ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.06.08 р.                     Справа № 36/62

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко, при секретарі судового засідання Крючковой К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум” м.Слов”янськ

про стягнення 495 743грн. 49коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився;

З 04.06.08р. по 09.06.08р. у судовому

засіданні згідно ст.77 Господарського

процесуального кодексу України

оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум” м.Слов”янськ, про стягнення заборгованості в сумі 342 893грн. 84коп., суми інфляції – 62 648грн. 86коп., 3% річних – 6 663грн. 56коп., пені в сумі 39 534грн. 66коп., штрафу в сумі 24 002грн. 57коп., збитків в сумі 20 000грн. за надані юридичні послуги, а всього 495 743грн. 49коп.

Разом з позовною заявою, позивач надав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу, у розмірі позовних вимог – 495 743грн. 49коп.,

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір №132 від 23.04.07р., додаткові угоди до нього, видаткові накладні, податкові накладні, довіреності, акт звірки взаєморозрахунків станом на 13.03.08р., договір №68/03/08 від 26.03.08р., акт прийому-передачі від 26.03.08р., платіжне доручення №5728 від 01.04.08р., розрахунки, банківськи виписки.

Відповідач позовні вимоги не визнає, так як згідно акту звірки взаєморозрахунків від 06.05.08р. заборгованість перед позивачем складає 142 893грн. 84коп., яку зобов’язується оплатити у строк до 15.06.08р. Крім того, просить суд надати відстрочку та розстрочку виконання рішення на 6 місяців, починаючи з дати винесення судового рішення, з виплатою першої суми заборгованості у вересні поточного року, і подальшими виплатами рівними частинами, а також звільнити від сплати штрафу, пені, суми інфляції та 3% річних.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

23.04.07р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро”, та відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Гранум”, уклали договір №132, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу і підпадає під правове регулювання норм ст. ст. 655-697 Цивільного кодексу України.

Асортимент товару, його кількість та ціна визначаються у додатках та накладних документах відпуску товару, які є невід’ємною частиною цього договору (п.2.1 договору).

Додатковими угодами №1 до договору сторони визначили найменування товару, його кількість та ціну.

23.04.07р. сторони також уклали додаткову угоду до договору, якою встановили, що у випадку своєчасної оплати договору відповідачем, позивач зобов’язаний надати додаткову знижку у розмірі 112 285грн. 17коп.

На виконання умов договору та додаткових угод №1 до нього, позивач передав відповідачу товар за видатковими накладними №РН-СЛ00258 від 23.04.07р. на суму 50 760грн. 00коп., №РН-СЛ00291 від 26.04.07р. на суму 5 414грн. 40коп., №РН-СЛ00432 від 12.05.07р. на суму 4 737грн. 60коп., №РН-СЛ00586 від 19.05.07р. на суму 56 358грн. 00коп., №РН-СЛ00557 від 25.05.07р. на суму 21 543грн.60коп., №РН-СЛ00611 від 30.05.07р. на суму 99 409грн. 10коп., №РН-СЛ00651 від 05.06.07р. на суму 57 666грн. 60коп., №РН-СЛ00698 від 06.06.07р. на суму 75 144грн., №РН-СЛ00706 від 19.06.07р. на суму 5 081грн. 40коп., №РН-СЛ00715 від 22.06.07р. на суму 1 290грн. 78коп., №РН-СЛ00722 від 26.06.07р. на суму 2 581грн. 56коп., №РН-СЛ00738 від 06.07.07р. на суму 22 906грн. 80коп., а всього на суму 402 893грн. 84коп.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується вищевказаними видатковими накладними, а також довіреностями відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей ЯНН №767926 від 12.05.07р., ЯНН №767948 від 19.05.07р., ЯНН №767941 від 25.05.07р., ЯНН №767949 від 30.05.07р., ЯНН №767950 від 05.06.07р., ЯНЧ №305023 від 19.06.07р., ЯНЧ №305030 від 26.06.07р.

За приписами п.5.3 договору відповідач зобов’язався оплатити товар наступним чином: 20% від вартості товару оплачується відповідачем згідно з додатком або накладних документах відпуску товару, що є невід’ємною частиною цього договору, а 80% від вартості товару згідно з додатком оплачується відповідачем у строк до 10.09.07р. без виставлення рахунку-фактури.

Однак, відповідач взяті на себе договірні зобов’язання належним чином не виконав, отриманий від позивача товар оплатив частково в сумі 160 000грн., про що свідчать банківськи виписки від 13.01.08р. та від 12.03.08р. на суму 60 000грн. та платіжні доручення №113 та №116 від 01.04.08р. на суму 100 000грн., ксерокопії яких, завірені належним чином, знаходяться в матеріалах справи.

Після пред’явлення позову відповідач також здійснив часткове погашення заборгованості в сумі 100 000грн., що підтверджується платіжними дорученнями №81 та №82 від 16.04.08р.

Таким чином, на день вирішення спору по суті заборгованість відповідача перед позивачем складає 142 893грн. 84коп.

Заборгованість в сумі 142 893грн. 84коп. відповідачем до теперішнього часу не оплачена, у зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що на момент прийняття рішення зобов’язання відповідача перед позивачем залишилось невиконаним, що є порушенням норм статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Таким чином, враховуючи те, що факт заборгованості підтверджується матеріалами справи, договором №132 від 23.04.07р. з додатковими угодами до нього, накладними, довіреностями, актом звірки взаєморозрахунків станом на 13.03.08р., суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 142 893грн. 84коп.

Згідно статті 625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення.

Перевіривши арифметично наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума інфляції складає 62 648грн. 86коп., а 3% річних – 6 663грн. 56коп. , суд вважає, що він не повністю відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки позивач здійснював розрахунок 3% річних за 01.04.08р.-02.04.08р. виходячи з суми заборгованості 342 893грн. 84коп., однак 01.04.08р. (тобто ще до пред’явлення позову), відповідач здійснив часткове погашення боргу в сумі 100 000грн.

З огляду на вищевикладене господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, та стягує з відповідача 3% річних в сумі 6 648грн. 50коп. та суму інфляції 62 648грн.86коп.

Водночас, за прострочення виконання зобов’язання відповідач за умовами п.8.2 договору сплачує позивачу пеню у розмірі 0,08% від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені в сумі 39 534грн. 66коп. у розмірі облікової ставки НБУ, що відповідає змісту статей 549-550 ЦК України, та ЗУ „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд звертає увагу на те, що він здійснений за 206 днів, однак відповідно до п.8.3 договору сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання за даним договором здійснюється без обмеження строку, що не суперечить приписам ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, яка передбачає нарахування штрафних санкцій за 6 місяців лише у тому випадку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Однак, з огляду на те, що за 01.04.08р.-02.04.08р. позивач здійснює розрахунок пені виходячи з суми боргу 342 893грн. 84коп., тоді як 01.04.08р. відповідач частково погасив борг в сумі 100 000грн., господарський суд вимоги позивача в частині стягнення пені задовольняє частково в сумі 39 424грн. 79коп.

Разом з тим, за несвоєчасну оплату товару відповідач зобов’язаний оплатити штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченого товару (п.8.4 договору).

За розрахунком позивача, який судом арифметично перевірений, сума штрафу складає 24 002грн. 57коп.

Оскільки на день пред’явлення позову заборгованість відповідача складала 242 893грн. 84коп., господарський суд позовні вимоги в цій частині задовольняє частково та стягує з відповідача штраф в сумі 17 002грн. 56коп. із розрахунку 242 893,84грн.х7%.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки за надання юридичних послуг в сумі 20 000грн. 00коп., посилаючись при цьому на ст. 224 Господарського кодексу України та ст. 22 Цивільного кодексу України.

Але господарський суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в цій частині суперечать приписам наведених статей, а також ст. 225 Господарського кодексу України та ст. 623 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

В силу ч.2 ст.22 ЦК України, під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об’єктивна сторона, яку утворюють: наявність збитків у майновій сфері кредитора; протиправні дії, які виражені у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов’язання; причинний зв’язок між протиправними діями боржника та збитками.

При цьому важливим елементом об’єктивної сторони правопорушення є причинний зв’язок між збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов’язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки –наслідком протиправної дії.

Між тим, заявлена позивачем до стягнення грошова сума у розмірі 20 000грн., витрачена ним у зв’язку з отриманням юридичних послуг від іншої юридичної особи безпосередньо, не може розглядатись як завдані йому (позивачу) відповідачем збитки, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв’язку з фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за іншим договором.

Таким чином, віднесення до збитків позивача витрат на правове обслуговування суперечить закону, зокрема положенням ст.ст.224, 225 ГК України та ст.22 ЦК України, у зв’язку з чим господарський суд в цій частині позову відмовляє.

Також господарський суд відмовляє позивачу у вимогах в частині накладення арешту на грошові кошти у розмірі позовних вимог – 495 743грн. 49коп., що належать відповідачу, оскільки позивач жодним чином не довів той факт, що невжиття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення.

Розглядаючи заявлене відповідачем клопотання, в якому він просить надати відстрочку та розстрочку виконання рішення на 6 місяців, починаючи з дати винесення судового рішення, з виплатою першої суми заборгованість в вересні поточного року, і подальшими виплатами рівними частинами, а також звільнити від сплати штрафу, пені, суми інфляції та 3% річних, господарський суд вважає можливим задовольнити його частково, та враховуючи тяжке фінансове становище, яке склалося у теперішній час на його підприємстві, відстрочити виконання рішення на 6 місяців.

В іншій частині клопотання суд відповідачу відмовляє, оскільки за приписами статті 121 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право або відстрочити, або розстрочити виконання рішення, тобто одночасне надання відстрочки та розстрочки виконання рішення законом не передбачено.

Також не передбачено законом повне звільнення винної у порушенні договірного зобов’язання сторони від сплати штрафних санкцій.

Зайве сплачене держмито в сумі 2грн. 57коп. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 509, 525, 526, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82, 84, 85, 121 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум” м.Слов”янськ про стягнення 495 743грн. 69коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” основний борг в сумі 142 893грн. 84коп., суму інфляції 62 648грн. 86коп., 3% річних в сумі 6 648грн. 50коп., пеню в сумі 39 424грн. 79коп., штраф в сумі 17 002грн. 56коп., витрати по сплаті держмита в сумі 3 686грн. 18коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 87грн. 74коп.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Відстрочити виконання рішення на 6 місяців до 09.12.08р.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” зайве сплачене держмито в сумі 2грн. 57коп. з держбюджету.

Видати довідку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя