господарювання. Так, згідно до ст. 285 ГК
України орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов
договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату. Орендар відшкодовує орендодавцю вартість
орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування
з вини орендаря.

Згідно
до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших
випадках, передбачених законодавством.

Орендар
має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за
які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або
істотно погіршився стан об'єкта оренди.

Господарський
суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ст. 1214
ЦК України за приписом якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе
без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона
одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або
могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З
цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

У
разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за
користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Крім
того, господарський суд повністю погоджується з наведеним позивачем розрахунком
орендної плати в розмірі 1500 грн. щомісячно, оскільки такий розмір було
визначено п. 4.1 договору та позивач міг на них розраховувати в разі виконання
відповідачем умов договору як щодо повернення предмета оренди так і щодо
проведення оплати готівкою на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 16
числа кожного місяця.

Неодержані
доходи, в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України, представляють собою збитки, які
підлягають відшкодуванню у разі, якщо це доходи, які управнена сторона одержала
б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення
господарської діяльності другою стороною.

Відповідачем
порушено умови договору щодо повернення штукатурної станції, тому за період
притримання ним предмета оренди він повинен сплатити позивачу 31500 грн.
спричинених збитків в результаті несплати орендної плати.

Господарським
судом також враховується, що спори між цими ж сторонами з інших предметів та за
інших підстав розглядались господарським судом неодноразово, а згідно до
положень ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду
(іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї
справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких  беруть участь ті самі сторони.

Факти,
які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді
справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку.

Так,
рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2007 року за
позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до державного підприємства Міністерства
Оборони України "Укрвійськбуд" в особі Кіровоградської філії ДП МО України
"Укрвійськбуд" 1080 "Управління начальника робіт", м.
Кіровоград про стягнення 6000грн. відмовлено повністю. Рішення господарського
суду мотивовано тим, що позивач не підтвердив у встановленому законом порядку
факт виконання ремонтних робіт штукатурної станції "Салют" на спірну
суму та факт передачі відповідачем в оренду штукатурної станції в технічно
несправному стані. Однак, факт передачі штукатурної станції сторонами було
визнано повністю і підстав для задоволення вимог про відшкодування спричинених
витрат на ремонт вказаної штукатурної станції судом не встановлено. Рішення
суду набрало чинності, оскільки постановою Дніпропетровського апеляційного
господарського суду залишене без змін.

Крім
того, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 11.06.2007 року
по справі № 4/128 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства
Оборони України "Укрвійськбуд" в особі Кіровоградської Філії ДП МО
України "Укрвійськбуд" 1080 "УНР" про визнання недійсним
договору оренди в частині вартості станції в позові відмовлено повністю.

Підставою
для відмови в задоволені позовних вимог про визнання недійсним договору оренди
судом визнано наступне.

За
приписом ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення
до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземці), громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької діяльності, згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за захистом свої порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів, а також для  вжиття передбачених цим Кодексом заходів,
спрямованих на запобігання правопорушенням.

Незважаючи
на вимогу суду позивач не надав доказів того, що визначенням в договорі оренди
вартості штукатурної станції в розмірі балансової вартості 17711 грн.01 коп.
постраждали його законні права чи інтереси.

Натомість,
господарським судом прийнято до уваги, що позивачем не виконано рішення
господарського суду Кіровоградської області від 11.06.2007 року по справі №
4/128.

При
укладенні договору оренди від 05.05.2005 року заперечень щодо істотних умов
договору у сторін не виникало, а тому даний факт означає, що сторони досягли згоди
з усіх істотних умов договору, а тому можна визнати такий договір дійсним.

Право
ініціювати внесення змін чи розривати договір у добровільному чи примусовому
порядку згідно із ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, ст. 188, ч. 1
ст. 206 Господарського кодексу України надано сторонам договору.

За
правилом ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо
між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно
відсутність такої згоди і є підставою для визнання договорів неукладеними.
Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для
договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з
сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно
до Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/111 від 12.03.1999 року
(з послідуючими змінами та доповненнями) за загальним правилом невиконання чи
неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді
визнання угоди недійсною. У такому разі заінтересована сторона має право
вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи
договором наслідків, а не визнання угоди недійсною.

Господарським
судам у вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними, необхідно
враховувати, зокрема, таке.

Угоди,
які містять порушення закону, не породжують будь-яких бажаних сторонами
результатів, незалежно від рішення суду і волі сторін та їх вини в укладенні
протизаконної угоди. Правові наслідки таких угод настають лише у вигляді
повернення сторін у початковий стан або в інших формах, передбачених законом.
Це, зокрема, угоди, які підпадають під ознаки статей 48, 49, 50, 58 Цивільного
кодексу, а також укладені з порушенням форми, якщо законом спеціально
передбачено таку форму (стаття 46 і частина перша статті 47 Цивільного
кодексу).

Окрему
категорію становлять угоди, які можуть бути визнані недійсними лише у судовому
порядку за позовом заінтересованої особи, прокурора чи його заступника. Якщо
відповідну угоду не визнано недійсною у зазначеному порядку, вона має такі ж
правові наслідки, як і будь-яка дійсна угода. До згаданих угод належать,
зокрема, такі, що укладені внаслідок помилки, обману, насильства, погрози,
зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною (статті 56, 57
Цивільного кодексу).

За
загальним правилом статті 60 Цивільного кодексу угода не може бути визнана
повністю недійсною, якщо не відповідають законові лише окремі її частини і
обставини справи свідчать про те, що угода була б укладена і без включення до
неї недійсної її частини.

У
разі вирішення спору про недійсність угоди, зміст якої вміщує елементи різних
видів угод, господарському суду слід виходити з такого.

Якщо
в законі прямо не передбачено вид договору, то господарюючі суб'єкти вправі
самостійно визначати свої взаємовідносини через угоди, що вміщують елементи
різних видів угод, і навіть таких, що не передбачені чинним законодавством, але
оптимально регулюють їх права і обов'язки. У таких випадках господарському суду
необхідно дати оцінку усім умовам договору, з'ясувати законність застосування
актів законодавства, елементи яких складають зміст угоди, та обставини їх
виконання, і приймаючи рішення, застосувати законодавство, яке відповідає
умовам договору та діям сторін й вирішити питання щодо законності частини угоди
за правилами, що стосуються визнання угод недійсними.

Недійсними
частини угод визнаються за загальними правилами визнання угод недійсними із
застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання.

Якщо
недійсна частина угоди була виконана будь-якою із сторін, господарський суд
визначає наслідки її недійсності залежно від підстав, з яких вона визнана
недійсною.

Недійсною
може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами в
потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов (стаття 153 Цивільного
кодексу). Якщо у процесі вирішення спору буде встановлено, що угоду між
сторонами фактично не було укладено, господарському суду на підставі пункту 1-1
статті 80 ГПК (1798-12) слід припинити провадження у справі.

У
разі визнання господарським судом угоди недійсною обов'язок щодо повернення
одержаного за угодою виникає у сторони (сторін) з моменту прийняття
відповідного судового рішення.

Наслідки
недійсності угоди підлягають застосуванню лише стосовно сторін даної угоди,
тому на особу, яка не є стороною угоди, не може бути покладено обов'язок щодо
повернення майна за угодою, у якій вона не брала участі. (Пункт 18 доповнено
абзацом восьмим згідно з Роз'ясненням Президії Вищого господарського суду №
04-5/491 (v_491600-02) від 26.04.2002 )

Господарським
судом не приймаються до уваги та розцінюються як необґрунтовані посилання як на
підстави для визнання договору недійсним на невиконання умов договору
відповідачем по зустрічному позову, оскільки вони повністю спростовуються
рішеннями зі спорів про виконання умов договору в частині передачі штукатурної
станції протягом 1 дня за актом приймання-передачі (п. 2.2 договору) рішення
суду по справі № 4/128 від 11.06.2007 року та щодо передачі предмета оренди в
технічно справному стані згідно до рішення по справі № 2/83 від 03.05.2007
року, які набрали законної сили та є чинними на час розгляду справи судом. Не
заслуговують на увагу і посилання позивача за зустрічним позовом на приписи ст.
766 ЦК України щодо права наймача вимагати передання майна і відшкодування
збитків, завданих затримкою та відмовитись від договору найму, оскільки позивач
міг реалізувати таке право своєчасно відповідно до ст.6 ЦК України, а підставою
для визнання договору недійсним після фактичного отримання майна в оренду,
використання предмета оренди та внесення орендної плати протягом 12 місяців,
факт невиконання умов договору при передачі майна не може.

Враховуючи
викладене, в задоволені зустрічного позову необхідно відмовити повністю.

У
відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати
по сплаті державного мита та витрати по оплаті інформаційно-технічних послуг
для забезпечення судового процесу покладаються на відповідача за первісним
позовом повністю, але до стягнення визначаються з урахуванням сплати ним державного
мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Господарським судом звертається увага на ту обставину, що при зверненні до суду
первісним позивачем було переплачено державне мито в розмірі 35 грн. понад
передбачений розмір, яке підлягає до повернення позивачу за первісним позовом.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85, 116, 117 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд ,-

ВИРІШИВ:

Первісний
позов задовольнити повністю.

Стягнути
з суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1(р/р
НОМЕР_1в КФ ПІБ, МФО 323301, ідент. номер НОМЕР_2) на користь Державного
підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", м. Київ,
вул. Мельникова, 81, корп. 20, від імені якого діє філія ДП МО України
"Укрвійськбуд" 1080 "Управління начальника робіт", м.
Кіровоград, вул. Добровольського, 5-а (р/р 260082234 в ВАТ "Райффайзен
банк Аваль", МФО 323538, код 24971287) заборгованість в розмірі 31500 грн.
основного боргу, суму сплаченого державного мита в розмірі 315 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн.

Наказ
видати.

Видати
довідку Державному підприємству Міністерства оборони України "Укрвійськбуд",
м. Київ, вул. Мельникова, 81, корп. 20 від імені якого діє філія ДП МО України
"Укрвійськбуд" 1080 "Управління начальника робіт", м.
Кіровоград, вул. Добровольського, 5-а (р/р 260082234 в ВАТ "Райффайзен
банк Аваль", МФО 323538, код 24971287) на повернення з державного бюджету
надлишково сплаченого державного мита при зверненні до господарського суду з
позовною заявою в розмірі 35 грн.

В
зустрічному позові відмовити повністю.

Згідно
ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дане
рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського
суду в установленому законом порядку.

Суддя
Ю.І. Хилько