ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 09-07/792а

"16" травня 2008 р., 14 год. 30 хв.           м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Курченко Н.М.,

при секретарях –Мирошниченко Б.В., Лавріненко С.І.

за участю представників сторін: позивача –Ярмолінський Ю.В. за посадою, Амеліна О.С. за довіреністю, відповідача –Пилипенко Р.Б., Франчук Т.М., Липовий В.П. за довіреностями, третьої особи - Пилипенко Р.Б. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський Торговий дім», смт. Катеринопіль до Державної податкової інспекції у Катеринопільському районі, смт. Катеринопіль, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна податкова адміністрація в Черкаській області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2005 року позивачем подано позов про визнання недійсними з підстав невідповідності вимогам законодавства податкових повідомлень-рішень Звенигородської ОДПІ:

- від 15.10.2004 р. №/0 про визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 18720грн., у тому числі: 12480грн. основного платежу і 6240грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- від 22.12.2004 р. №/2 про визначення позивачу суму завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі –ПДВ) за вересень 2003р. у розмірі 37 825грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне:

- висновок відповідача про неправомірність включення позивачем до складу валових витрат - витрат на придбання насіння соняшника, яке в подальшому зіпсувалося і було знищено не відповідає вимогам п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»;

- право позивача на віднесення вказаних витрат до складу валових не залежить від фактів псування і знищення насіння соняшника;

- відповідачем неправильно визначений продавець майна, у якого позивачем 01.09.2003р. був придбаний на прилюдних торгах майновий комплекс комбікормового заводу, таким продавцем позивача вважає не СДП „Укрспецюст”, який був організатором прилюдних торгів, а власника майнового комплексу – ТОВ „Агро”.

Заявою про збільшення позовних вимог від 28.02.2005 року позивач додатково просить визнати недійсним рішення Звенигородської ОДПІ від 22.12.2004 р. №/0 про визначення позивачу податкового зобов’язання з ПДВ за вересень 2003р. у сумі 42582грн. у тому числі: 28388грн. основного платежу і 14194грн. штрафних (фінансових) санкцій.

В обґрунтування цієї вимоги позивач вказав на неправомірність збільшення відповідачем суми податкового зобов’язання позивача за вересень 2003р. на 28057грн. 09коп. з урахуванням того, що ця сума ПДВ була включена позивачем до податкового зобов’язання за жовтень 2003р. в порядку самостійного виправлення ним помилки, яку він допустив у вересні 2003р.

Відповідач у письмових запереченнях позов не визнав повністю, посилаючись на законність та обґрунтованість спірних рішень.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 18 квітня 2005 року та постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2007 року здійснено заміну Звенигородської ОДПІ Черкаської області її правонаступником –Державною податковою інспекцією у Катеринопільському районі Черкаської області, касаційні скарги задоволені, скасовані постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.07.2005 року та рішення господарського суду Черкаської області від 18.04.2005 року, справу передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

При новому розгляді справи, враховуючи зміни у законодавстві, справу вирішено відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

Під час нового розгляду справи:

Позивач підтримав позовні вимоги та надав їх додаткові обґрунтування, у яких зазначає:

- у всіх трьох епізодах господарських операцій, з яких позивачу визначені податкові зобов’язання, а саме: зіпсування насіння соняшника, придбання майнового комплексу у неплатоспроможного боржника, виправлення самостійно виявленої помилки у показниках податкової декларації вина позивача відсутня;

- відповідач, нарахувавши податкове зобов’язання за самостійно виявлену помилку, що не помітила навіть вища інстанція, ДПА в Черкаській області вдруге нарахувала податкові зобов’язання з того ж приводу;

- нарахування порушує права позивача, оскільки в акті перевірки в порушення Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами підприємницької діяльності –юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом ДПА України від 16 вересня 2002 року №429 не відображений склад правопорушення платника податків;

- зловживаючи своїми процесуальними правами, відповідач умовчав помилку ДПА в Черкаській області;

- замовчування представника держави про помилку призвело до спотворення правової реальності у розумінні не тільки позивача, а й широкого кола платників податків;

- право позивача на податковий кредит при придбанні комбікормового заводу ґрунтується на законі, оскільки йому в установленому порядку була видана платником ПДВ податкова накладна - продавцем комплексу, яким є власник, а не державний орган, що здійснював продаж від імені власника;

- поведінка відповідача порушує конституційні принципи щодо свободи підприємницької діяльності;

- незрозумілим в контексті конституційних норм є відношення відповідача до ризиків підприємства у випадку зіпсованого насіння соняшника, за яке фактично позивач за висновками відповідача не має права збільшити валові витрати, що в свою чергу збільшує валовий дохід, отже на витрачені кошти підприємство сплачує податок.

- окрім цього, посилаючись на судову практику судів касаційної та апеляційної інстанцій, позивач вважає пропущеним, встановлений ст.250 ГК України, строк застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ст.53 КАС України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача судом залучено Державну податкову адміністрацію в Черкаській області.

Відповідач та третя особа надали додаткові заперечення проти позову, у яких посилаються на наступне:

- відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.7 КАС України вказівки суду касаційної інстанції є обов’язковими для суду першої інстанції при новому вирішенні спору;

- Вищий адміністративний суд України (далі –ВАСУ) погодився з думкою апеляційної інстанції про відсутність порушення податковими органами порядку розгляду скарги позивача на податкове повідомлення - рішення від 22.12.2004 року та про відповідність дій Звенигородської ОДПІ вимогам п.п.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року №2181-ІІІ (далі Закон №2181) та п.3 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби України;

- ВАСУ погодився з думкою судів попередніх інстанцій про те, що ТОВ «Агро»не мало права нараховувати позивачу ПДВ і складати податкову накладну за здійсненою Черкаською філією спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст»операцією з продажу майнового комплексу комбікормового заводу;

- в частині висновків акту перевірки про порушення позивачем п.п.7.7.3 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»внаслідок не включення до податкового зобов’язання за вересень 2003 року 28057,09 грн. ПДВ, нарахованого з отриманої позивачем від ТОВ «Зерноторгівельна компанія»суми у розмірі 168 342,55 грн., що складає попередню оплату за ще не поставлені товари, ВАСУ погодився з думкою судів попередніх інстанцій про те, що доводи позивача про неправомірність збільшення відповідачем суми податкового зобов’язання за вересень 2003 року на 28 057,09 грн. з урахуванням того, що ця сума ПДВ включена позивачем до податкового зобов’язання за жовтень 2003 року в порядку самостійного виправлення помилки, якої він припустився у вересні 2003 року, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій, до податкового зобов’язання жовтня 2003 року позивач включив 28 057,09 грн. ПДВ, нарахованого з отриманої ним у вересні 2003 року від ТОВ «Зерноторгівельна компанія»суми попередньої оплати за товари, не як суми податку, помилково не включеної до податкового зобов’язання за вересень 2003 року, а в якості складової частини обороту жовтня 2003 року;

- ВАСУ також погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не нарахована та не включена до податкової декларації з ПДВ всупереч п.17.2 ст.17 Закону №2181 сума штрафних санкцій за жовтень 2003 року;

- отже у суду першої інстанції відсутні підстави для повторного дослідження тих фактичних даних, на підставі яких суд касаційної інстанції прийшов до висновку про відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача;

- при включенні до складу валових витрат вартості зіпсованого насіння соняшника позивач порушив вимоги п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки порча насіння оформлена з порушенням встановленого порядку, за відсутності належних документів про зачистку, вилучення з обігу неякісної продукції, утилізацію та знищення, отже вказані витрати не є пов’язаними з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, тому не можуть включатися платником податку до складу валових витрат;

- посилання позивача на необхідність застосування ст.250 ГК України не відповідає чинному законодавству, зокрема, приписам Закону №2181. який є спеціальним законом з питань оподаткування, ст.250 ГК України не може застосовуватися до спірних правовідносин;

- при придбанні позивачем з прилюдних торгів в порядку примусового продажу цілісного майнового комплексу у позивача не виникло право на податковий кредит з наступних підстав: цілісний майновий комплекс ТОВ «Агро»проданий з прилюдних торгів в порядку визначеному Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, отже власник ТОВ «Агро»не мало права нараховувати позивачу ПДВ і складати податкову накладну; податкова накладна не відповідає вимогам законодавства, оскільки в ній відсутні всі встановлені ЗУ «Про ПДВ»реквізити; для формування податкового кредиту необхідна сплата ПДВ у ціні товару з включенням до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів та формування податкових зобов’язань продавцем, що в даному випадку відсутнє; позивач ПДВ в ціні товару не сплачував.

Згідно ст. 150 КАС України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 31 березня по 17 квітня 2008 року та з 17 квітня по 16 травня 2008 року.

За клопотанням представників позивача в судове засідання викликані та допитані свідки.

За клопотанням представників позивач розгляд справи неодноразово відкладався для подання ним доказів, необхідних для вирішення спору, виклику свідків.

В судовому засіданні:

- представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити повністю, спростовуючи доводи відповідача посилались на неправильне тлумачення та застосування ним податкового законодавства;

- представники відповідача позов не визнали, дотримуючись доводів, викладених у письмових запереченнях, просили у позові відмовити повністю;

- представник третьої особи підтримав доводи позивача, його представників та правові позиції, викладені у рішенні про розгляд скарги позивача;

- свідок Волосожар Р.М., державний хлібний інспектор Черкаської обласної Державної хлібної інспекції, пояснила, що вона пам’ятає факт порчі у позивача великої партії насіння соняшника, у зв’язку з виходом з ладу зерносушилки, але не пам’ятає обставини щодо цього;           - свідок Бунденков О.Ю, начальник відділу ДВС Звенигородського районного управління юстиції, пояснив, що пам’ятає, що в порядку примусової продажі був проданий цілісний майновий комплекс ТОВ «Агро», ПДВ в його ціну не включалось, тому податкова накладна не виписувалась;

- свідок Кравченко І.В., спеціаліст сектору апеляцій Державної податкової адміністрації в Черкаській області, пояснив, що розрахунки щодо визначення позивачу податкових зобов’язань були перевірені неодноразово, вони зроблені вірно.           Заслухавши представників сторін та третьої особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

У період з 21.08.2004р. по 15.10.2004р. службовими особами Звенигородської ОДПІ, правонаступником якої стала ДПІ у Катеринопілському районі, проведена планова комплексна документальна перевірка дотримання позивачем вимог податкового та валютного законодавства за період діяльності з 01.05.2003р. по 31.03.2004р., за результатами якої складений акт від 15.10.2004р. №1150/23-1/32316860 (далі акт перевірки).

Перевіркою встановлено наступне:

- 23 вересня 2003 року позивачем закуплено партію насіння соняшника в кількості 71 310 кг. 24 вересня 2003 року актом без номера вказане насіння в кількості 61560 кг, на суму 41614,59 грн. визнано таким, що підлягає знищенню і списанню з обліку, оскільки зіпсувалося. Однак, в Декларації з податку на прибуток підприємств за 9 місяців 2003 року позивач включив вартість придбання зіпсованого насіння соняшника в сумі 41,6 тис. грн. до складу валових витрат третього кварталу 2003р., що є порушенням вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки придбане насіння соняшника не використане позивачем у власній господарські діяльності (акт перевірки аркуш 8);

- в порушення вимог пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивач включив до складу податкового кредиту за вересень 2003р. 8322,92 грн. ПДВ, сплаченого у зв’язку з придбанням насіння соняшника, яке зіпсувалося і не було використане у власній господарській діяльності (акт перевірки аркуш 11);

- 28 серпня 2003р. позивач придбав на прилюдних торгах, що проводилися Черкаською філією спеціалізованого державного підприємства „Укрспецюст”, за 179000грн. майновий комплекс комбікормового заводу, який належав ТОВ „Агро”. Вартість придбаного майна позивач оплатив шляхом перерахування на відповідний рахунок спеціалізованого державного підприємства „Укрспецюст” в установі банку 179 000грн. без ПДВ. У вересні 2003р. в порушення вимог п.1.4 ст. 1, пп. 7.2.1 п.7.2, пп. 7.2.3 п.7.2, пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивач включив до складу податкового кредиту вересня 2003р. 29833грн. ПДВ, обчисленого з вартості придбаного на вказаних прилюдних торгах майнового комплексу комбікормового заводу, підтвердженого податковою накладною від 1 вересня №1 (без зазначення року), виписаною не продавцем товару, а його власником - ТОВ „Агро” (акт перевірки аркуш 10);

- в порушення вимог пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивач не включив до податкового зобов’язання вересня 2003р. 28057,09 грн. ПДВ, нарахованого з отриманої позивачем від ТОВ «Зерноторгівельна компанія»суми 168 342,55грн. попередньої оплати за ще не поставлені товари, разом з тим вказану суму податкового зобов’язання з ПДВ позивач включив до податкового зобов’язання жовтня 2003р. (акт перевірки аркуш 11).

Документальною перевіркою податкового законодавства встановлено порушення:

1. Пункту 5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого донараховано податку на прибуток за 2003 рік в сумі –12480,00 грн.

2. Підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість, в результаті чого зменшено від’ємне значення ПДВ в сумі 38 156,00 грн.

3. Статей 24, 44 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»та п.2 Інструкції «Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища», затвердженого наказом ДПА України та Міністерством навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 09.08.1999 року, в результаті чого нарахований збір за забруднення навколишнього природного середовища в сумі –274,44 грн. (див. висновок акту перевірки).

Порушення Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»та нарахування збору за забруднення навколишнього природного середовища позивач не оспорює.

На підставі акта перевірки відповідачем були прийняті та надіслані позивачу податкові повідомлення-рішення від 15.10.2004р.:

- №/0 (перше спірне рішення) про визначення позивачу відповідно до підпункту „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону №2181 податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 18720грн. у тому числі: 12480грн. основного платежу і 6240грн. штрафу, передбаченого пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181;

- №/0 (друге спірне рішення) про визначення позивачу відповідно до підпунктів „б”, „в” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону №2181 суми завищення бюджетного відшкодування з ПДВ на 1458грн. за липень 2003р., на 36698грн. за вересень 2003р. та про застосування до позивача фінансових санкцій у сумі 2739,50грн.

29.10.2004р. позивач в порядку апеляційного узгодження визначених відповідачем сум податкових зобов’язань подав відповідачу скаргу на податкові повідомлення-рішення від 15.10.2004р. №/0 та №/0.

Рішенням від 18.11.2004р. №9417/31-018 скарга позивача була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 15.10.2004р. №/0 та №/0 - без змін, у зв’язку з чим відповідач 26.11.2004р. надіслав позивачу податкові повідомлення-рішення від 18.11.2004р. №/1 та №/1, за якими повторно визначив позивачу ті ж самі суми податкового зобов’язання з податку на прибуток, суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ та суму фінансових санкцій, що були визначені за податковими повідомленнями-рішеннями від 15.10.2004р. №/0 та №/0.

25 листопада 2004р. позивач в порядку апеляційного узгодження визначених відповідачем сум податкових зобов’язань подав скаргу на податкові повідомлення - рішення відповідача від 15.10.2004р. №/0 та №/0 до Державної податкової адміністрації (ДПА) в Черкаській області.

Рішенням ДПА в Черкаській області від 20.12.2004р. №18600/25-010 скарга позивача була задоволена частково. Податкове повідомлення-рішення відповідача від 15.10.2004р. №/0 у частині зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2003р. на 1458грн. та застосування до позивача фінансових санкцій у сумі 2739,50грн. було скасовано, а у частині зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень 2003р. на 36698грн. залишено без змін. Також було залишено без змін податкове повідомлення-рішення відповідача від 15.10.2004р. №/0.

Крім того, ДПА в Черкаській області за рішенням від 20.12.2004р. №18600/25-010 вирішила зменшити позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень 2003р. на 1127грн. і донарахувати позивачу 28388грн. ПДВ за вересень 2003р. та застосувати до позивача 14194грн. штрафу, передбаченого пп. 17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону №2181.

На підставі рішення ДПА в Черкаській області від 20.12.2004р. №18600/25-010 відповідач надіслав позивачу спірні податкові повідомлення-рішення від 22.12.2004р. №/2 про визначення позивачу відповідно до підпунктів „б”, „в” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону №2181 суми завищення бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень 2003р. на 37825грн. (36698грн. + 1127грн.) та №/0 про визначення позивачу відповідно до підпункту „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону №2181 податкового зобов’язання з ПДВ у сумі 42582грн. у тому числі: 28388грн. основного платежу і 14194грн. штрафу, передбаченого пп.17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181.

Податкове повідомлення-рішення від 22.12.2004р. №/0 (третє спірне рішення) позивач згідно з поштовим повідомленням про вручення №367 отримав 28.01.2005р. та 05.02.2005р. подав на нього відповідачу скаргу.

Відповідач листом від 10.02.2005р. №815/10-050 повідомив позивача про надіслання його скарги від 05.02.2005р. на податкове повідомлення-рішення від 22.12.2004р. №/0 для розгляду по суті до ДПА в Черкаській області.

Рішенням ДПА в Черкаській області від 18.02.2005р. №3225/25-010 скарга позивача від 05.02.2005р. була залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 22.12.2004р. №/0 –без змін.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, з огляду на наступне.

1. Стосовно виконання податковим органом порядку розгляду скарг позивача в порядку, визначеному Законом №2181, суд виходить з наступного.

Підпункт 5.2.2 п.5.2 ст. 5 Закону №2181 передбачає, що «У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати. Скарга повинна бути подана контролюючому органу протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків на його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. У разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги –до контролюючого органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на нього.

З урахуванням положень пункту 16.2 статті 16 цього Закону керівник відповідного контролюючого органу (або його заступник) може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги платника податків понад строки, визначені в абзаці першому цього підпункту, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в абзаці першому цього підпункту.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в абзаці першому цього підпункту».

Пункти 6.5 та 6.6 ст. 6 Закону №2181 передбачають, що у разі коли нарахована сума податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу зменшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане податкове повідомлення або податкова вимога вважаються відкликаними від дня отримання платником податків нового податкового повідомлення або відповідної податкової вимоги, що містить нову суму податкового зобов'язання (податкового боргу). Зменшена сума податкового зобов'язання (податкового боргу) повинна бути сплачена або може бути оскаржена у строки, визначені цим Законом. У разі коли нарахована сума податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане податкове повідомлення або податкові вимоги не відкликаються, а на суму такого збільшення надсилається окреме податкове повідомлення. Донарахована сума податкового зобов'язання, визначена у такому окремому податковому повідомленні, повинна бути сплачена або може бути оскаржена платником податків за процедурою, передбаченою статтею 5 цього Закону, із застосуванням строків, установлених для сплати або оскарження нового податкового зобов'язання.

Пунктом 4.1 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затверджене наказом ДПА України від 03 березня 1998 року №93 (у редакції наказу від 02 березня 2001 року №82), зі змінами (далі –Положення) передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що орган державної податкової служби невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до органу державної податкової служби, податкове повідомлення або рішення якого оскаржується, зі скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати.

Пункт 9 Положення передбачає, що у разі скасування раніше прийнятого рішення органу державної податкової служби про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу вважаються відкликаними податкові повідомлення або податкові вимоги з дня прийняття рішення про скасування суми податкового зобов'язання або податкового боргу. У разі скасування в певній частині раніше прийнятого рішення органу державної податкової служби про нарахування суми податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу, раніше надіслане податкове повідомлення або податкова вимога вважаються відкликаними від дня отримання платником податків нового податкового повідомлення або відповідної податкової вимоги, що містить нову суму податкового зобов'язання (податкового боргу). Зменшена сума податкового зобов'язання (податкового боргу) повинна бути сплачена платником податків або може бути оскаржена у строки, визначені цим Положенням. Рішення, прийняте за розглядом скарги, може бути менш сприятливе для платника податків ніж рішення, яке оскаржувалося. У разі збільшення органом державної податкової служби суми податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу раніше надіслане податкове повідомлення або податкові вимоги не відкликаються, а на суму такого збільшення органом державної податкової служби надсилається окреме податкове повідомлення. Збільшена сума податкового зобов'язання повинна бути сплачена або може бути оскаржена платником податків за процедурою визначену цим Положенням із застосуванням строків, установлених для сплати або оскарження нового податкового зобов'язання.

Рішенням ДПА в Черкаській області від 20.12.2004 року №186000/25-010 «Про результати розгляду повторної скарги»позивачу збільшено податкове зобов’язання з ПДВ на суму 42 582 грн., у тому числі: основний борг 28388 грн. і штрафні санкції на суму 14 194 грн. На підставі даного рішення відповідач надіслав позивачу спірне податкове повідомлення - рішення від 22.12.2004 року №/0. 05.02.2005 року позивач в порядку п.5.2 ст.5 Закону №2181 оскаржив вказане рішення до Звенигородської ОДПІ.

Згідно п.п.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону №2181 процедура адміністративного оскарження здійснюється тим контролюючим органом, який надіслав платнику податків податкове повідомлення-рішення, відповідно до своєї компетенції, визначеної цим Законом.

Оскільки спірне податкове повідомлення-рішення прийняте за результатами розгляду повторної скарги ДПА в Черкаській області, відповідач обґрунтовано згідно п.3 Положення 10.02.2005 року, тобто у встановлений п’ятиденний строк, листом за №816/10-050 направив скаргу за належністю до ДПА в Черкаській області, про що повідомив позивача.

18.02.2005 року, в межах встановленого п.п.5.2.2. п.5.2 ст.5 Закону №2181 десятиденного строку, ДПА в Черкаській області прийняла рішення №3225/25-010 «Про результати розгляду скарги», яким скаргу позивача залишила без задоволення, а податкове повідомлення - рішення податкової інспекції від 22.12.2004 року без змін.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства, суд не вбачає порушень встановленого порядку розгляду скарг позивача на податкові повідомлення - рішення.

2. Стосовно визначення податкових зобов’язань з господарських операцій знищення та списання насіння соняшника, суд виходить з наступного.

У вересні 2003 року у сільськогосподарських підприємств району позивачем закуплено партію насіння соняшника в кількості 71 310 кг, у тому числі:

- ПСП ім.Шевченка, с.Будище - 42 тонни на суму 33600,17 грн., у тому числі ПДВ 5600,13 грн. (податкова накладна №25 від 22.09.2003 року);

- Стов «Гусакове»- 15,020 тонн на суму 11 999,47 грн. у тому числі ПДВ 1999,91 грн. (податкова накладна № 98 від 15.09.2003 року);

- ПСП «Сяйво», с.Лоташово - 14.290 тонн на суму 11 717,00 грн., у тому числі ПДВ 1952,83 грн. (податкова накладна №35 від 18.09.2003 року).

24 вересня 2003 року комісією у складі інспектора хлібоінспекційного пункту Волосожар Р.М., директора ТОВ «Катеринопільський Торговий Дім»Ярмолінського Ю.В., заступника директора Чоловської В.П. лаборанта Лонганюк Н.М. складений акт довільної форми без номера, у якому зазначено наступне:

«цього числа було проведено огляд насіння соняшника, яке надійшло від ПСП ім. Шевченка Т.Г., ПСП «Сяйво»с.Лотошово, СТОВ «Гусакове»с. Гусакове в загальній кількості –71310 кг з підвищеною вологістю –21%.

Дана партія була завантажена в зерносушилку ДСП-32. По технічних причинах вихід з ладу системи автоматики) зерносушилка не працювала 2 доби, тому партія соняшника зіпсувалась, набула плісняво-затхлого запаху, чорного кольору, гірка за смак .

На підставі викладеного комісія встановила, що партія насіння соняшника в кількості 61560 кг підлягає знищенню»(примітка: в лапках дослівно по тексту акта).

В Декларації з податку на прибуток підприємств за 9 місяців 2003 року позивач включив вартість придбання зіпсованого насіння соняшника в сумі 41,6 тис. грн. до складу валових витрат третього кварталу 2003р.

Пункт 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” визначає валові витрати виробництва та обігу (далі – валові витрати) це - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 7.4.1 п.5.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачає, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до п. 1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»господарською діяльністю є люба діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі якщо безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 року №717 Держхлібінспекція має право перевіряти і давати на договірних умовах висновки за актами зачисток, актами розрахунками на хлібопродукти комерційних структур. Договір з Державною хлібною інспекцією про надання висновку про зачистку партії соняшнику позивач не надав.

Акт про знищення партії соняшника в кількості 61 560 кг складений 24.09.2003 року, аналізна картка - 21.09.2003 року, висновок про проведення зачистки партії соняшнику від 26.09.2003 року.

Відповідно до бухгалтерського стандарту П9С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів від 31.12.1999 року №318 підставою для списання зіпсованого товару з балансу є рішення про вилучення, акт про списання, складений особами, які згідно рішення керівника вилучають товар, або документ що підтверджує передачу зіпсованого товару спеціальній організації, яка займається переробкою, утилізацією або знищенням вилученої з обігу неякісної й небезпечної продукції. Облік втрат від псування цінностей здійснюється на субрахунку 947 «Нестачі і витрати від псування цінностей». Одночасно балансову вартість списаного товару зараховують на за балансовий рахунок 072 «Невідшкодовані нестачі та витрати від псування цінностей» і обліковують таким до встановлення винних. Якщо винних у псуванні продукції не має, що повинно бути зафіксовано в протоколі інвентаризаційної комісії, або підтверджено іншим шляхом, то не має підстав відображати балансову вартість зіпсованого товару на субрахунку 072.

Позивач на вимогу суду не надав належних доказів та документів, які б підтверджували одержання такої великої партії соняшнику, оприбуткування, завантаження, вивезення та використання зіпсованого, зокрема: товарно-транспортні накладні, шляхові листи, тощо.

Доводи позивача про те, що його право на віднесення вказаних витрат до складу валових залежить лише від мети придбання насіння соняшника –для використання у власній господарській діяльності і не залежить від того, чи було насіння фактично використане у власній господарській діяльності чи ні, є хибними.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач правомірно виключив із складу валових витрат позивача за третій квартал 2003р. 41,6 тис. грн. витрат на придбання зіпсованого насіння соняшника та із складу податкового кредиту вересня 2003р. 8322,92грн. витрат на сплату ПДВ у зв’язку з таким придбанням.

3. Стосовно податкових зобов’язань з господарської операції придбання майнового комплексу на прилюдних торгах, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пунктів 7.1 і 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції, що діяла на час вчинення спірної господарської операції, об’єктом оподаткування цим податком є операції платників податків із продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України: продаж товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з податковим нарахуванням податку на додану вартість. Особа - продавець, зареєстрована як платник ПДВ, зобов’язана на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) нарахувати покупцю ПДВ та скласти й передати йому податкову накладну, яка є підставою для віднесення для зазначеної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Стаття 225 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., який був чинним у 2003р., тобто на час придбання позивачем майнового комплексу, передбачає, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно зі статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2003р. позивач придбав на прилюдних торгах, які проводилися Черкаською філією спеціалізованого державного підприємства „Укрспецюст”, за 179000грн. майновий комплекс комбікормового заводу, який належав ТОВ „Агро”. Вартість придбаного майна позивач оплатив шляхом перерахування на відповідний рахунок спеціалізованого державного підприємства „Укрспецюст” в установі банку 179 000грн. без ПДВ. Продаж майнового комплексу здійснювався державною виконавчою службою по процедурі продажу арештованого нерухомого майна, встановленій Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №86/5, тому ТОВ „Агро”, як власник майнового комплексу комбікормового заводу, не був продавцем останнього.

За таких обставин, ТОВ „Агро” не мало права нараховувати позивачу ПДВ і складати податкову накладну за здійсненою Черкаською філією спеціалізованого державного підприємства „Укрспецюст” операцією з продажу майнового комплексу комбікормового заводу. Відтак, складена ТОВ „Агро” податкова накладна від 1 вересня №1 (без зазначення року), є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про податок на додану вартість»і відповідно, не є належним підтвердженням витрат позивача по сплаті ПДВ у сумі 29833грн. для включення їх до складу податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд вважає висновки відповідача про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту вересня 2003р. 29833грн. ПДВ, обчисленого з вартості придбаного на вказаних прилюдних торгах майнового комплексу комбікормового заводу такими, що ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи, доводи позивача є безпідставними.

4. Стосовно визначення податкових зобов’язань, які позивач вважає самостійно врахованими шляхом виправлення в наступному податковому періоді, суд виходить з наступного.

Позивач вважає, що відповідач неправомірно збільшив суму податкового зобов’язання з ПДВ за вересень 2003 року, оскільки ця сума була ним включена до податкового зобов’язання за жовтень 2003р. в порядку самостійного виправлення помилки, якої позивач припустився у вересні 2003р.

З матеріалів справи вбачається, що до податкового зобов’язання жовтня 2003р. позивач включив 28057,09грн. ПДВ, нарахованого з отриманої ним у вересні 2003р. від ТОВ „Зерно торгівельна компанія” суми попередньої оплати за товари, не як суми податку, помилково не включеної до податкового зобов’язання за вересень 2003р., а як складової частини обороту жовтня 2003р. Крім того, позивач не нарахував і не включив до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2003р. штраф, передбачений п. 17.2 ст. 17 Закону №2181.

Згідно п.5.1-5.3 ст.5 Закону №2181, якщо у майбутніх податкових періодах платник податків виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається в порядку, встановленому для податкових декларацій.

Таким чином, доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи та наведеним нормам законодавства, ґрунтуються на помилковому тлумаченні податкового законодавства, висновок відповідача в цій частині визначення податкових зобов’язань є вірним.

5. Стосовно доводів позивача щодо пропущення, встановлених ст.250 ГК України, строків застосування штрафних (фінансових) санкцій суд виходить з наступного.

Господарський кодекс України набув чинності з 01.01.2004 року. Спірні відносини виникли із зобов’язань позивача, як платника податків, зокрема, ПДВ та податку на прибуток підприємств, порядок нарахування, визначення об’єкту оподаткування яких, встановлений спеціальними законами «Про податок на додану вартість»та «Про оподаткування прибутку підприємств». Порядок погашення зобов’язань юридичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків, зборів (обов’язкових платежів), включаючи збір на обов’язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, нарахування сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності та процедура оскарження дій органів стягнення, врегульовано спеціальним Законом №2181. Штрафні (фінансові) санкції застосовані до позивача, як до платника податків, за порушення податкового законодавства, в порядку визначеному Законом № 2181, зокрема, його ст.17.

Судова практика судів касаційних та апеляційних інстанцій, на яку посилається позивач, стосується строків застосування контролюючими органами та судами до суб’єктів господарювання штрафних адміністративно-господарських санкцій за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а не штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкового законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає, що приписи ст.250 ГК України до спірних правовідносин не застосовуються. Отже зазначена вимога позивача є безпідставною.

Враховуючи вищевикладене, спірні рішення суд вважає правомірними, підстав для визнання їх недійсними, суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 94, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у адміністративному позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський Торговий дім»до Державної податкової інспекції у Катеринопільському районі (правонаступник Звенигородської об’єднаної державної податкової інспекції).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                Н.М.Курченко

Постанова виготовлена в повному обсязі 28 травня 2008 року.