ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№ 8/135

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

І. Воліка (доповідача),

І. Плюшка,

С. Шевчук

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Приватного підприємця (ПП) Ляшенко В.І.

на постанову

від 06.08.2007 року

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№ 8/135

за позовом

Фонду комунального майна Лубенської міської ради

Полтавської області

до

Приватного підприємця (ПП) Ляшенко В.І.

третя особа

Приватне виробничо-комерційне підприємство "Вертикаль"

про

розірвання договору оренди та зобов’язання звільнити

приміщення

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Балко С.О. (в.о. начальника); М’якота В.В. (дов. від 16.04.2008 № 1-В/211);

відповідача

не з’явились;

3-ої особи

не з’явились;

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року Фонд комунального майна Лубенської міської ради звернувся до господарського суду з позовом до ПП Ляшенко В.І. про розірвання договору оренди № 84 від 16.11.2005 та зобов’язання звільнити приміщення.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає у платне строкове користування нежиле приміщення, загальною площею 317,5 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Радянська, 27/49 в м. Лубни.

Пунктом 6.2 договору оренди передбачено, що відповідач (орендар) зобов’язується застрахувати орендоване майно не менше ніж на його балансову вартість на користь орендодавця, в порядку визначеному законом.

Згідно з пунктом 6.8 договору, передача майна в суборенду без дозволу орендодавця не допускається.

У зв’язку з невиконанням відповідачем п.п. 6.2, 6.8 договору, 25.09.2006 відповідачеві було направлено письмову пропозицію № 1-13/581 про дострокове

Доповідач: Волік І.М.

розірвання договору № 84 від 16.11.2005. Відповідачем листом № 24 від 13.10.2006 пропозицію позивача було відхилено.

Відповідно до п. 8.1 договору оренди, за не виконання або неналежне виконання зобов’язань згідно з договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. Зобов’язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Виходячи з умов договору та на підставі ч. 2 ст. 773, ст. 783 ЦК України, позивач просить розірвати договір оренди № 84 від 16.11.2005, оскільки орендар користується майном всупереч умов договору та без дозволу орендодавця передав майно в суборенду.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.04.2007 задоволено заяву приватного виробничо-комерційного підприємства "Вертикаль" про залучення його до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.04.2007 у справі № 8/135 (суддя Гетя Н.Г.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано посилання на те, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов’язує можливість розірвання угоди і настання відповідних наслідків у вигляді виникнення зобов’язання звільнити приміщення.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.08.2007 (колегія суддів: Ільєнок Т.В., Федорчук Р.В., Шевченко В.Ю.) рішення господарського суду Полтавської області від 17.04.2007 у справі № 8/135 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено; розірвано договір оренди нежилого приміщення від 16.11.2005 № 84 по вул. Радянській, 27/49 в м. Лубни; зобов’язано приватного підприємця Ляшенка В.І. звільнити нежиле приміщення загальною площею 317,50 кв.м., розташоване по вул. Радянській, 27/49 в м. Лубни; судові витрати покладено на відповідача.

Постанова мотивована неналежним виконанням договору оренди в частині зобов’язання не передавати майно в суборенду без дозволу орендодавця. У зв’язку з чим, виходячи з положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, зокрема, розірвання договору, що кореспондується з вимогами ст. 193 ГК України, якою передбачено, що порушення зобов’язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Не погоджуючись з судовим рішенням господарського суду апеляційної інстанції, ПП Ляшенко В.І. звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.08.2007 скасувати та залишити без змін рішення господарського суду Полтавської області від 17.04.2007 у справі № 8/135. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення процесуальних норм, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 16.11.2005 між Фондом комунального майна Лубенської міської ради (орендодавець) та ПП Ляшенко В.І. (орендар) було укладено та посвідченого нотаріально договір оренди № 84 нежилого приміщення по вул. Радянській, 27/49 в м. Лубни, загальною площею 317,50 кв.м.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 24.01.2003 між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір оренди № 21, предметом якого було строкове платне користування нежилим приміщенням, площею 140,4 м.кв. та площею 15,4 м.кв., за адресою вул. Радянська, 27/49, м. Лубни.

01.07.2003 між ПП Ляшенко В.І. та приватним виробничо-комерційним підприємством "Вертикаль" було укладено договір № 97-П суборенди частини приміщення, який було погоджено з Фондом комунального майна Лубенської міської ради. Вказаний договір суборенди підписано Ляшенком В.І. з обох сторін, оскільки ПП Ляшенко В.І. є одночасно засновником та директором приватного виробничо-комерційного підприємства "Вертикаль".

Відповідно до пункту 7.6 договору оренди № 84 від 16.11.2005, з моменту підписання цього договору всі раніше укладені угоди та домовленості відносно предмету даного договору втрачають силу.

Згідно з пунктом 6.2 договору оренди, відповідач (орендар) зобов’язується застрахувати орендоване майно не менше ніж на його балансову вартість на користь орендодавця, в порядку визначеному законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на момент звернення позивача до господарського суду, ПП Ляшенко В.І. здійснено страхування орендованого майна 30.08.2006 на загальну суму 45 357,00 грн., тобто лише 30% від його балансової вартості, визначеної в договорі оренди № 84 від 16.11.2005.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що в рішенні господарського суду Полтавської області помилково вказано про страхування орендованого майна відповідачем на всю його балансову вартість та неправомірно взято до уваги договір страхування № 206-070/07/ПЛ від 28.03.2007, оскільки він укладений відповідачем під час судового розгляду даного спору, тобто після звернення Фонду комунального майна Лубенської міської ради з позовом до суду.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на відсутність договору суборенди спростовується договором № 0216 /ЛБ/ПЛ-006,007/06 про страхування майна (орендованого приміщення), укладеним між ЗАТ "Страхова компанія"Інкомстрах" та приватним виробничо-комерційним підприємством "Вертикаль" на користь орендодавця. На цей же договір посилається відповідач, як на доказ виконання ним п. 6.2 договору оренди про обов’язкове страхування орендованого майна на користь орендодавця.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної дійшов висновку, що приватним підприємцем Ляшенком В.І. було порушено умови договору оренди № 84 від 16.11.2005, а саме п. 6.8 договору про зобов'язання орендаря не передавати майно в суборенду без дозволу орендодавця, що тягне за собою дострокове розірвання договору від 16.11.2005 № 84 оренди нежилого приміщення по вул. Радянській, 27/49 в м. Лубни.

Стаття 783 ЦК України містить перелік підстав, які надають право вимагати розірвання договору найму (оренди), в тому числі, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенням речі, а, також, якщо наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, що повністю відповідає вимогам ст. 193 ГК України, якою передбачено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" страхування майна орендарем є істотною умовою договору оренди. Порушення істотної умови договору оренди тягне за собою відповідно до ст. 651 ЦК України розірвання договору оренди.

З огляду на викладене, висновки апеляційного суду про задоволення позовних вимог ґрунтуються на матеріалах справи, відповідають наведеним вимогам закону.

Згідно статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні постанови не знайшли свого підтвердження в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова апеляційного господарського суду ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновку господарського суду апеляційної інстанцій, у зв’язку з чим підстави для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПП Ляшенко В.І. залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.08.2007 року у справі № 8/135 залишити без змін.

Головуючий, суддя І. Волік

Судді : І. Плюшко

С. Шевчук