ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2008 р. Справа № 5/479

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Мєснової Л.В. - представника за довіреністю від 30.09.2008р.,

від відповідача: Степченко Н.В. - керівник,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ріел-Сервіс", м.Житомир

на рішення господарського суду Житомирської області

від "22" серпня 2008 р. у справі № 5/479 (суддя Брагіна Я.В.)

за позовом Приватного підприємства "Ріел-Сервіс", м.Житомир

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", м.Житомир

про стягнення 65280,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 22.08.2008р. по справі № 5/479 у задоволенні позову Приватного підприємства "Ріел-Сервіс", м.Житомир до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", м.Житомир про стягнення 65280,00 грн. відмовлено.

Вважаючи, що зазначене рішення винесене з порушенням норм матеріального права, приватне підприємство "Рієл - Сервіс" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судовий акт з підстав, зазначених у скарзі, та прийняти новий - про задоволення позову (а.с. 2 - 4).

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, зокрема, наступне:

- в порушення п.п. 2.1, 6.3.3 договору від 01.02.2006р. та ст. 526 ЦК України, відповідач 04.12.2007р. підписав з ТОВ "Магазин №36" ЛТД договір купівлі - продажу та передав ТОВ "Магазин №36" ЛТД згідно акту прийому - передачі приміщення, що знаходиться за адресою: м.Житомир, проспект Миру, 15;

- посилання місцевого господарського суду на ч.1 ст.215 ЦК України є безпідставним, так як загальні вимоги щодо відповідності договору чинному законодавству при укладенні договору від 01.02.2006р. дотримано;

- місцевий господарський суд дійшов невірного висновку, що п.п. 3.3.2, 3.3.3 договору від 01.02.2006р. є нікчемним правочином, але судом не враховано той факт, що дані пункти у договорі відсутні, а тому й правові підстави для визнання їх нікчемними відсутні.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2006р. між позивачем та відповідачем укладено договір, у відповідності до п.2.1 якого, відповідач (замовник) передав позивачу (виконавцю) виключні права на пошук, а позивач (виконавець) надав відповідачу (замовнику) комплексну послугу з пошуку оптимального для відповідача (замовника) потенційного покупця (третьої особи) на статутний капітал (надалі - об'єкт), власником якого є відповідач (замовник), що знаходиться за адресою: м. Житомир, Проспект Миру,15 (а.с. 9 - 13, т.1).

Згідно п.2.3 договору від 01.02.2006р., відповідач (замовник) гарантує та підтверджує, що на момент укладання даного договору, протягом строку дії та під час укладання договору про відчуження об'єкту, об'єкт не є і без відома позивача (виконавця) не буде проданим, переданим безкоштовно, дарованим, заставленим, до статутного фонду інших юридичних осіб не є і не буде переданим.

Сторони (позивач та відповідач) досягли обопільної згоди щодо ціни об'єкту, що виставляється, - 8160000,00грн. (п.2.4. договору від 01.02.2006р.).

У відповідності з п. 2.1 договору, позивач (виконавець) протягом всього строку дії договору (договір безстроковий - п.11.1 даного договору) здійснює пошук потенційного покупця (третьої особи), проводить з ним переговори щодо укладення в майбутньому між ним та відповідачем (замовником) договору, яким буде визначений перехід права власності на об'єкт за ціною, погодженою з відповідачем (замовником). Враховуючи положення п. п. 2.1, 2.4 договору, між сторонами було досягнуто обопільної згоди, що будь - який договір про відчуження (щодо переходу права власності на об'єкт) об'єкту ( окремо або разом з іншими об'єктами нерухомого майна), у т.ч. внесення об'єкту до статутного фонду господарського товариства або іншої юридичної особи, про що буде в майбутньому укладений між третьою особою, запропонованою позивачем (виконавцем), та відповідачем (замовником), згідно даного договору вважатиметься укладеним за участі позивача (виконавця), у зв'язку з чим останній має безспірне право на отримання винагороди у розмірі , передбаченому п.7.1 договору. (п.п. 2.5, 2.6 договору від 01.02.2006р.).

Згідно п.п. 6.3.2, 6.3.3 договору від 01.02.2006р. відповідач (замовник) зобов'язався після укладення даного договору не вступати у будь - які переговори із будь - яким потенційним покупцем (третьою особою) без участі або без згоди позивача (виконавця), а у випадку виникнення подібних намірів - негайно повідомляти про це позивача (виконавця); не укладати без участі або без згоди позивача (виконавця) з будь - яким потенційним покупцем (третьою особою) об'єкту, запропонованим позивачем (виконавцем), або з будь - якою іншою третьою особою будь - які договори щодо об'єкту , в т.ч. договори спрямовані на його відчуження.

Пунктом 8.5 договору від 01.02.2006р. сторони передбачили, що у випадку невиконання або неналежного виконання Замовником (відповідачем) вимог п.п.5.2, 6.3.1 - 6.3.3 даного договору останній зобов'язується сплатити на користь Виконавця (позивача) неустойку у розмірі 0,8% від комерційної вартості об'єкта.

04.12.2007р. ТОВ "Колос" та ТОВ "Магазин №36" ЛТД уклали договір купівлі - продажу нерухомого майна, у відповідності до п.1.1 якого, ТОВ "Колос" передало у власність ТОВ "Магазин №36" ЛТД нежиле приміщення (магазину), що знаходиться за адресою: м. Житомир проспект Миру, 15 загальною площею 1555,30 кв.м. (а.с. 134 - 136, т.1).

Згідно акту прийому - передачі від 04.12.2007р., ТОВ "Колос" передало, а ТОВ "Магазин №36" ЛТД прийняло проданий 04.12.2007р. об'єкт - нежиле приміщення (магазину) загальною площею 1550,30кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, Проспект Миру, 15 (а.с. 140, т.1).

За вказаних обставин ПП "Ріел - Сервіс" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою від 29.05.2008р. про стягнення з ТОВ "Колос" 65280,00грн. (а.с. 3 - 4, т.1).

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що без його згоди відповідач здійснив відчуження об'єкту третій особі, чим порушив умови п.п. 6.3.1 - 6.3.3 договору, а тому, у відповідності до п. 8.5 договору від 01.02.2008р., відповідач повинен сплатити позивачу неустойку у розмірі 0,8% від комерційної вартості об'єкта, тобто 65280,00грн.

З огляду на викладене судова колегія вважає за необхідне відмітити наступне:

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ( ч.1,2 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України закріплено положення Конституції України про те, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно свідоцтва про право власності від 04.07.2005р. серії ЯЯЯ № 274013, ТОВ "Колос" на праві приватної власності належало нежиле приміщення загальною площею 1596,10кв.м. , яке розташоване у м. Житомирі по Проспекту Миру,15 (а.с. 33).

У відповідності до зазначених норм Конституції України та ЦК України, ТОВ "Колос" не могло бути обмеженим у здійсненні свого права власності на нежиле приміщення, яке розташоване у м. Житомирі по Проспекту Миру,15. Відповідач володів, користувався, розпоряджався зазначеним майном на власний розсуд та мав право вчиняти щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 3 ст.6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавста випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, визначивши у п.п., 6.3.2 - 6.3.3, 8.5 договору від 01.02.2006р. обмеження відповідача щодо розпорядження своїм майном (нежилим приміщення у м.Житомирі по Проспекту Миру,15) на власний розсуд (неможливість укладання без участі позивача з будь-яким потенційним покупцем договорів щодо зазначеного майна, в тому числі спрямовані на його відчуження) та відповідальність за таке розпорядження, сторони відступили від положень Конституції України та актів цивільного законодавства, які за своєю правовою природою є імперативними нормами.

У відповідності до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.1,2 ст. 215 ЦК України).

Згідно зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що п.п. 6.3.2 - 6.3.3, 8.5 договору від 01.02.2006р., які визначають обмеження відповідача щодо розпорядження своїм майном (нежилим приміщення у м.Житомирі по Проспекту Миру,15) на власний розсуд та відповідальність за таке розпорядження є нікчемним правочином і їх недійсність не потрібно визнавати судом.

Слід відмітити, що посилання позивача в апеляційній скарзі на невірність висновку місцевого господарського суду щодо нікчемності п.п. 3.3.2, 3.3.3 договору від 01.02.2006р., оскільки дані пункти у договорі взагалі відсутні, колегія суддів не приймає до уваги, так як у даному випадку місцевим господарським судом при оформленні оскаржуваного рішення допущено описку: замість зазначення п.п. 6.3.2 -6.3.3 , місцевий господарський суд помилково зазначив, що п.п. 3.3.2 - 3.3.3 договору від 01.02.2006р. є нікчемним правочином і їх недійсність не потрібно визнавати судом.

У відповідності до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Крім того, що згідно п.п. 4.2, 5.1, 5.2 договору 01.02.2006р., виконавець (відповідач) щомісяця інформує замовника про вжиті заходи щодо розміщення інформації про характеристики об'єкта, а також про понесені у зв'язку з цим витратами, про що складається відповідний звіт, який включається до звіту Виконавця (позивача) про виконання його зобов'язання , який передається Замовнику (відповідачу) за актом прийому - передачі, в порядку, встановленому даним договором; інформація про об'єкт та потенційного покупця (третю особу) передається Виконавцем (позивачем) Замовнику (відповідачу) за відповідним актом прийому - передачі, який підписується між сторонами у двох примірниках, при кожному випадку, коли Виконавець (позивач) запропонує Замовникові (відповідачу) третю особу в якості потенційного покупця об'єкту; після підписання сторонами акту прийому - передачі наданих за даним договором послуг, Виконавець (позивач) вважається таким, що належним чином виконав свої зобов'язання за даним договором.

Однак , всупереч зазначеним положенням договору від 01.02.2006р. та ст. 33 ГПК України, позивач не надав суду акти прийому - передачі, які б свідчили про належне виконання останнім своїх зобов'язань за вказаним договором.

Згідно зазначеного, колегія суддів вважає, що дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовою колегією встановлено повне та правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішення господарського суду Житомирської області від 22.08.2008р. у справі №5/479 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстави для скасування вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 22 серпня 2008 року у справі № 5/479 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ріел-Сервіс", м.Житомир - без задоволення.

2. Справу № 5/479 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим.:

1- до справи,

2,3 - сторонам,

4 - в наряд.