ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"20" травня 2008 р.           Справа № 5/086-08

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Амако Україна”, с. Проліски, Бориспільський р-н.

до

Приватного підприємства “Багатир”, с. Хотів, Києво –Святошинський р-н.

про

стягнення 33047,25 грн.

за участю представників:

позивача:

Мельник І. В. –дов. від 19.05.2008р. № 19

відповідача:

не з’явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Амако Україна” (далі –позивач) до Приватного підприємства “Багатир” (далі –відповідач) про стягнення 33047,25 грн., з яких 25501,04 грн. основний борг, 3438,79 грн. пені, 640,75 грн. 3% річних та 3466,67 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань щодо здійснення розрахунку за поставлений товар.

Представником позивача в порядку ст. 22 ГПК України подано до суду заяву № 100379 від 12.05.2008р. про уточнення позовних вимог, в якій останній зменшує заявлену до стягнення суму та просить суд стягнути з відповідача 25501,04 грн. основного боргу, 2343,30 грн. пені, 827,29 грн. 3% річних та 4274,80 грн. інфляційних втрат.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги в редакції заяви про уточнення позовних вимог та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду від 17.03.2008 року та від 10.04.2008 року, в судове засідання двічі не з’явився, відзиву на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір № 370/225577 від 05.04.2007р. (далі –договір) відповідно до умов якого позивач - продавець зобов’язався передати у власність покупця - відповідача, а відповідач в порядку та на умовах визначених у договорі зобов’язався прийняти та оплатити насіння цукрового буряку (надалі –товар) у кількості, терміни і за цінами, зазначеними у договорі (п. 1.1 договору).

Згідно п. 5.1 договору позивач поставляє товар відповідачеві на умовах ЕХW (склад продавця, Київська область, с. Проліски), згідно Інкотермс 2000р., протягом десяти робочих днів з моменту підписання договору, але не раніше 20.04.2007р.

У відповідності до п. 5.2 договору, право власності на товар переходить від позивача до відповідача в момент отримання товару відповідачем за умови отримання позивачем 100% оплати за товар.

Загальна вартість товару з урахуванням ПДВ складає 37301,04 грн., з яких вартість товару без урахування ПДВ –31084,20 грн., сума ПДВ –2616,84 грн. (п. 6.2 договору).

Згідно п. 7.1 договору, відповідач зобов’язався зробити оплату в розмірі 37301,04 грн., що становить 100% від загальної суми договору до 10.05.2007р. Відповідач зобов’язався здійснити оплату шляхом перерахування суми, визначеної в п. 6.2 договору на розрахунковий рахунок позивача (п. 7.2 договору).

Договір набирає сили з моменту його підписання, і діє до повного виконання сторонами умов договору (п. 12.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар - насіння цукрового буряку на загальну суму 37301,04 грн., що підтверджується видатковою накладною № 105452/225577 від 19.04.2007р., а відповідач на підставі довіреності серії ЯЛЧ № 294537 від 19.04.2007р. вказаний товар отримав, завірені копії накладної та довіреності залучені до матеріалів справи. Загальна вартість насіння, поставленого згідно договору, склала 37301,04 грн.

Разом з тим, відповідач в порушення умов договору свої зобов’язання щодо здійснення оплати за поставлений товар виконав частково перерахувавши позивачу 05.07.2007р. 7800 грн. та 13.07.2007р. 4000 грн., загалом 11800 грн., що підтверджується виписками банку, копії яких долучені до матеріалів справи.

Станом на час розгляду справи за відповідачем рахується борг в розмірі 25501,04 грн. (37301,04 грн. –11800 грн. = 25501,04 грн.) різниця між перерахованими коштами та вартістю поставленого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 25501,04 грн. заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати нараховані за період з серпня 2007р. по лютий 2008р. та складають 4247,80 грн., три проценти річних з простроченої суми нараховані за період з 11.05.2007р. по 12.05.2008р. і складають 827,29 грн.

Розрахунок позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Крім того, позивач на підставі п. 11.2 договору просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості неоплаченого насіння за кожний день прострочення, розмір якої за уточненим розрахунком за період з 11.05.2007р. по 06.11.2007р. складає 2343,30 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст.1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок пені відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 25501,04 грн. основного боргу, 2343,30 грн. пені, 827,29 грн. 3% річних та 4247,80 грн. інфляційних втрат є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті державного мита та витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства “Багатир” (08171, Київська область, Києво - Святошинський р-н., с. Хотів, вул. Шевченка, 72-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Амако Україна” (08322, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Проліски, вул. Броварська, 2, ) 25501 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот одна) грн. 04 коп. основного боргу, 2343 (дві тисячі триста сорок три) грн. 30 коп. пені, 827 (вісімсот двадцять сім) грн. 29 коп. 3% річних, 4247 (чотири тисячі двісті сорок сім) грн. 80 коп. інфляційних втрат, 329 (триста двадцять дев’ять) грн. 19 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя

Дата підписання рішення 26.08.2008р.