ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2008 р.

№ 5-25/91-06-2127

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Воліка І.М.

розглянувши касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення

господарського суду Одеської області

від 12.12.2007 р.

у справі

№ 5-25/91-06-2127

за позовом

Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Одесагаз"

3-я особа

Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

про

стягнення 9422758,12 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

-          позивача: Овдіна Ю.Б. дов. №2-17 від 26.12.2007р.

-          відповідача: Ельчибекян І.М. дов. №21/17-1 від 02.01.2008р.

-          3-ї особи: Єніка Є.В. дов. №246/10 від 29.12.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія „Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Одесагаз" 9 422 758, 12 грн., що складає 7 434 770, 36 грн. заборгованості за послуги з транспортування природного газу у 2005 році, 505 736, 68 грн. пені, 520 433, 93 грн. штрафу, 244 858, 50 грн. 3% річних, 716 958, 65 грн. індексу інфляції.

В ході розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги, в зв'язку з чим він просив суд стягнути з відповідача на свою користь 4 033 275, 81 грн., основного боргу, 462 596, 78 грн. трьох відсотків річних, 1 688 640, 53 грн. інфляційних збитків, 1 324 939, 08 грн. пені, 1 490 166, 78 грн. семи відсотків штрафу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.12.2007р. (головуючий Могил С.К., судді Аленін О.Ю., Літвінов С.В.) позов задоволено частково шляхом стягнення 4033275,81 грн. основного боргу, 25500 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить його змінити в частині відмови в позові.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 18.04.2008р. змінено колегію суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого Кота О.В., суддів Шевчук С.Р., Воліка І.М.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено, що 20.01.2005 року між сторонами у справі укладено договір № 115-9, згідно умов якого позивач зобов'язався здійснювати транспортування газу, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався сплачувати за транспортування газу встановлену плату.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.3 договору, сторони дійшли згоди про те, що транспортування газу оформлюється актами здачі - прийому послуг по транспортуванню газу і вказані акти є підставою для проведення розрахунків.

В пункті 6.2 встановлено, що оплата транспортування газу здійснюється шляхом щоденного перерахування грошових коштів на відповідний рахунок, в порядку встановленому алгоритмом розподілу коштів, а остаточні розрахунки за фактично надані послуги проводяться протягом місяця, наступного за місяцем, в якому здійснювалось транспортування газу.

Позивач на виконання своїх зобов’язань по договору в період з січня по грудень 2005 року здійснив транспортування природного газу для потреб населення на суму 7 434 770,36 грн.

Відповідач же свої зобов’язання по оплаті за транспортування газу не здійснив. Так, судом встановлено, що на час подання позову у відповідача була наявна заборгованості за транспортування газу з січня по грудень 2005 року в сумі 7 434 770, 36 грн., яка частково погашена в процесі розгляду справи. Залишок несплаченого боргу за транспортування газу становить 4 033 275, 81 грн., що підтверджується документальними доказами наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, враховуючи, що згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов в частині основного боргу.

Також місцевим господарським судом визнані обґрунтованими вимоги позивача про стягнення 1 688 640, 53 грн. інфляційних збитків та 462 596, 78 грн. трьох відсотків річних, однак, враховуючи, що предметом договору № 115-9 від 20.01.2005 є надання послуг з транспортування газу призначеного для забезпечення потреб побутових споживачів –населення, в їх задоволенні відмовлено.

Щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань у розмірі 1 324 939,08 грн. та 7% штрафу у розмірі 1 490 166,78 грн., то приймаючи до уваги часткове погашення боргу, винятковість даного випадку, майновий стан сторін та значну дебіторську заборгованість перед відповідачем його споживачів, місцевий господарський          суд керуючись ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України звільнив відповідача від їх сплати.

Проте, правову оцінку суду першої інстанції щодо відмови в позові в частині стягнення пені, 7% штрафу, 3% річних та втрат від інфляції колегія суддів Вищого господарського суду України вважає помилковою.

Так, поза увагою суду залишилось те, що обов’язок боржника, що прострочив виконання грошового зобов’язання у вигляді сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому, зазначена норма не визначає випадків обмеження її дії. Відсутні такі обмеження і в нормативних актах, на які посилався суд.

Окрім цього, за змістом пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, на які посилався суд, суду надане право зменшувати у виняткових випадках розмір пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, про що зазначається в резолютивній частині рішення.

Однак в порушення цих норм Закону відповідача було звільнено від сплати пені та 7% штрафу.

До того ж, вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення відповідача від сплати пені та 7 % штрафу, суду, в першу чергу, слід було з’ясувати чи взагалі підлягає нарахуванню пеня на спірну заборгованість виходячи з положень ст. ст. 1, 5 Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" та чи передбачили сторони в укладеному договорі таку відповідальність як штраф у розмірі 7%.

При цьому, суду необхідно перевірити наявність умов з якими Закон України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" пов’язує звільнення боржника від нарахування та сплати пені, зокрема, відповідно до ч.2 ст. 1 Закону, для реструктуризації заборгованості укладається відповідний договір.

Вищевикладене свідчить про неповний та необ'єктивний розгляд справи в частині відмови в позові оскільки, в порушення вимог ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, суди не з'ясували належним чином дійсні обставини справи, що вплинуло на їх юридичну оцінку, а відповідно і правильність застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняте у справі рішення в частині відмови в стягненні штрафних санкцій, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 12.12.2007р. у справі №5-25/91-06-2127 в частині відмови в стягненні пені, інфляційних, 3% річних та 7% штрафу скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області в іншому складі суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Волік І.М.