ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№
9/6429

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок
В.С.- головуючого,

Костенко
Т.Ф., Коробенко Г.П.

розглянувши
матеріали касаційного подання

Суб'єкта
підприємницької діяльності  - фізичної
особи ОСОБА_1

на
постановуЖитомирського
апеляційного господарського суду від 13.03.2008

у
справі

господарського
суду Хмельницької області

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності  - фізичної
особи ОСОБА_1

до:1.Головного управління Державного
казначейства України у Хмельницькій області; 2. Шепетівської районної
державної адміністрації

треті
особи:1.Головне
управління земельних ресурсів у Хмельницькій області; 2. Державне управління
охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області

за
участю

прокуратури
Хмельницької області

про

відшкодування
154627,02 грн. матеріальної шкоди

в
судовому засіданні взяли участь представники:

від
позивача:

не
з'явилися

від
відповідачів:

1.не
з'явилися; 2. Бузиль В.В.- дов.№ 4/04-14-995/2008

від
3-тіх осіб:

1. не
з'явилися; 2. не з'явилися

Від
Генеральної прокуратури:

не
з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Хмельницької області від 23.10.2007 позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнено
з Шепетівської районної державної адміністрації на користь приватного
підприємця ОСОБА_1- 55347,02 грн. шкоди, 553,47 грн. витрат зі сплати
державного мита, 42,23 грн. витрат зі сплати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

В
решті частині позовних вимог відмовлено.

Постановою
від 13.03.2008 Житомирського апеляційного господарського суду рішення
господарського суду Хмельницької області від 23.10.2007 скасовано в частині
стягнення з Шепетівської районної державної адміністрації 55347,02 грн.
матеріальної допомоги, з прийняттям в цій частині нового рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В
решті частині рішення залишено без змін.

Постанова
мотивовано тим, що позивачем передчасно, на власний ризик, понесено витрати за
договорами.

Не
погоджуючись з постановою СПД ФО ОСОБА_1 звернулась до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою і
просить її скасувати посилаючись на те, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права, зокрема,
ст. ст. ст. 22, 1166, 1173, Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону
України "Про об'єкти підвищеної небезпеки", ст. ст. 7, 15 Закону
України "Про екологічну експертизу",
ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія
суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта,
знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським
судом встановлено, що 20.12.2005
підприємець ОСОБА_1звернулась до голови Шепетівської районної державної
адміністрації із заявою, в якій просила направити комісію для вибору двох
земельних ділянок орієнтовною площею 0,4га та 1,0га для будівництва та
експлуатації бензинових заправок із сервісним обслуговуванням на території
Ленковецької сільської ради Шепетівського району.

Розпорядженням
голови Шепетівської районної державної адміністрації №62/2006-р від 14.02.2006
"Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок" підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва АЗС із земель
запасу (неугіддя) на території Ленковецької сільської ради орієнтовною площею
0,40га та 1,0га.

17.02.2006
Державною інспекцією екології та природних ресурсів в Шепетівському районі
надано висновок за № 49 про погодження вибору земельної ділянки площею 1,0га із
земель запасу (неугідь).

Однак,
висновком №18 від 17.01.2007 відділу оперативного та екологічного контролю
Поліського регіону матеріали вибору земельної ділянки підприємця ОСОБА_1не
погоджені та зазначено, що земельна ділянка не придатна для будівництва
бензинової заправки.

30.10.2006
Хмельницьке обласне головне управління земельних ресурсів надало висновок за
№93 державної експертизи землевпорядної документації - проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_1 на території Ленковецької сільської ради
для будівництва бензинової автозаправки із сервісним обслуговуванням.

15.11.2206
Шепетівська районна державна адміністрація (орендодавець) та СПД  ОСОБА_1(орендар) уклали  договір за №27, у відповідності до якого
орендодавець на підставі розпорядження від 08.11.2006 за №441/2006-р надав
орендареві із земель господарського двору на території Ленковецької сільської
ради, у тимчасове користування на умовах оренди, терміном на 20 років земельну
ділянку площею 1,0га для будівництва та експлуатації бензинової заправки з
сервісним обслуговуванням, який зареєстрований у Шепетівському районному
відділі Хмельницької регіональної філії ДП ЦДЗК -  02.03.2007 за № 01.

12.03.2007
Хмельницьким обласним головним управлінням земельних ресурсів за результатами
розгляду протесту Шепетівського міжрайонного прокурора №304 від 30.01.2007
видано наказ за №34 про скасування висновку державної експертизи землевпорядної
документації від 30.10.2006 за № 93.

Розпорядженням
голови Шепетівської райдержадміністрації №18/2007-р від 22.01.2007 -
розпорядження від 08.11.2006 змінено, підпункт 1.1 пункту 1 викладено в
редакції, відповідно до якої затверджено підприємцю ОСОБА_1 проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки площею 1,0га із земель господарського двору
на території Ленковецької сільської ради, змінивши цільове призначення
земельної ділянки з земель сільськогосподарського призначення на землі
автомобільного транспорту, а також доповнено пункт 1 підпунктом 1.3.1, згідно
якого ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку площею 1,0га із земель
автомобільного транспорту на території Ленковецької сільської ради для
будівництва та експлуатації бензинової автозаправки терміном на 20 років.

30.01.2007
Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області прийнято постанову у
цивільній справі №2-а-25 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Шепетівської районної
державної адміністрації, якою розпорядження Шепетівської райдержадміністграції
від 14.02.2006 та 08.11.2006 визнані недійсними та такими, що суперечать
інтересам територіальної громади.

Зазначена
постанова міськрайонного суду скасована постановою апеляційного суду
Хмельницької області від 26.03.2007 з прийняттям нового рішення про часткове
задоволення позову - визнання незаконними та скасування пункту 1.1
розпорядження голови Шепетівської районної державної адміністрації №441/2006
від 08.11.2006, яким передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,0га та
також розпорядження №18/2007 від 22.01.2007 в частині п.п. 1.1 та п.п.1.3.1.

За твердженням
позивача, нею витрачено для виготовлення документів на будівництво АЗС
154627,02грн., які Шепетівська райдержадміністрація зобов'язана відшкодувати в
зв'язку з видачею незаконного розпорядження №441/2006-р від 08.11.2006.

Згідно зі ст.16
Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб,
що встановлений договором або законом. Самостійним способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди.

Відповідно до
ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не
з її вини.

Фактами, з якими
матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за
заподіяння майнової шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням
заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі
ст.1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Статтею 33
Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що  кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, як
встановлено господарськими судами, позивач не довела завдання їй витрат
майнового характеру як невідворотного результату незаконних дій або
бездіяльності відповідача та наявності причинного зв'язку між понесеними нею
витратами та виданням розпоряджень №441/2006-р від 08.11.2006 та №18/2007-р від
22.01.2007, оскільки постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік
видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну
небезпеку" від 27.07.1995 за №554 (зі змінами), затверджено перелік видів
діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку і для яких
обов'язковим є здійснення державної експертизи. До зазначеного переліку віднесено
автозаправні станції.

Правові,
економічні, соціальні та організаційні основи діяльності, пов'язані з об'єктами
підвищеної небезпеки, визначені Законом України від 18.01.2001 за №2245-ІІІ
"Про об'єкти підвищеної небезпеки", за ст.7 якого, надання відповідно
до законодавства дозволів на спорудження і/або реконструкцію об'єктів
підвищеної небезпеки належить до повноважень Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, обласних, районних, Київської та Севастопольської міських рад
та інших рад у сфері діяльності, пов'язаної з об'єктами підвищеної небезпеки.

Порядок
будівництва і/або реконструкції об'єктів підвищеної небезпеки визначений
статтею 12 Закону України "Про об"єкти підвищеної небезпеки",
якою встановлено, що суб'єкт господарської діяльності, який планує будівництво
і/або реконструкцію об'єкта підвищеної небезпеки, зобов'язаний одержати дозвіл
на будівництво такого об'єкта відповідно до законодавства про містобудування.
Суб'єкт господарської діяльності, який планує будівництво об'єкта підвищеної
небезпеки на території села, селища, міста, також зобов'язаний попередньо
одержати відповідно до закону згоду відповідної ради на розміщення об'єкта на
такій території.

Суб'єкт
господарської діяльності одночасно з поданням зазначених у ч.3 цієї статті
документів з метою залучення відповідного громадського обговорення через засоби
масової інформації повідомляє про мету реалізації проекту; можливі негативні
наслідки впливу на життєдіяльність людей та довкілля; заходи та засоби,
передбачені проектом для запобігання аваріям, обмеження їх наслідків і захисту
людей та довкілля.

Як передбачено
ч.1 ст.10 Закону України "Про екологічну експертизу", замовники
екологічної експертизи об'єктів, що в процесі реалізації (будівництва,
експлуатації тощо) можуть негативно впливати на стан навколишнього природного
середовища, зобов'язані оголосити через засоби масової інформації про
проведення екологічної експертизи у спеціальній Заяві про екологічні наслідки
діяльності.

В матеріалах
справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачем дотримано вимоги
вищенаведених норм Законів.

Відповідно до
ст.24 Закону України "Про планування і забудову територій" дозвіл на
будівництво, для отримання якого фізичні та юридичні особи, заінтересовані в
здійсненні будівництва об'єкта містобудування, разом з заявою на його отримання
подають документ, що засвідчує право власності чи користування земельною
ділянкою.

Дозвіл на
будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування.

Суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що розпорядження Шепетівської районної державної
адміністрації від 08.11.2006 №441/2006-р дало право позивачу на отримання
вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання
дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному Законом
України "Про планування і забудову територій".

Відповідно до
пункту 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України
(в редакції, чинній на час звернення позивача до голови Шепетівської районної
державної адміністрації), розмежування земель державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 4
ст.16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що особа, яка
бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або

комунальної
власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання).

Частиною 3
ст.16 Закону України "Про оренду землі" закріплено норму, згідно якої
у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають
договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

У відповідності
до ч.3 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок
громадянам і юридичним особам зі зміною їх цільового призначення та із земель
запасу під забудову (що має місце у даному випадку) здійснюється за проектами
відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

В такому
випадку проект відведення є невід'ємним додатком до договору оренди.

Відповідно до
п.п. 3, 9, 10, 11 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження
Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних
ділянок" проект відведення земельної ділянки розробляється, зокрема, на
підставі рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або
Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить
надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Погоджений,
відповідно до чинного законодавства, проект відведення земельної ділянки
підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів.

Як зазначалося
вище, розпорядженням голови Шепетівської районної державної  адміністрації №62/2006-р від 14.02.2006,
докази скасування якого в матеріалах справи відсутні, підприємцю ОСОБА_3надано
дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для
будівництва АЗС із земель запасу (неугіддя) на території Ленковецької сільської
ради, орієнтовною площею 0,40га та 1,0га.

Однак, це не
вказує на те, що при наданні до державної адміністрації проекту відведення,
земельна ділянка може бути надана їй в оренду.

Суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що витрати понесені позивачем на виготовлення
проекту відведення земельної ділянки не є тими витратами, які залежать від
прийняття відносно неї Шепетівською райдержадміністрацією незаконного
розпорядження від 08.11.2006 за №441/2006-р, оскільки на це було її
волевиявлення при виборі земельної ділянки.

Статтею 18
Закону України "Про оренду землі" встановлено: договір оренди землі
набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до
ч.ч. 2, 3 ст. 125 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати
до використання земельної ділянки до

встановлення її
меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї,
та державної реєстрації забороняється.

Договір оренди
земельної ділянки площею 1,0га від 15.11.2006 зареєстрований в Шепетівському
районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК 02.03.2007 за номером 01.

Докази на
підтвердження того, що договір оренди земельної ділянки від 15.11.2006 визнано
недійсним у встановленому чинним законодавством порядку, або скасовано його
державну реєстрацію, в матеріалах даної справи відсутні.

Суд апеляційної
інстанції встановив, що не маючи достатніх підстав для користування земельною
ділянкою, позивач передчасно, на власний ризик розпочала підготовку документів,
пов'язаних з будівництвом АЗС.

Зважаючи
на викладене, колегія суддів вважає, що
Житомирським апеляційним господарським судом дана правильна юридична
оцінка обставинам справи, тому постанова відповідає  чинному законодавству України та обставинам
справи і підстав для її  скасування  немає.

На
підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В
задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову
від 13.03.2008 Житомирського
апеляційного господарського суду
зі  справи № 9/6429 залишити без
змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко