ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.09.08 р.                     Справа № 18/117

за позовом: Міністерства юстиції України м. Київ

до відповідача: Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове, Донецької області

третя особа на стороні позивача: Державне казначейство України м. Київ

про стягнення 6833,59 грн.

Суддя господарського суду Донецької області О.В.Овсяннікова

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу за участю представників сторін:

від позивача: Коваленко В.О. – дов.

від відповідача: Максимчук С.П. – дов.

від третьої особи: не з’явився.

Міністерство юстиції України м. Київ звернулось до суду в інтересах держави за участю третьої особи Державного казначейства України м. Київ з позовом про стягнення з Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове, Донецької області збитків, завданих Державному бюджету в розмірі 6833,59 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що за рішенням Європейського суду з прав людини було виплачено працівнику ДВАТ “Шахта 1/3 “Новогродівська” (у подальшому Шахта) 6833,59 грн., а тому відповідач, як правонаступник Шахти, повинен відшкодувати Державному бюджету ці кошти.

Відповідач проти позову заперечує з посиланням на те, що позивачем пропущений 3-х місячний строк для звернення до суду який встановлений п. 4 ст. 9 Закона України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не доведена його вина, оскільки згідно рішення Європейського суду винним визнана держава Україна, яка порушила п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв’язку з тим, що не забезпечила виконання рішення суду.

Третя особа – Держане казначейство України пояснень по справі не надала.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10.08.2006 року у справі № 28181/04 “Мізіна проти України” з держави Україна на користь гр. Мізіної В.П. було присуджено 1000 ЄВРО у відшкодування моральної шкоди та 129,21 грн. залишку заборгованості по заробітній платі відповідно до рішення Новогродівського міського суду.

14.12.2006 року на рахунок гр. Мізіної В.П. було перераховано з Державного бюджета України 6704,38 грн. моральної шкоди (сума еквівалентна 1000 ЄВРО станом на 11.12.2006 року) та 129.21 грн. залишок заборгованості по заробітній платі, а всього 6833,59 грн., що є прямими збитками держави.

У зв’язку з тим, що винним у спричиненні збитків позивач вважає Шахту яка не виконала рішення Новогродівського міського суду, тому відповідач, як правонаступник Шахти, зобов’язаний відшкодувати Державному бюджету України спричинені збитки.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування.

Згідно до п. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Новогродівського міського суду, яке було прийнято на користь гр. Мізіної В.П. не було виконано повністю упродовж трьох років і п’яти місяців, що і з’явилось підставою для звернення її до Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визнав заяву обґрунтованою, а посилання відповідача на те, що держава не може нести відповідальність за борги її підприємств не прийняв до уваги.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов’язком держави.

Враховуючи, що держава не виконала свій конституційний обов’язок і не забезпечила право громадянина на отримання винагороди за працю, вона є винною у спричинені особі моральної шкоди, а тому підстав для стягнення з відповідача цієї суми не має.

Стосовно суми відшкодування, яка полягає у виплаті заробітної плати, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, оскільки виплату заробітної плати здійснює роботодавець, яким у даному випадку є відповідач по справі.

Заперечення відповідача щодо порушення позивачем строку звернення до суду, не приймаються до уваги, оскільки цей строк не є граничним і не обмежує право особи на судовий захист.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, на підставі ст. ст. 3, 43 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 1167 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Міністерства юстиції України м. Київ заявлені в інтересах держави про стягнення з Державного підприємства “Селидіввугілля” м. Селидове, Донецької області збитків, завданих Державному бюджету в розмірі 6833,59 грн. – задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Селидіввугілля” (вул. Карла Маркса, 41, м. Селидове, Донецької області, 85400, Ідент. код 33426253) в доход Державного бюджету України 129,21 грн. збитків, 1,93 грн. держмита та 2,23 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині вимог – відмовити.

Рішення оголошено 22.09.2008 року і набуває законної сили після закінчення десятиденного строку на його оскарження.

Суддя