Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" серпня 2008 р. Справа № 1/60-Д

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Машевської О.П.

судді

за участю представників сторін

від позивача пред. Ласкажевська К.Б. - начальник УПФУ в Романівському районі - посв. 1

від відповідача 1: керівник - ТОВ "Скло-продукт" Мілована М.Ю. паспорт серії МЕ215888 виданий Голосіївським РУ ГУМВС України в місті Києві від 29.03.03р.

відповідач 2: пред.ТОВ "Скло-продукт" за дов. від 04.06.08р. №4/06-08р. Мілована М.Ю.

взяв участь: прокурор Новосад Л.П. посв. №65 дійсне до 2013 року.

від третьої особи :не з'явився

Розглянув справу за позовом Прокурора Романівського району в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Романівському районі (смт. Романів)

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Биківський завод скловиробів "Скло-Продукт" (смт. Биківка Романівського району)

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Скло-продукт" (м.Житомир)

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відкритого акціонерного товариства " Биківський завод скловиробів" (смт. Биківка Романівського району)

про визнання недійсним договору від 01.06.2006р. та скасування рішення третейського суду від 27.12.2006р.

Прокурор Романівського району Житомирської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Романівському районі з позовом ТОВ "Биківський завод скловиробів "Скло-Продукт" та ТОВ "Скло-продукт" про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 01.06.2006р. та скасування рішення третейського суду від 27.12.2006 року.

В обґрунтування позову посилається на недійсність укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу №1 від 01.06.2006 р. відповідно до ст.ст. 203, 215, 658 ЦК України, як такого, що укладений від імені продавця не власником майна, що відчужується. Незаконність рішення постійно діючого третейського суду саморегулівної організації "Професійна асоціація реєстраторів і депозитів" від 27.12.06р. , яким зазначений договір визнано дійсним з моменту підписання обгрунтовується тим, що в порушення ч.2 ст.1 та ст. 5 Закону України "Про третейські суди", третейським судом встановлено факт , а не розглянуто спір, якого, до того ж, між відповідачами не існувало.

Прокурор вважає, що існування незаконного рішення третейського суду від 27.12.06р. позбавляє правління ПФУ у Романівському районі можливості на забезпечення його грошових вимог як кредитора у справі про банкрутство ВАТ "Биківський завод скловиробів".

Впродовж розгляду справи прокурор та позивач не змінювали первісних позовних вимог та підтримували позов у повному обсязі.

У письмовому відзиві на позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Биківський завод скловиробів "Скло-Продукт" заперечує обґрунтованість заявлених вимог, мотивуючи тим, що між сторонами ТОВ "Скло-продукт" та ТОВ "Биківський завод скловиробів" Скло-продукт" відбулася купівля - продажу цілісного майнового комплексу, яка відповідає вимогам законодавства та не містить фактів порушень інтересів Держави та третіх осіб, а рішення третейського суду відповідає вимогам законодавства про Третейські суди. Крім того, в процесі вирішення спору відповідачем надавались письмові пояснення по суті заперечень проти позову, про що свідчать матеріали справи.

У письмовому поясненні ТОВ "Скло-продукт" № 30/05-08 від 30.05.08 року також заперечує обгрунтованість вимог позовної заяви. Зокрема, зазначає, що позов про визнання недійсним договору купівлі - продажу майна вправі пред'явити власник такого майна. Стосовно рішення третейського суду, відповідач вказує, що відсутність заяв сторін третейської угоди про скасування такого рішення доводить їх погодження зі змістом останнього.

Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ВАТ "Биківський завод скловиробів" в процесі вирішення спору будь-яких заяв по суті предмету позову не подано, а також витребувані судом документи.

Окрім того, одночасно у позовній заяві прокурором викладено заяву про вжиття господарським судом заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є предметом спору та заборони відповідачам вчиняти дії щодо цього майна.

Ухвалою господарського суду від 02.07.2008 року у задоволенні заяви відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, прокурора, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду розглядається справа про визнаннябанкрутом ВАТ"Биківський завод скловиробів" №3/101"Б". Ухвалою від 05.10.05р. введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та заборонено посадовим особам боржника та власникам його майна вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належного підприємству майна, в тому числі і того, що перебуває у податковій заставі (а.с. 80 Т.3). 08.11.05р. винесено ухвалу про визнання грошових вимог кредитора - УПФУ у Романівському районі на суму 610346,88 грн. (а.с. 81 Т.3).

Постановою від 06.04.2006 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру Відкритого акціонерного товариства "Биківський завод скловиробів" (смт. Биківка) та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Шкляра Олега Степановича, якого зобов'язано забезпечити належне виконання вимог ст. ст. 25, 29 –31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі-Закон № 2343), спрямованих на задоволення вимог кредиторів (а.с. 82- 83 Т.3).

Відповідно до вимог ст. 25 та 26 Закону № 2343 ліквідатором здійснено інвентаризацію майнових активів боржника для формування ліквідаційної маси.

За результатами проведеної інвентаризації до складу ліквідаційної маси ліквідатором віднесено як нерухоме, так і рухоме майно, про що складено акт інвентаризації (а.с.92-94 Т.1).

Ухвалою господарського суду від 08.08.06 року , залишеною в силі постановами Житомирського апеляційного господарського суду від 14.12.06р. та Вищого господарського суду від 16.05.07 року відмовлено ТОВ "Скло-продукт" ( перший відповідач ) у задоволенні скарги на дії ліквідатора, у зв'язку з недоведеністю останнім права власності на майно чи кошти, віднесені ліквідатором до ліквідаційної маси банкрута (а.с. 84-90).

01 червня 2006 року між ТОВ "Скло-продукт" (перший відповідач) та ТОВ "Биківський завод скловиробів "Скло-продукт" (другий відповідач) укладено договір купівлі - продажу цілісного майнового комплексу № 1.

Згідно пункту 2 цього Договору до складу цілісного майнового комплексу входять будівлі, споруди і приміщення згідно Переліку №1, а також виробниче обладнання і запасні частини до нього та матеріали згідно Переліку №2, автотранспорт згідно Переліку № 3.

У пункту 2 цього Договору зазначено, що у Переліках № 1, № 2 та № 3, які є невід'ємними його частинами визначено власне найменування, кількість та ціна кожної одиниці майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу.

Право власності продавця ( першого відповідача) на нерухоме майно цілісного комплексу згідно п.3 цього Договору підтверджується договорами купівлі-продажу будівель № 1/04 та № 1/05 від 25.04.2002 року та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9223644, 9810341, 9223172, 9810557 від 09.12.2005 року ( а.с. 158 Т.1).

04.07.2006 року відповідачі у справі уклали третейську угоду про вирішення спору щодо цивільно - правових наслідків Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № 1 від 01.06.2006 року із додатками та виконання сторонами його умов в Постійно діючому Третейському суді саморегулівної організації "Професійна асоціація реєстраторів і депозитаріїв " (а.с. 138 Т.1).

27 грудня 2006 р. постійно діючим третейським судом саморегулівної організації "Професійна асоціація реєстраторів і депозитів" прийнято рішення у справі № 03/07-12 про визнання договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу №1 від 01.06.2006 р. дійсним з моменту підписання на підставі ст. 220 ЦК України (а.ч. 148 Т.1).

Як встановлено господарським судом, укладенню Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу №1 від 01.06.2006 р. між відповідачами та визнанню його дійсним передували наступні угоди:

- договір купівлі-продажу будівель № 1/04 від 25.04.2002 року, укладений між ТОВ "Баярд" (продавець) та ТОВ "Скло-продукт" (покупець) (а.с. 68 Т.1);

- договір купівлі-продажу будівель № 1/05 від 25.04.2002 року, укладений між ТОВ "Баярд" (продавець) та ТОВ "Скло-продукт" (покупець) (а.с. 52-53 Т.3);

- договір купівлі-продажу споруд господарського призначення № 1/06 від 31.05.2002 року, укладений між ТОВ "Баярд" (продавець) та ТОВ "Скло-продукт" (покупець) (а.с.105 Т.1);

- договір купівлі-продажу автотранспорту № 2/04 від 25.04.2002 року укладений між ТОВ "Баярд" (продавець) та ТОВ "Скло-продукт" (покупець) (а.с. 144 Т.1);

- договір купівлі - продажу обладнання № 3/04 від 25.04.2002 року, укладений між ТОВ "Баярд" (продавець) та ТОВ "Скло-продукт" (продавець) (а.с. 19 Т.3).

В свою чергу, укладенню вище зазначених договорів передували наступні обставини.

ВАТ "Биківський завод скловиробів" видав простий вексель № 70 ТОВ "Баярд" (м. Київ) із строком платежу до 10.07.2001 року на суму 5000 000 (п'ять мільйонів) гривень ( а.с. 6 Т.2).

На підставі виконавчого напису державного нотаріуса Дзержинської державної нотаріальної контори, вчиненого у зв'язку з опротестуванням векселя, Відділом Державної виконавчої служби у Дзержинському районі відкрито виконавче провадження 02.08.2001 року ( а.с. 1 Т.2).

Актом державного виконавця від 28.12.2001 року за згодою стягувача ( ТОВ "Баярд" ) передано останньому в рахунок погашення боргу арештоване майно: комплекс будівель, споруд, обладнання та автотранспорту, який знаходиться в смт. Биківка Дзержинського району Житомирської області , вул. Леніна 1, згідно актів опису та арешту від 22.08.2001 року та 06.09.2001 року (а.с. 102 -106 Т.2).

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.01.2002 року у справі № 14/2, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2002 року визнано недійсним (таким, що не підлягає оплат) простий вексель № 70 на суму 5 000 000 грн., емітований ВАТ "Биківський завод скловиробів" (а.с. 89 Т.2).

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.08.2002 року у справі № 5/230 (18/41) задоволено позовні вимоги ВАТ "Биківський завод скловиробів" до відповідачів ТОВ "Баярд" та ТОВ "Скло-продукт" про визнання права власності на майно, визначене в додатках до рішення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2005 року у справі № 5/230 (18/41) скасовано рішення господарського суду міста Києва від 13.08.2002 року у цій справі за нововиявленими обставинами. У позові відмовлено.

При прийнятті рішення від 20.01.2005 року у справі № 5/230 (18/41) , залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2005 року, господарський суд м. Києва встановив, що при вирішенні спору у даній справі преюдиційним фактом для його вирішення було рішення господарського суду м.Києва від 15.01.2002 року у справі № 14/2, згідно з яким було визнано недійсним простий вексель № 70 на суму 5 000 000 грн., емітований ВАТ "Биківський завод скловиробів". ( а.с. 59)

Постановою Верховного Суду України від 29.10.002 року постановлені у справі 14/2 рішення скасовані, справа передана на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2004 року у справі № 14/2 за позовом ВАТ "Биківський завод скловиробів" до ТОВ "Баярд" про визнання недійсним простого векселя № 70 на суму 5 000 000 грн. в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведені обставини, господарський суд м. Києва прийшов до висновку, що простий вексель № 70 є дійсним, а тому є дійсними угоди, що укладалися з його використанням, зокрема , договори купівлі - продажу будівель № 1/04 та № 1/ 05, купівлі-продажу автотранспорту №2/04, купівлі - продажу обладнання № 3/04 від 25.04.2002 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, на підставі ст.ст. 4-7, 33, 43 ГПК України господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовною вимогою визнати недійсним Договір купівлі-продажу №1 від 01.06.2006р., прокурор виходив з того, що відповідачами при його укладенні не було додержано вимог ст.ст. 203,215 та 658 ЦК України, чим порушено право УПФУ в Романівському районі як кредитора ВАТ "Биківський завод скловиробів".

Як зазначено у статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, передумовою звернення особи до суду має бути наявним факт порушення (невизнання або оспорювання) іншою особою її суб'єктивного права.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України, або визначеними договором, або іншим законом. Відповідно, відсутність в особи порушеного права на момент звернення до суду , унеможливлює судовий захист.

Так, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути вимога про визнання правочину недійсним (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 статті 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, право на звернення з позовом визнати недійсним оспорюваний правочин надано як стороні такого правочину, так і заінтересованій особі.

Як свідчить Договір купівлі-продажу №1 від 01.06.2006р., позивач не є його стороною.

Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом. Так, в деяких випадках ЦК України встановлює, за чиїм саме позовом правочин може бути визнаний недійсним (частина друга статті 223, частини перша та друга статті 225). (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 07.04.2008 № 01-8/211 „Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України”).

Так, обгрунтовуючи позовні вимоги про недійсність Договору купівлі-продажу №1 від 01.06.2006р., прокурор посилається на статтю 658 ЦК України , відповідно до якої право продажу товару належить його власнику. Однак докази, які би підтверджували належність права власності на майно, що є предметом спірного договору, за позивачем, відсутні.

Як встановлено господарським судом при вирішенні спору, при здійсненні ліквідаційної процедури ВАТ "Биківський завод скловиробів" (третя особа на стороні позивача) , кредитором якого є позивач, ліквідатором до складу ліквідаційної маси віднесено майно, яке не увійшло до акту прийому-передачі від 28.12.2001 року, складеного державною виконавчою службою у Романівському районі для передачі стягувачеві - ТОВ "Баярд", однак стало предметом купівлі-продажу за спірним Договором купівлі-продажу №1 від 01.06.2006р.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури.

Однак матеріали справи не містять доказів права власності третьої особи ВАТ "Биківський завод скловиробів" не майно, що було предметом Договору купівлі-продажу №1 від 01.06.2006р.

Більше того, право на захист порушеного суб'єктивного права в судовому порядку ВАТ "Биківський завод скловиробів" вправі здійснювати самостійно з метою його відновлення. У зв'язку з цим, одним із повноважень ліквідатора підприємства - банкрута є вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, в тому числі, шляхом звернення до суду.

В свою чергу, у разі порушення ліквідатором юридичної особи, що ліквідується прав кредиторів на задоволення грошових вимог за рахунок продажу майна, що знаходиться у третіх осіб, останні не позбавлені захистити порушене право шляхом звернення зі скаргою на дії (бездіяльність) ліквідатора.

Враховуючи вище викладене, прокурором не доведено, що спірним Договором купівлі-продажу №1 від 01.06.2006р. порушено суб'єктивне право УПФУ в Романівському районі та, відповідно, останнє в розумінні статті 215 ЦК України вважається заінтересованою особою.

Не підлягає задоволенню також позовна вимога про скасування рішення третейського суду від 27.12. 007 року про визнання Договору купівлі-продажу №1 від 01.06.2006р. дійсним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про третейські суди” третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, визначених цим Законом.

Відповідно, за змістом п.1 ч.3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване у разі, якщо справа, по якій прийнято рішення не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідає вимогам ст. 16-19 цього Закону.

Зокрема, третейському суду непідвідомчі справи, однією із сторін в яких є орган державної влади , орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство.

При вирішенні даного спору прокурором не доведено, що дійсним власником спірного майна на момент укладення договору, що був предметом розгляду третейського суду був позивач як орган державної влади, оскільки згідно приписів ч.2 ст. 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності на державне майно здійснюють відповідно органи державної влади.

Відповідно, не доведено, що склад учасників судового процесу в оскарженому рішенні третейського суду не відповідає законодавчо встановленим вимогам.

Також господарський суд приходить до висновку, що прокурором не доведено наявність інших підстав для скасування рішення третейського суду, які визначено у статті 51 Закону України "Про третейські суди".

Окрім того, господарський суд не погоджується з доводами позовної заяви , що рішення третейського суду містить не передбачені законами України способи захисту прав та охоронюваних інтересів.

Зокрема, у статті 16 ЦК України зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У частині 2 ст. 220 ЦК України передбачене права сторони договору, що потребує нотаріального посвідчення на звернення до суду з позовом визнати такий договір дійсним у разі ухилення іншої сторони від такого посвідчення.

Згідно статті 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Щодо правових підстав звернення прокурора з позовом скасувати рішення третейського суду в інтересах УПФУ в Романівському районі, то господарським судом враховуються положення ст.ст. 121 та 124 Конституції України, ст. 36 -1 Закону України "Про прокуратуру" стосовно повноважень прокуратури України представляти інтереси громади або держави в судах, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, а також висновок Конституційного Суду України, викладений у рішенні від 08.04.99 року у справі № 3-рн/99 стосовно права прокурора самостійно визначати підстави подання позову для захисту матеріальних інтересів держави, однак з врахуванням вище викладеного, господарським судом не встановлено обставин порушення інтересів держави в особі УПФУ в Романівському районі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст.ст. 2,5, 6, 51, 56 Закону України «Про третейські суди», ст. 15, 16, 203, 215, 326, 658 ЦК України та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

1. В позові Прокурора Романівського району Житомирської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Романівському районі до ТОВ "Биківський завод скловиробів "Скло-Продукт" та ТОВ "Скло-продукт" про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 01.06.2006р. та скасування рішення третейського суду від 27.12.2006 р. відмовити.

Рішення господарського суду вступає в законну силу після закінчення 10-денного строку з дня підписання мотивованого рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Суддя

Дата підписання "_______"_______________2008 року

Віддрукувати:

1 - в справу

2 -3 сторонам

4 -5 - прокурорам