ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.07.2008

Справа №2-16/2609-2008А

За позовом – Відкритого акціонерного товариства «Завод «Фіолент»(95017, м. Сімферополь, вул.. Київська, 34/2, р/р 0192 у філії Кримське Центральне відділення Промінвестбанку , м. Сімферополь МФО 324430, ОКПО 14309586 ІНН 91, свідоцтво платника ПДВ № 00396489)

До відповідача - Державної податкової інспекції в м. Сімферополі (95053, м. Сімферополь, вул.. Мате Залки, 1/9)

Про визнання недійсним акту та податкових повідомлень-рішень.

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Бойко С.А., гол. бухгалтер, довіреність № 26/7448 від 07.12.07,

Від відповідача – не з’явився;

Суть спору – Позивач – Відкрите акціонерне товариство «Завод «Фіолент» звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сімферополі про визнання рішення недійсним акту №640/194/14309586 від 31.01.2008р., податкового повідомлення-рішення №8592/10/174 від 14.02.2008р., податкового повідомлення-рішення №8593/10/174 від 14.02.2008р., податкового повідомлення-рішення №8594/10/174 від 14.02.2008р..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при складанні Акту від 31.01.2008р. за №640/194/14309586 були порушені вимоги Наказу №327 від 10.08.2005р. ДПА України «Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.». У зв’язку з чим позивач прохає визнати недійсним й винесені на підставі цього акту податкове повідомлення-рішення №8592/10/174 від 14.02.2008р., податкове повідомлення-рішення №8593/10/174 від 14.02.2008р., податкове повідомлення-рішення №8594/10/174 від 14.02.2008р.

У ході розгляду справи позивачем було надано заяву про уточнення предмету адміністративного позову, згідно якої позивач прохає визнати нечинними акт та податкові повідомлення рішення № 000171701/0 від 14.02.08 р.; № 1/0 від 14.02.08 р.; № /0 від 14.02.08 р.

Відповідач проти позову заперечує та у письмовому запереченні зазначає що, у ході невиїзної перевірки було встановлено порушення позивачем Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. за №2181-III, а саме, статтю 5.

Щодо складання акту від 31.01.2008р. за №640/194/14309586, відповідач вказує, що ним на адресу ВАТ «Фіолент» було скеровано листа з повідомленням про вручення посадовими ми особами для підпису акту перевірки із зазначенням дати та часу. Однак посадова особа – керівник підприємства для ознайомлення та підпису акту не з’явився у встановлені строки, у зв’язку з чим був складений акт неявки посадової особи підприємства до органу податкової служби.

В ході розгляду справи була оголошена перерва судового засідання в порядку ст. 150 КАС України, після закінчення якої провадження по справі було продовжено.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося 24.06.2008 року.

Після закінчення дебатів сторін, суд виходив для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у м. Сімферополі проведена невиїзна документальна перевірка ВАТ «Завод «Фіолент» з питань своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб на дивіденди до бюджету, за період з 01.05.2007р. по 12.12.2007р., за результатами якої складено акт перевірки №640/194/14309586 від 31.01.2008р.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме не своєчасно сплачено податок з доходів фізичних осіб на дивіденди.

Згідно п.п.9.3.3 п.9.3 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. - резидент, якій сплачує дивіденди платникам податків з доходів осіб, надає податковий розрахунок у строки, встановлені для місячного податкового періоду.

Згідно акту перевірки позивач надав розрахунки за звітні періоди: квітень, травень, серпень, вересень та жовтень 2007р., узгоджені податкові зобов’язання, однак у граничні строки сплати їх не сплатив.

Так, згідно таблиці акту перевірки вказані платіжні документи по яким була фактична сплата та сума і кількість днів затримки.

Вказаний акт перевірки покладено в основу кількох податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Сімферополь, згідно яких позивач зобов’язаний був сплатити штраф на підставі пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, а саме: - /0 від 14.02.2008р. за затримку узгодження суми податкового зобов’язання у розмірі 49418,74грн. сплата штрафу у розмірі 50% у сумі 24709,37грн. (19.26); -/0 від 14.02.2008р. за затримку узгодженої суми податкового зобов’язання у розмірі 76,03грн. і сплата штрафу у розмірі 20% у сумі 15,26грн.; - /0 від 14.02.2008р. за затримку узгодженої суми податкового зобов’язання у розмірі 61,06грн. і сплата штрафу у розмірі 10% у сумі 6,16грн.

Позивач не погодився з висновками відповідача щодо застосування штрафних санкцій, передбачених пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», оспорює їх та прохає визнати не чинними як акт перевірки так і податкові повідомлення-рішення відповідача.

Позивач посилається на те, що штраф застосований відповідачем необґрунтовано, оскільки згідно платіжних доручень на загальну суму 51612,98грн. він перерахував своєчасно до бюджету м. Сімферополя податок з доходів фізичних осіб на дивіденди.

Крім того, позивач зазначає, що акт перевірки є доказовою інформацією, а тому відображення в ньому порушень, яких на думку позивача, насправді не було, завдає моральної шкоди з боку відповідача по діловій репутації позивача.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.16.1 ст.16 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податок утриманий з доходів резидентів, підлягає зарахуванню до бюджету згідно з нормами Бюджетного кодексу України (на відповідні розподільчі рахунки).

Згідно з ст. 50 Бюджетного кодексу України податки зараховуються безпосередньо до єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України та з цього моменту вважаються зарахованими до прибутку державного бюджету відповідного рівня.

У зв’язку з тим, що позивачем були направлені готівкові кошти на інший код бюджетної класифікації, то відповідно на підставі заяви позивач здійснив перерахування з одного рахунку на інший суму 16459,20грн. з карти лицевого рахунку «податок з доходів найманих робітників» (код бюджетної класифікації 11010300), що призвело до того, що узгоджені суми податкових зобов’язань були фактично погашені з порушенням граничних строків сплати.

Однак вказані висновки є помилковими, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач згідно платіжних доручень (л.д 9-17) за 2007р. перерахував до місцевого бюджету податок з доходів фізичних осіб на дивіденди на загальну суму 51612,98грн.

Відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платником податку відповідальність за своєчасність та повне перерахування сум податку у відповідний місцевий бюджет несе юридична особа або його уповноважений підрозділ, нараховуючи оподаткований податком дохід.

Суд вважає, що позивач згідно вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» виконав свої податкові зобов’язання перед місцевим бюджетом, що підтверджується письмовими доказами, які є у матеріалах справи, зокрема платіжними дорученнями про перерахування коштів, за призначенням сплати податку з доходів (л.д 9-17).

Стосовно доводів позивача, що акт перевірки підлягає визнанню недійсним, оскільки відображав інформацію, яка не існувала, то суд не бере їх до уваги.

Оскільки акт перевірки підтверджує факт проведення невиїзної документальної перевірки, або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб’єкта господарювання і є носієм доказової інформації при виявленні порушених вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб’єктами господарювання, то акт перевірки сам по собі не є правовим актом індивідуальної дії у розумінні п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Судові витрати, що понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 1 грн. 70 коп. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частина постанови оголошені в судовому засіданні – 21.07.2008 р.

Постанова оформлена та підписана відповідно до ст. 160 КАС України – 28.07.2008 р.

На підставі викладеного, та керуючись ч.1 ст.94, ч.ч 1-3 ст.ст.160, 162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сімферополі № 000171701/0 від 14.02.08 р.; № 1/0 від 14.02.08 р.; № /0 від 14.02.08 р.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 22301854) на користь Відкритого акціонерного товариства «Завод «Фіолент» (95017, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Київська, 34/2; банківські реквізити: р/р 0192 у філії Кримське Центральне відділення Промінвестбанку м. Сімферополь, МФО 324430) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1,70грн.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.