ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№
5/02-56

Колегія  суддів
Вищого господарського суду України
у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Львівської
області від 16.11.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 16.01.2008р.

у  справі
№5/02-56 господарського суду Львівської області

за позовом                 суб'єкта підприємницької
діяльності

ОСОБА_1

до відповідача          Відкритого
акціонерного товариства

"Банк "Фінанси
та кредит" в особі Львівського регіонального управління

третя особа               Сихівський відділ Державної
виконавчої служби Львівського міського управління юстиції

про                              визнання
виконавчих документів такими, що  не
підлягають виконанню

за участю представників:

СПД
ОСОБА_1 -не
з'явилися;

ВАТ "Банк
"Фінанси та кредит" -
не з'явилися;

Сихівський відділ ДВС
Львівського МУЮ - не
з'явилися

встановила:

Ухвалою
господарського суду Львівської області від 16.11.2007р. відмовлено у прийнятті
позовної заяви суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про визнання наказів
господарського суду Львівської області від 04.10.2007р. №19/168 такими, що не
підлягають примусовому виконанню на підставі п.1 ст.62 ГПК України (а.с.1, 16).

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2008р. ухвала
господарського суду Львівської області від 04.10.2007р. залишена без змін
(а.с.37-38).

Не
погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, СПД ОСОБА_1 звернувся до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх
скасувати, а позовну заяву направити до суду першої інстанції для розгляду по
суті.

В
обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на порушення норм
процесуального права, а саме ст.ст.12,62,99,101 ГПК України.

Відповідач
у справі - ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" у відзиві на касаційну
скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить прийняті у справі судові
акти залишити без змін.

Колегія
суддів, приймаючи до уваги, що в силу положень ч.2 ст.11113 ГПК
України, касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських
судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на
рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського
суду, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта,
знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно
до п.1 ч.1 ст.62 ГПК України, на підставі якої прийнята оскаржувана ухвала
судом першої інстанції, що залишена без змін апеляційною інстанцією, суддя
відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

В
силу ч.4 вказаної норми,  ухвалу про
відмову у прийнятті позовної заяви може бути оскаржено.

Вищевказана
норма правильно застосована судом першої інстанції, оскільки подана позовна
заява не може бути предметом розгляду в господарських судах в самостійному
позовному провадженні і такий висновок суду вірно підтриманий апеляційною
інстанцією з наступних підстав.

В
силу ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі:

-    справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі
щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім  визначених у вказаній нормі:

-     справи про банкрутство.

-    справи за заявами органів Антимонопольного
комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами
до їх компетенції:

-  справи,
що  виникають  з
корпоративних  відносин  у
спорах  між господарським товариством
та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який
вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських
товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням
діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Перелік
підвідомчих господарському суду справ, викладений у вказаній нормі, не є
виключним, на що вірно вказує скаржник у поданій ним скарзі.

Однак,
подана ним позовна заява не може бути предметом розгляду в господарських судах
у самостійному позовному провадженні з наступних підстав.

Відповідно
до поданої позовної заяви, позивач просив визнати такими, що не підлягають
примусовому виконанню накази господарського суду Львівської області від
04.10.2007р. у справі №19/18, видані на виконання рішення господарського суду
від 21.08.2007р.

Так,
відповідно до спірних наказів господарського суду, з СПД ОСОБА_1, підлягає
стягненню 3 838,11 доларів США пені та 39800доларів США основної
заборгованості.

Обґрунтовуючи
заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що вказані накази не
підлягають виконанню у примусовому порядку.

За
змістом ст.116 ГПК України наказ видається на підставі рішення господарського
суду і є виконавчим документом.

Згідно
ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Постановивши
видати наказ на виконання прийнятого рішення, суд визначився щодо порядку
виконання рішення -примусовий.

Рішення
господарського суду, у т.ч. в частині визначення порядку його виконання,
оскаржуються в установленому чинним законодавством порядку.

Виконання
рішень господарських судів у примусовому порядку регулюється нормами Закону
України "Про виконавче провадження". Норми зазначеного Закону
передбачають надання строку для добровільного виконання рішення при відкритті
виконавчого провадження (ст.30 Закону України "Про виконавче провадження).
Таким чином посилання скаржника на позбавлення його права на добровільне
виконання рішення суду у зв'язку з видачею
наказу безпідставне.

При
цьому, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби під
час виконання рішення господарського суду, в силу ст.1212 ГПК України,
розглядаються господарським судом, який прийняв рішення, у відповідній справі
без порушення нового провадження (також див. п.8 роз'яснення Вищого
господарського суду України від 28.03.2002р. №04-5/365).

Отже,
у випадку не надання строку на добровільне виконання рішення за відсутності на
те законних підстав, позивач не позбавлений права оскаржити відповідні дії чи
бездіяльність у встановленому чинним законодавством порядку.

Заяви
про визнання  наказу таким, що не
підлягає виконанню, згідно ст.117 ГПК України, також розглядаються
господарським судом, який видав наказ,
без порушення самостійного провадження, оскільки виконання рішення є
однією із стадій господарського судочинства.

Враховуючи
зазначене, Львівський апеляційний господарський суд постановою від 16.01.2007р.
правомірно залишив в силі ухвалу господарського суду Львівської області від
16.11.2007р. і підстав для зміни чи скасування прийнятих судових актів не має.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119-
11111, 11113  ГПК
України, колегія суддів

П
О С Т А Н О В И Л А :

постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2008р. у справі №5/2-56
господарського суду Львівської області залишити без змін, а касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 -без задоволення.

Головуючий  суддя
Кузьменко М.В.

Судді
Васищак І.М.

Палій В.М.