донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.04.2008 р.                                                              справа №22/20пн

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Кулебякіна О.С.

суддів

Волкова Р.В. , Запорощенка М.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

Чекменьова Л.О.представник за довір. № бн від 16.04.2008 р. - ТОВ "Меркурій", м.Харцизьк Донецької області;

Сюльгін Д.В. представник за довір. № 01-48-15 від 14.04.2008 р.; Чилімова А.В. представник за довір. № 01-48-28 від 12.11.2007 р. - Харцизька міська рада,

м. Харцизьк Донецької області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій", м.Харцизьк Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

18.03.2008 року

по справі

№ 22/20пн (Волошинова Л.В.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій", м.Харцизьк Донецької області

до

Харцизької міської ради, м.Харцизьк Донецької області

про

визнання права постійного користування земельними ділянками: площею 1,842569 га по вул. Шалімова у м. Харцизьку та площею 0,2953 га в мікрорайоні "Металургів" м. Харцизька

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.03.2008 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Меркурій”, м. Харцизьк оскаржило судове рішення в апеляційному порядку. Заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував пункт 3 ст. 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. та пункт „в” ст. 141 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р., оскільки неврахував, що позивач є правонаступником всіх прав та обов’язків Державного комунального підприємства - центральний міський ринок. В той же час, суд не застосував ті норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, зокрема, частину 2 ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. та частину 2 ст. 22 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”.

З наведених підстав, позивач вимагає скасувати судове рішення і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Харцизька міська рада, м. Харцизьк вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення місцевого господарського суду - законним.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Позивач просить визнати за ним право постійного користування земельними ділянками площею 1,842569 га по вул. Шалімова у м. Харцизьку та площею 0,2953 в мікрорайоні „Металургів” м. Харцизька посилаючись на те, що він є правонаступником Державного комунального підприємства - центральний міський ринок. Втім, відповідач рішенням від 15.03.2007 р. припинив право постійного користування землею комунального підприємства, визнав такими, що втратили чинність, державні акти та зобов’язав позивача оформити відвід земельних ділянок, що і спричинило виникнення спору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право постійного користування спірними земельними ділянками є припиненим з огляду на припинення юридичної особи землекористувача - Державного комунального підприємства - центральний міський ринок.

Апеляційна інстанція не погоджується з таким висновком, беручи до уваги наступне.

За договором купівлі-продажу державного майна від 02.06.1995 р. позивач придбав в процесі приватизації цілісний майновий комплекс міського ринку, розташований на спірних земельних ділянках, наданих в постійне користування Державному комунальному підприємству „Центральний міський ринок” . В силу частини 2 ст. 22 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” до позивача перейшли всі права і обов’язки приватизованого підприємства. Це положення закону було закріплено розпорядженням Харцизької міської ради від 26.02.1996 р. № 143-р про перереєстрацію комунального підприємства у Товариство з обмеженою відповідальністю „Меркурій”, а також статутом цього товариства.

На думку апеляційної інстанції, правонаступництво при приватизації носить універсальний характер і передбачає перехід до покупця об’єкту приватизації всіх без виключення прав і обов’язків приватизованого підприємства. Заперечення відповідача з цього приводу, з посиланням на особливий порядок набуття прав на землю є юридично неспроможними, оскільки не ґрунтуються на правових нормах. Тому, апеляційна інстанція вважає, що внаслідок приватизації міського ринку до позивача, поряд з іншими правами комунального підприємства, перейшло і право постійного користування спірними земельними ділянками.

На підтвердження своїх прав на землю, позивач надав довідку управління земельних ресурсів від 13.05.1999 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у складі цілісного майнового комплексу міського ринку придбано, в тому числі, і об’єкти нерухомості, що підтверджується актом оцінки від 13.05.1995 р. та свідоцтвом про право власності від 19.07.1995 р. Між тим, згідно до приписів ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р., який діяв в той період, при переході права власності на будівлю і споруду, разом з цим об’єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою у розмірах, передбачених законом. Тому, з зв’язку з придбанням об’єктів нерухомості, позивач у 1995 р. набув і право постійного користування земельними ділянками.

Та обставина, що правоустановлювальні документи на землю не були переоформлені, у зв’язку з веденням в дію Земельного кодексу України від 25.10.2001 р., не впливає на правову оцінку обґрунтованості позову. Адже, як зазначено у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 „Про застосування форми державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою” раніш видані державні акти на право постійного користування земельною ділянкою залишаються чинними і підлягають заміні лише у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Більш того, пункт 6 розділу Х „Перехідні положення” Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. щодо зобов’язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. у справі № 1-17/2005 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). У своєму рішенні Конституційний Суд України, зокрема, зазначив, що ст. 92 зазначеного Кодексу не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування землею, набуте в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що право постійного користування спірними земельними ділянками позивач набув у 1995 році з підстав, передбачених частиною 2 ст. 22 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” та ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. Це право впродовж тривалого часу не оспорювалось відповідачем, який у 2002 та 2005 р. р. дозволяв позивачу розміщення на спірних земельних ділянках об’єктів послуг. Станом на час пред’явлення позову, відповідач не визнає прав позивача на спірну земельну ділянку, тому останній мав законні підстави для звернення за судовим захистом.

Викладені обставини не були враховані судом першої інстанції, що і призвело до неправильного застосування матеріального закону. Зокрема, місцевий господарський суд помилково застосував п. 3 ст. 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. та пункт „в” ст. 141 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р., оскільки зазначені норми не мають відношення до випадків набуття прав на землю в порядку правонаступництва. Крім того, примусове припинення права користування землею, яке виникло у позивача у 1995 р. за змістом частини 1 ст. 143 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р., можливе виключно в судовому порядку.

На підставі викладеного, апеляційна інстанція вважає, що у суда першої інстанції не було правових підстав для відмови у позові.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду – скасуванню.

Керуючись ст. ст. 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2008 у справі № 22/20пн скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю „Меркурій” право постійного користування земельними ділянками: площею 1,842569 га по вул. Шалімова у м. Харцизьку та площею 0,2953 в мікрорайоні „Металургів” м. Харцизька.

Судові витрати покласти на відповідача.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Донецької області.

Головуючий          О.С. Кулебякін

Судді:          Р.В. Волков

М.Д. Запорощенко

Надруковано: 4 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС