ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.09.2008

Справа №2-7/7479-2008А

За позовом: Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної республіки Крим (95026, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, 14а, ідентифікаційний код 20727038)

До відповідача: Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим (95040, м. Сімферополь, пров. Елеваторний, 4, ідентифікаційний код 08680299 )

Про стягнення 36 939, 33 грн.

Суддя господарського суду АР Крим І. І. Дворний Секретар судового засідання В. Є. Євген’єва

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Париляк В.І. – предств., дов. № 10 від 11.02.2008р.

Від відповідача – Данченко О. О., предст., дов. №19/23 від 13.02.2008 р.

Сутність адміністративної справи:

Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим про стягнення 36 939, 33 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю у відповідача заборгованості зі сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування за березень 2008 року у сумі 10 333, 96 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача фінансові санкції у розмірі 26 605, 37 грн., які були нараховані відповідачу за порушення вимог чинного пенсійного законодавства України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що заборгованість Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим перед Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим зі сплати страхових внесків за березень 2008р року була погашена в повному обсязі, оскільки платіжними дорученнями №182 від 04.07.2008 р. та №189 від 04.07.2008 р, № 191 від 04.07.2008р., № 190 від 04.07.2008р. були перераховані грошові кошти у розмірах 10 834, 96 грн., що на 501 грн. більше ніж сума недоїмки. В часини нарахування фінансових санкцій відповідач проти позову не заперечує.

В запереченнях на відзив Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим вказує на те, що сплачені відповідачем кошти у сумі 10 834, 96 грн. були перераховані на погашення недоїмки, яка виникла раніше, тобто в порядку календарної черговості.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим зареєстровано в Управлінні Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (реєстраційний номер 13-01-43-а).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІУ від 09.07.2003 р.

Згідно зі ст. 1 цього Закону страхувальниками визнаються роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 14 Закону №1058 страхувальниками відповідно до цього Закону є, у тому числі, роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

П. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України №1058 встановлений обов'язок страхувальників нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини 6 статті 20 вказаного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є:

- для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць;

- для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал.

З матеріалів справи вбачається, що загальна сума самостійно задекларованих страхових внесків на загальнообов’язкове держане пенсійне страхування Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим за березень 2008 року (з урахуванням суми внесків із сум грошового забезпечення) складає 10 333, 96 грн. (а. с. 10-11).

П. 5.1.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 р., передбачено, що нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі — недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

П. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов’язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що на виконання цієї норми Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим на адресу Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим була направлена вимога №Ю-738 С від 06.05.2008 р. на сплату недоїмки у розмірі 10 333, 96 грн. (а. с. 8). Вимога була отримана відповідачем 12.05.2008 р., про що свідчить підпис уповноваженого працівника у поштовому повідомленні. (а. с. 9)

У зв’язку з несплатою відповідачем в добровільному порядку недоїмки у зазначеному розмірі позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з наявних в матеріалах справи платіжних доручень №190, № 191, № 182 та №189 від 04.07.2008 р. (а. с. 13-14) вбачається, що відповідачем в добровільному порядку була повністю погашена сума заборгованості зі сплати внесків за березень 2008 року у загальному розмірі 10834, 96 грн., що на 501,00 грн. більше ніж сума задекларованих внесків за березень 2008 року. Про це свідчить, зокрема, рядок «призначення платежу» у зазначених платіжних дорученнях.

У той же час, Управлінням ПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя заперечується цей факт з посиланням на те, що сплачені відповідачем кошти були перераховані на погашення боргу, який виник раніше. При цьому позивач посилається на частину 5 ст. 106 Закону України №1058, яким передбачено, що у разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Однак, суд не може погодитися з правомірністю вказаної позиції позивача з наступних підстав.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» від 05.04.2001р. №2346-Ш з наступними змінами і доповненнями при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Дата прийняття розрахункового документу на виконання фіксується банком. При цьому, під переказом розуміється рух певної суми грошових коштів з метою їх зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі (ст. 1 Закону).

Надані суду відповідачем платіжні доручення про повну сплату страхових внесків за березень 2008 року оформлені належним чином, містять посилання на призначення платежів та прийняті банком до виконання.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 5.3 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 січня 2002 р. N 2-4, дані про надходження платежів до відповідного органу Пенсійного фонду України повинні бути відображені в особових рахунках платників. При обробці розрахункових документів про сплату платежів до Пенсійного фонду України в автоматичному режимі з використанням електронного реєстру розрахункових документів відповідальною особою, яка проводить їх обробку, за зовнішніми ознаками перевіряються дані заповнення реквізиту "Призначення платежу" на відповідність необхідним вимогам.

Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст.. 22). Конституція України має вищу юридичну силу (ст. 8).

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

П. 3 ст. 47 Господарського кодексу України передбачає, що держава гарантує недоторканність майна і забезпечує захист майнових прав підприємця.

Отже діючим законодавством також закріплено право власника вільно, за власною ініціативою та на свій розгляд, володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном та гарантії недоторканості майна з боку держави.

У відповідності зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування і їх посадови особи зобов’язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Суд звертає увагу на те, що серед прав органів пенсійного фонду України, передбачених ст. 64 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” відсутнє право самостійно, без згоди на то страхувальника або відповідного рішення суду, визначати призначення платежів. Положення ж ч. 5 ст. 106 Закону України №1058 на думку суду стосується виключно випадків, коли страхувальником сплачуються страхові внески без зазначення призначення платежу. В свою чергу, сплата відповідачем поточної заборгованості жодним чином не позбавляє позивача права на звернення до суду з вимогою про стягнення простроченої заборгованості в примусовому порядку.

Суд зазначає, що позивач мав право на перерахування суми на погашення боргу, який виник раніше, лише у розмірі 501, 00 грн., тобто у сумі, що перевищує розмір задекларованих за березень 2008 року внесків.

Норма законодавства, яка б надавала органу пенсійного фонду право самостійно розпоряджатися коштами, які містять посилання на призначення платежів страхувальника на свій розсуд, позивачем суду не наведена..

Оскільки в процесі розгляду справи позивач не заявив клопотання про відмову від позовних вимог в частині стягнення недоїмки, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим в частині стягнення з відповідача заборгованості за березень 2008 року у сумі 10 333, 96 грн. слід відмовити у зв’язку зі сплатою вказаної суми недоїмки в добровільному порядку.

Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 64 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Так, п.2 ч.9 ст. 106 Закону України № 1058 предбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальника страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, виконавчими органами Пенсійного фонду накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум — у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

20 відсотків зазначених сум — у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно;

50 відсотків зазначених сум — у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 13 ст. 106 Закону України №1058 про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев’ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2008 р. Управлінням ПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя було прийнято Рішення № 526, яким на Підприємство Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим був накладений штраф у розмірі 17 018, 53 грн. та нарахована пеня у сумі 9, 586, 84 грн. Рішення про застосування штрафних санкцій було отримано відповідачем 12.05.2008 р., про що свідчить підпис працівника відповідача в поштовому повідомленні.

У той же час, Підприємство Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим не надало суду доказів сплати ним фінансових санкцій у розмірі 26 605, 37 грн. (17 018, 53 грн. + 9 586, 84 грн.), у той час як відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Більш того, наявність заборгованості у вказаному розміру не заперечується відповідачем по суті.

Таким чином позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим підлягають частковому задоволенню на суму 26 605, 37 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем — фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Приймаючі до уваги викладене, керуючись ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Адміністративний позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим (95040, м. Сімферополь, пров. Елеваторний, 4, ідентифікаційний код 08680299) на користь Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим (95026, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, 14а, р/р 5501 в КРД ЗАТ «Райффайзен банк «Аваль», МФО 324021, ідентифікаційний код 20727038) фінансові санкції у сумі 26 605, 37 грн.

3.          В іншій частині позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.