ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"16" вересня 2008 р.           Справа № 2/106-08

за позовом                     товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-фінансовий дім                                         «NAVIGATOR», с. Коржі Баришівського району

до відповідача          товариства з обмеженою відповідальністю «Трубіж», с. Коржі

про                              стягнення 15980,51 грн.,

Суддя О.В. Конюх

за участю представників сторін:

від позивача:                    Бондаренко Б.С., уповноважений, довіреність від 05.03.2008р. №2;

від відповідача:          Іванченко І.М., уповноважений, довіреність від 26.06.2007р. б/н

СУТЬ СПОРУ :

позивач –товариство з обмеженою відповідальністю „Торгово-фінансовий дім «NAVIGATOR», с. Коржі Баришівського району звернувся до господарського суду Київської області з позовом до відповідача –товариства з обмеженою відповідальністю «Трубіж»,

с. Коржі, в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 15980,51 грн., в тому числі суму поворотної фінансової допомоги 11000,00 грн., пеню в сумі 892,05 грн., збитки, завдані інфляційними процесами в сумі 3761,17 грн., 3% річних в сумі 327,29 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не повернув позивачу надану на зворотній основі фінансову допомогу за договором ввід 29.03.2007р. в обумовлений договором строк, таким чином відповідач повинен сплатити суму боргу з врахуванням нарахованої передбаченої договором пені . Крім того, з відповідача належать до стягнення три проценти річних та збитки, завдані інфляційними процесами, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Відповідач подав суду відзив на позов від 22.07.2008р. № 202 та доповнення до відзиву від 22.07.2008р. № 203, в яких проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити повністю. Заперечення мотивовані тим, що всупереч вимогам ст. 207 ЦК України спірний договір від 29.03.2007р. з боку позичальника –товариства з обмеженою відповідальністю «Трубіж»підписаний не був, відповідно відсутні підстави вважати, що він є укладеним. Відповідач не заперечує факт отримання від позивача суми фінансової допомоги

11000,00 грн., однак, оскільки сторонами не було погоджено строки повернення коштів, а з боку позивача вимоги та претензії не направлялися, відсутні підстави твердити, що відповідач порушив свої зобов’язання щодо повернення фінансової допомоги.

Позивачем подано також заяву про уточнення позовних вимог в якій він твердить, що відповідно до ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладення договору позики може бути не тільки договір, але й представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, відповідно позивач просить суд, виходячи з наявних у суду доказів отримання відповідачем (позичальником) від позивача (позикодавця) грошових коштів, стягнути з відповідача заявлені суми боргу, пені, 3% річних та збитків, завданих інфляційними процесами, відповідно до умов укладеного договору позики.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача оригіналу примірника спірного договору від 26.03.2008р. В судових засіданнях представник відповідача неодноразово наполягав на тому, що зазначений договір з боку товариства з обмеженою відповідальністю підписаний не був і в документації відповідача такий договір відсутній.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями позивача. Ухвалою голови господарського суду Київської області від 05.08.2008р. в порядку ст. 69 ГПК України було продовжено строк розгляду справи на один місяць.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-фінансовий дім «NAVIGATOR», с. Коржі (далі –ТОВ «ТФД «Навігатор») до відповідача –товариства з обмеженою відповідальністю «Трубіж», с. Коржі (далі ТОВ «Трубіж») з уточненнями, вислухавши пояснення представників сторін та вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

встановив:

відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. За правовим змістом відносини сторін є договором позики. Згідно визначення ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Оскільки зміст правочину між сторонами зафіксований в документах (платіжному дорученні від 29.03.2007р. яким на рахунок відповідача позивачем було перераховано суму 11000,00 грн., призначення платежу фінансова допомога на зворотній основі, згідно реєстру оплачених платіжних документів за 29.03.2007р., проведених Баришівським відділенням БФ Райффайзен Банк Аваль, арк. справи 12), сторони не порушили вимог частини 1 ст. 208 ЦК України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами. Крім того, відповідно до абзацу другого ст. 1046, частини 2 ст. 1047 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей і на підтвердження укладення договору позики може бути представлений інший документ, який посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми. Відповідачем не надано доказів того, що сума 11000,00 грн. була ним повернута відповідачу як безпідставно отримана, крім того, ні позивач не відповідач не заперечують факт отримання суми

11000,00 грн. фінансової допомоги на зворотній основі відповідачем від позивача, таким чином зазначений факт є встановленим судом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Однак, як вбачається з копії договору від 29.03.2007р., доданої до позовної заяви (арк. справи 11), та наявного у позивача та представленого в судовому засіданні оригіналу зазначеного договору, текст спірного договору відповідачем підписаний не був. Відповідно до частини 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Крім того, пункт 3.1 договору від 29.03.2007р. містить положення про те, що договір набуває чинності з дня його підписання та посвідчення печатками. Відповідно до вищевикладеного, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами погоджено строки (два місяці згідно пункту 1.1) та умови повернення (в грошовому виразі згідно пункту 1.2) зворотної фінансової допомоги у спосіб, передбачений договором від 29.03.2008р. За таких обставин суд керується положеннями частини 2 ст. 530 ЦК України, яка передбачає, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений, або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що термін виконання зобов’язання відповідачем перед позикодавцем –ТОВ «Навігатор»по поверненню фінансової допомоги в сумі 11000,00 грн. має визначатися в семиденний термін з дня пред’явлення позикодавцем вимоги про повернення коштів.

Суду не надано доказів того, що ТОВ «Навігатор»звертався до ТОВ «Трубіж»з вимогами або претензіями про повернення отриманої відповідачем суми зворотної фінансової допомоги. Зазначений факт ані позивачем ані відповідачем не заперечується. Крім того, відповідно до пункту 11 листа ВГСУ від 11.04.2005р. № 01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році»надіслання сторонам копії позовної заяви і доданих до неї документів є виконанням позивачем процесуального обов’язку, покладеного на них ст. 56 ГПК України, а не пред’явленням вимоги боржникові.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи. Таким чином, враховуючи те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, судом встановлено відсутність факту порушення (прострочення) відповідачем свого зобов’язання щодо повернення отриманої на зворотній основі фінансової допомоги в сумі 11000,00 грн., відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу по зворотній фінансовій допомозі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, 3% річних та збитків, завданих інфляційними процесами, суд вважає їх також необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) є штрафними санкціями, які учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити кредитору в разі порушення (невиконання або неналежного виконання) ним зобов’язання. Стаття 625 ЦК України встановлює обов’язок боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, в разі прострочення ним виконання грошового зобов’язання.

Оскільки судом встановлена відсутність з боку відповідача порушення (прострочення) зобов’язання щодо повернення отриманої на зворотній основі фінансової допомоги, відповідно нарахування штрафних санкцій за відсутнє порушення є необґрунтованим.

Крім того, відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Оскільки договір від 26.03.2007р., який пунктами 2.2 та 2.3 передбачав нарахування штрафу в разі відмови позичальника від виконання зобов’язань за договором та нарахування пені в разі прострочення повернення фінансової допомоги, відповідачем підписаний не був, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами в письмовій формі укладено договір щодо умов нарахування штрафу та пені. Відповідно вимоги позивача про стягнення з відповідача

892,05 грн. пені, 3761,17 грн. збитків, завданих інфляцією, 327,29 грн. річних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-фінансовий дім «NAVIGATOR», с. Коржі до відповідача –товариства з обмеженою відповідальністю «Трубіж», с. Коржі задоволенню не підлягає. Разом із тим суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права звернутися з позовом до відповідача про повернення зворотної фінансової допомоги з інших підстав, за умови дотримання вимог частини 2 ст. 530 ЦК України.

Беручи наведене вище до уваги, керуючись ст.ст. 11, ч. 1, 2 ст. 207, ч.1 ст. 208, ст.ст. 525, 526, ч.2 ст. 530, ст.ст. 547, 549, 610, 629, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 173, 230 ГК України, пунктом 11 листа ВГСУ від 11.04.2005р. № 01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році», ст.ст. 32, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові товариству з обмеженою відповідальністю «Торгово-фінансовий дім «NAVIGATOR» відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя                                          Конюх О.В.

Повний текст рішення підписаний 18.09.2008р.