ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.06.08
р.
Справа № 14/53пн

за
позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1                     код НОМЕР_1, м.Донецьк

до
відповідача Ленінської районної ради м.Донецька, м.Донецьк

про
визнання права

Суддя
Левшина Г.В.

Представники:

від
позивача:ОСОБА_2.-по дов.

від
відповідача: не з'явився

В
засіданні суду брали участь:

СУТЬ
СПРАВИ:

Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду
з позовом до відповідача, Ленінська районна рада м.Донецька, м.Донецьк, про
визнання права власності на торгівельний павільйон загальною площею 36 кв.м.,
що розташований поАДРЕСА_1

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на відсутність з його боку
будь-яких порушень прав інших осіб під час проведення реконструкції спірного
майна.

Відповідач
надав заяву №729/1-06 від 11.06.2008р., в якій пояснень по суті позовних вимог
не надав. Одночасно, відповідачем заявлене клопотання про розгляд справи без
участі представника відповідача.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Рішенням
від 26.04.2006р. №211/1 виконавчим комітетом Донецької міської ради було
вирішено надати позивачу земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) площею
0,0087 га в оренду строком на 5 років з земель житлової та громадської забудови
для експлуатації існуючого торгівельного павільйону з реалізації товарів
народного споживання по АДРЕСА_1

На
підставі вказаного рішення, 21.06.2006р. між позивачем та виконавчим комітетом
Донецької міської ради був підписаний відповідний договір оренди земельної ділянки,
згідно з яким позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку
площею 87 кв.м., яка знаходиться на території АДРЕСА_1

Відповідно
до п.3 договору оренди від 21.06.2006р. на земельній ділянці знаходиться
існуючий торговий павільйон.

Як вказує
позивач, для власних потреб ним було проведено реконструкцію вказаного вище
павільйону, внаслідок чого останній на теперішній час являє собою об'єкт
нерухомого майна площею 36 кв.м.

15.04.2008р.
позивач звернувся до відповідача з заявою від 15.04.2008р. про визнання за
позивачем права власності на спірне майно.

Згідно
з резолюцією відповідача від 16.04.2008р. №259/76-08, зробленою на заяві
позивача, відповідачем клопотання позивача було залишено без задоволення як
безпідставне.

З
урахуванням викладеного, позивачем заявлені вимоги про визнання за ним права
власності на торгівельний павільйон загальною площею 36 кв.м., що розташований
поАДРЕСА_1

Відповідачем
в заяві №729/1-06 від 11.06.2008р. пояснень по суті позовних вимог не надано.

Виходячи
з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи,
суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи
наступне:

Відповідно
до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права.

Пунктом
5 ст.376 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших
осіб.

Таким чином, з урахуванням вимог
вказаної статті, необхідними умовами для визнання права власності на самочинно
збудоване майно є наявність у позивача права власності (користування) на
земельну ділянку, на якій розташоване спірне майно, а також встановлення того
факту, що самочинне будівництво не порушує прав інших осіб.

Відповідно
до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в
господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За
приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог
або заперечень.

Як
встановлено судом, згідно з наданим до матеріалів справи договором оренди
земельної ділянки від 21.06.2006р. позивач є користувачем земельної ділянки
площею 87 кв.м., яка знаходиться на території АДРЕСА_1

При
цьому, згідно з п.13 договору від 21.06.2006р. вказана земельна ділянка надана
в оренду позивачу для експлуатації торгового павільйону.

Як
вказує позивач, самовільне будівництво проведено ним у межах площі земельної
ділянки, визначеної договором оренди від 21.06.2006р. Ці обставини з боку
відповідача не спростовані.

З
урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач як землекористувач має
право на звернення до суду з вимогою про визнання його права власності на
підставі п.5 ст.376 Цивільного кодексу України.

Згідно
з наданим до матеріалів справи висновком про результати обстеження та оцінки
технічного стану конструкції поАДРЕСА_1, складеним ПП „Фреска”, встановлено, що
спірна будівельна конструкція позивача має фундамент, не містить у собі
будь-яких дефектів та знаходиться в нормальному стані, придатному для
експлуатації.

За
приписом ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Виходячи
з того, що згідно з ліцензією серії НОМЕР_1 "Фреска" надане право
здійснювати обстеження та оцінювання технічного стану будівельних конструкцій,
суд приймає до уваги вказаний вище висновок як доказ дотримання позивачем
будівельних норм і правил при будівництві спірного об'єкту.

На
підставі вищевикладеного, виходячи з того, що спірний об'єкт збудований на
земельній ділянці, користувачем якої є позивач, приймаючи до уваги надані до
матеріалів справи документи щодо оцінки технічного стану спірної конструкції,
суд дійшов висновку про відсутність порушень встановлених норм та правил при
будівництві спірного майна.

За
таких обставин, враховуючи вимоги п.5 ст.376 Цивільного кодексу України,
приймаючи до уваги надані до справи документи, а також відсутність будь-яких
доказів порушення будівництвом спірного об'єкту прав інших осіб, позовні вимоги
про визнання права власності на торгівельний павільйон загальною площею 36
кв.м., що розташований поАДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Враховуючи,
що за висновками суду, з боку відповідача не було припущено будь-яких
неправильних дій, внаслідок яких виник спір по цій справі, судові витрати у
відповідності із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягають
віднесенню на позивача повністю.

При
розгляді справи судом встановлено, що позивачем при подачі позовної заяви сплачене
державне мито в сумі 102,00 грн., що перевищує розмір державного мита,
встановленого для даної категорії справ.

За
таких обставин, надлишково сплачене позивачем державне мито в сумі 17,00 грн.
підлягає поверненню з державного бюджету України згідно із ст.47 Господарського
процесуального кодексу України.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 47, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Донецьк до Ленінської районної ради
м.Донецька, м.Донецьк задовольнити повністю.

Визнати
право власності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Донецьк на торгівельний
павільйон загальною площею 36 кв.м., що розташований поАДРЕСА_1

Повернути
Фізичній особі-підприємцюОСОБА_1, м.Донецьк з
державного бюджету України надлишково сплачене державне мито в сумі 17
грн. 00 коп.

Видати
довідку.

В
судовому засіданні 12.06.2008р. оголошено повний текст рішення.

Суддя