ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№ 4/184-64(1/39-64)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Першиков Є.В.

суддів

Муравйов О.В.

Ходаківської І.П.

розглянувши

касаційне подання

Заступника військового прокурора Вінницького гарнізону

на

постанову від 26.02.2008 р. Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№ 4/184-64 господарського суду Волинської області

за позовом

Військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України м.Вінниця

до

ТОВ "Завод будівельних конструкцій ", м. Луцьк

про

стягнення 547 377 грн. 9 коп.

За участю представників сторін:

від позивача –Салтинський С.С., за довіреністю

від відповідача – Костючок С.Ю., за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод будівельних конструкцій" про стягнення 547 377, 90 коп.

Рішенням господарського суду Волинської області від 22.01.2008 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 р., в позові відмовлено.

Заступник військового прокурора Вінницького гарнізону звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 р. та на рішення господарського суду Волинської області від 22.01.2008 р., вважаючи, що рішення та постанова прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

У зв’язку з цим скаржник просить постанову та рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги військового прокурора Вінницького гарнізону в повному обсязі.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 28.05.2008 р. у зв’язку з відпусткою судді Данилової Т.Б. для перегляду в касаційному порядку справи утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Муравйов О.В., Ходаківська І.П.

29.05.2008 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 05.06.08р.

Розглянувши матеріали справи та касаційного подання, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2004 р. між ТОВ "Завод будівельних конструкцій" - "Забудовник", Міністерством оборони України, в особі голови постійно діючого тендерного комітету Міністерства оборони України з організації та здійснення процедур закупівель товарів, робіт і послуг у сфері будівництва та придбання житла для військовослужбовців та членів їх сімей за державні кошти - "Пайовик" та Подільським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України "Платник", було укладено договір № 227/УПЦ-61Д про пайову участь у будівництві житла.

Відповідно до п.п.1.3, 1.6 та 2.1 договору № 227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р. "Забудовник" будує та передає в строк не пізніше 30.09.2005 р., а "Пайовик" приймає та оплачує через "Платника" вартість 38 квартир загальною площею 4037,10 м за ціною 1468грн. за 1 м згідно адресного переліку (додаток №1 до договору № 227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р.), загальна вартість яких становить 5 926 463,00грн.

Розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування "Платником" на розрахунковий рахунок "Забудовника" коштів за житло відповідно до графіку фінансування (додаток №2 до договору №227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р.), при цьому остаточний розрахунок за передане житло здійснюється після здачі даного житлового будинку в експлуатацію і передачі, через "Платника", "Пайовику" належних йому квартир та оформлення їх у загальнодержавну власність в оперативне управління останнього.

Відповідно до п. 3.1 договору №227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р. "Забудовник" взяв на себе зобов'язання у випадку невиконання умов договору щодо термінів передачі, якості, кількості чи загальної площі квартир, сплатити "Платнику" пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від повного обсягу перерахованої останнім суми за кожну добу прострочення з врахуванням змін розмірів облікових ставок за курсом НБУ, а також відшкодувати понесені внаслідок нього пайовиком збитки понад сплати пені в повному обсязі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.05.2005 р. та 28.07.2005 р. між ТОВ "Завод будівельних конструкцій", Міністерством оборони України, та Подільським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, було укладено дві додаткові угоди до договору про пайову участь у будівництві житла № 227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р..

Предметом, додаткових угод було внесення змін у пункт 3.3.1 договору №227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р. щодо порядку внесення пайових внесків та пункт 2.1 договору щодо збільшення договірної ціни (вартості житла, що має передаватись) до 6 192 679,96 грн. Інші пункти договору залишились незмінними.

Додатковою угодою №2 від 28.07.2005 р. у зв'язку із зміною середньо-регіональної вартості будівництва одного квадратного метра загальної площі житла по Рівненській області, встановленої Держбудом України станом на 01.12.2004 р., було збільшено суму договору на 266 216 гри. 96 коп., в результаті чого загальна сума договору склала 6 192 679 грн. 96 коп.

Відповідно графік фінансування ІІІ-го кварталу 2005 року збільшився на 233046,00 грн., перерахування яких було здійснено платіжними дорученнями: № 339/1546720 від 17.10.2005 р., № 54 від 21.10.2005 р..

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно умов договору №27/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р. та додаткових угод від 07.05.2005 р. і від 28.07.2005 р. відповідачу станом на 25.10 2005 р. було перераховано 5 883 046 грн. 00 коп., що складає 95% від загальної суми договору.

На виконання договору № 227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р. відповідачем по акту передачі 29.09.2005 р. передано 2 квартири загальною площею 208,0 м2 на загальну суму 305 344 грн. 00 коп.

Згідно п. 1.6 договору № 227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р. "Забудовник" повинен був передати квартири не пізніше 30.09.2005 р., тобто у третьому кварталі 2005 року, з остаточною загальною площею квартир, яка уточнюється після отримання відповідної технічної документації з місцевого бюро технічної інвентаризації, тому у графіку фінансування на 4-ий квартал 2005 року поставлено залишок ліміту по договору, що складає 5% і становить 309 633 грн. 96 коп.

Під час судового засідання з’ясовано, що відповідач, станом на 25.04.2006 р. своєчасно не виконав договірні зобов'язання та фактично затримав передачу 36 квартир на термін більше 7 місяців, порушуючи цим взяті на себе зобов'язання.

Пунктом 4.2 договору № 227/УПЦ-61Д від 24.12.2004 р. передбачено, що "Забудовник" за несвоєчасне виконання взятих ним на себе відповідно до абзацу "а)" пункту 3.1. договору обов’язків сплачує "Платнику" пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми перерахованої "Платником" за договором, яка згідно розрахунку позивача складає 547 377 грн. 90 коп. за період з 25.10.2005р. по 25.04.2006р.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що позов про стягнення пені подано зі спливом строку позовної давності в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Однак такого висновку суд дійшов без належної правої оцінки обставин справи.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 1 ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно п. 11 роз’яснення Вищого арбітражного суду України № 01-6/438 від 16.04.1993 р. „Про деякі питання застосування позогвної давності при вирішенні господарських спорів” якщо відповідно до чинного законодавства або за договором неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочки виконання зобов'язання, строк позовної давності необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо.

Враховуючи наведене, строк позовної давності в один рік щодо нарахованої пені за період з 30.01.2006 р. по 01.04.2006 р. в сумі 183 461,82 грн. на дату подання позову не сплинув.

Отже, стосовно стягнення пені за вказаний період, судом безпідставно відмовлено в позові, тому судові рішення в цій частині підлягають зміні.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Заступника військового прокурора Вінницького гарнізону задовольнити частково.

Постанову від 26.02.2008 р. Львівського апеляційного господарського суду та рішення від 22.01.2008 р., господарського суду Волинської області у справі № 4/184-64 змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Завод будівельних конструкцій" на користь Подільського управління капітального будівництва Міністерства оборони України 183 461,82 грн. пені.

Витрати по державному миту відповідно стягнутій сумі віднести на відповідача.

Видачу наказів покласти на господарський суд Волинської області.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді О. Муравйов

І. Ходаківська