ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2008 р.

№ 39/139

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

відкритого акціонерного товариства "Західенерго"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від 11.03.2008 р.

у справі

господарського суду м. Києва

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Західенерго"

до

Державного підприємства "Вугілля України"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1",

Державне підприємство "Добропіллявугілля"

про

стягнення 73234, 05 грн.

за участю представників сторін:

позивача: не з’явився,

відповідача: Барановська С.В. за дов. від 11.01.08р. №11-01/5-Д,

третя особа 1: не з’явився,

третя особа 2: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Західенерго" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства “Вугілля України”, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" та Державне підприємство "Добропіллявугілля" про стягнення збитків в розмірі 73234,05 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.01.08р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2008р., у справі № 39/139 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою та рішенням у даній справі, ВАТ "Західенерго" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить судові акти скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.241 ЦК України, ст. 34, 43 ГПК України.

У відзиві ДП "Вугілля України", останнє просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Позивач та треті особи не реалізували своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Як встановлено попередніми судами, 01.02.07р. між Відкритим акціонерним товариством "Західенерго" (позивачем) і Державним підприємством "Вугілля України" (відповідачем) укладено договір постачання вугільної продукції №9-02/1-П (далі –Договір), відповідно до якого постачальник (відповідач) зобов’язався поставити покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі (п. 1.1.), а покупець (позивач) –зобов’язався прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених цим Договором (п. 1.2.).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 1 від 01.04.07р., сторони змінили редакцію п. 3.1. Договору щодо відповідності якості вугільної продукції, що поставляється за цим договором, ДСТУ 4083-2002 "Вугілля кам’яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови", ДСТУ 4096-2002          "Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування", ДСТУ 3472-96.

Приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7 з подальшими змінами і доповненнями (п.4.1 Договору).

На виконання умов Договору та згідно додатку № 05/07-Б від 29.05.07р. до нього, Центральною збагачувальною фабрикою "Октябрська" 27.05.07р. (вантажовідправником) на адресу Бурштинської ТЕС за залізничними накладними (у матеріалах справи) направлено вугілля марки ДГСШ 0-13.

Згідно п.5.3. Договору, вугілля, якісні показники якого перевищують гранично допустимий рівень, встановлений цим Договором в п. 3.1., покупцем не приймається, не оплачується і повертається назад на адресу вантажовідправника з дотриманням вимог п. 6.4. цього Договору.

Відповідно до п. 6.4. Договору за постачання неякісного вугілля, вугілля пошарово завантаженого в вагони з домішками продукції інших класів чи сортів, або вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам Договору, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, зв’язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу-прибирання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

При прийманні вугілля за якістю на Бурштинській ТЕС встановлено, що поставлене вугілля за своїми якісними характеристиками не відповідає вимогам пункту 3.1. Договору, про що було складено Акти приймання вугілля № 3526 та № 3531 від 26.05.07р., № 3655 від 30.05.07р. від підпису яких представник вантажовідправника Третяк О.В. відмовився.

Вугілля неналежної якості загальною масою 1222000,00 кг було повернуто вантажовідправнику 26.05.07р. та 01.06.07р. внаслідок чого, як стверджує позивач, він поніс витрати на загальну суму 73234,05 грн., які складаються із витрат на сплату провізної плати з перевезень повернутого вугілля в сумі 69420,00 грн.; витрат на оплату за користування вагонами за час простою вагонів в сумі 3517,08 грн. та витрат на оплату за оформлення документів на відправлення вантажу в сумі 296,97 грн.

Пунктом 4.9. Договору було встановлено, що якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії вантажоотримувача відрізняються від посвідчень якості на величину більше допустимої похибки, вантажоотримувач, протягом 24 годин з моменту отримання результатів, зобов’язаний викликати вантажовідправника та постачальника для проведення спільного опробування вугілля. У разі неприбуття представника вантажовідправника на протязі 24 годин з моменту отримання повідомлення, до розрахунку приймаються показники якості визначені лабораторією вантажоотримувача.

У випадку порушення покупцем вимог п. 4.1. та п. 4.9. його претензії щодо якості та кількості вугілля постачальником не приймаються (п. 4.15. Договору).

Відповідно до п. 4.12. Договору сторони передбачили, що постачальник і покупець мають право перевірити якість поставленої партії вугілля шляхом спільного випробування та проведення хіманалізу. Хіманаліз виконується у лабораторії ТЕС вантажоотримувача. Дані, отримані в результаті спільного випробування та проведення хіманалізу приймаються до розрахунку обома сторонами.

Приймаючи судові рішення про відмову в позові, попередні суди виходили з того, що позивачем не доведено наявності причинного зв’язку між протиправною бездіяльністю відповідача та збитками позивача, оскільки не доведено протиправність дій відповідача, не доведено спричинення збитків саме в результаті дій чи бездіяльності останнього та не надано доказів поставки вугілля неналежної якості, так як позивач не дотримався передбаченого Договором порядку їх встановлення, з посиланням на ст. ст. 22, 526, 614, 623 ЦК України та ст. 224 ГК України.

Розглядаючи касаційну скаргу та перевіряючи юридичну оцінку обставин справи і повноту їх встановлення у відповідності до приписів ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція вважає за необхідне зазначити наступне.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, предметом позовних вимог позивач визначив стягнення збитків завданих поставкою вугілля неналежної якості, тобто, застосування одного з правових наслідків порушення зобов’язання, передбаченого ст. 611 ЦК України.

Статтею 22 ЦК України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків (шкоди), необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов’язання, однак на нього покладено обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов’язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язання та завданими збитками.

Відсутність своєї вини у порушенні зобов’язання доводить особа, яка вчинила таке порушення (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій лише констатували факт повернення вантажовідправнику вугілля, без аналізу та оцінки цього факту в контексті зазначених вище норм матеріального права, без врахування того, що відповідачу повернене позивачем неякісне вугілля прийнято без заперечень, що свідчить про визнання відповідачем своєї вини у порушенні зобов’язання за Договором.

Звідси висновки попередніх судів про недоведеність протиправності дій відповідача, наявності причинного зв’язку між протиправною бездіяльністю відповідача і збитками позивача та недоведеність поставки вугілля неналежної якості, колегія визнає передчасними.

Не враховано судами і положення Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. № П-7 про застосування якої щодо приймання вугілля по кількості і якості сторони домовились в п.4.1 Договору, відповідно до п. 16 якої при виявленні невідповідності продукції по якості одержувач зобов’язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції та оформлення двостороннього акта представника іногороднього виробника (відправника), яким в даному випадку на підставі довіреностей №886 від 04.05.2007р. та № 1101/15 від 30.03.2007р. являлась Третяк О.В.

При цьому слід зазначити, що висновки суду апеляційної інстанції про неналежність доказу щодо представництва інтересів постачальника при складанні актів приймання та відбору вугілля, а саме довіреності № 1101/15 від 30.03.07р. видану Третяк О.В., з огляду на те, що вона видана ще до уповноваження ДП "Шахтоуправління П. Донбаська № 1" представляти інтереси ДП "Вугілля України" по довіреності № 1498 від 28.04.07р., на думку колегії зроблені без урахування тієї обставини, що всі довіреності на момент складання актів приймання та відбору вугілля були дійсними, чому суд не дав належної оцінки з огляду на приписи ст. 248 ЦК України, яка містить виключний перелік підстав для припинення представництва за довіреністю та наслідки такого припинення.

Таким чином, оскільки встановлення вказаних обставин має значення для правильного вирішення спору та враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а господарським судом 1-ї та 2-ї інстанції порушено вимоги ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія вважає рішення та постанову такими, що підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2008р. та рішення господарського суду міста Києва у справі № 39/139 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                   В.С. Божок

Судді:                                         Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко