СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

13 серпня 2008 року

Справа № 2-28/1313-2008

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гоголя Ю.М.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Волкова К.В.,

за участю представників сторін:

представник позивача: Полєтаєв Ігор Олексійович, довіреність № 27/11 від 27.11.07, Товариство з обмеженою відповідальністю "Асконі-Центр";

представник відповідача: не з'явився, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор";

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Альошина С.М.) від 17.04.2008 у справі № 2-28/1313-2008

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Асконі-Центр" (вул. Маршала Тимошенка, 19,Київ,04212)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" (вул. Монтажна, 2,Сімферополь,95000)

про стягнення 153259,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Альошина С.М.) від 17.04.2008 у справі № 2-28/1313-2008 задоволено частково позов товариства з обмеженою відповідальністю "Асконі-Центр" до товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" про стягнення 153259,77 грн.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 145 535,25 грн., у тому числі 111 763,61 грн. основного боргу, 11 176,35 грн. штрафу, 6 771,96 грн. пені, 10 % річних у розмірі 4 232,47 грн. та 11 591,16 грн. індексу інфляції, а також 1 455,36 грн. державного мита та 112,05 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині у позові відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином виконав свої зобов’язання за договором № 11/7 від 03.08.2007, проте відповідач свої обов’язки виконав не в повному обсязі, за наслідками чого утворилася заборгованість в сумі 145 535,55 грн., яка підлягає стягненню.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, відповідач, 18.07.2008, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати частково, визнати заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 111763,61 грн., штраф в сумі 11 176,35 грн., 10 % річних в розмірі 4 232,47 грн., індекс інфляції в сумі 11 591,16 грн., державне мито у сумі 1 455,36 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 118,00 грн.

Проте стягнення пені за прострочення платежу в сумі 6 771,96 грн. заявник апеляційної скарги заперечує та, посилаючись на п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України вказує, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У судовому засіданні, яке відбулося 13.08.2008, представник позивача проти скарги заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки судову колегію не сповістив.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.08.2008 суддю Гонтаря В.І. замінено на суддю Волкова К.В.

Розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступні обставини справи.

03.08.2007 року між сторонами був укладений Договір № 11/7 (а.с. 13-14).

Відповідно до Розділу 1 цього договору продавець (позивач) продає, а покупець (відповідач) купує продукцію в асортименті, у кількості, за ціною і загальною вартістю, зазначеними в супровідних документах (накладній) (надалі - “товар”).

Передача товару продавцем покупцеві в межах терміну дії даного договору здійснюється партіями.

Згідно з Розділом 5 вищевказаного договору оплата за відвантажений товар (по кожній накладній окремо) здійснюється в термін 45 календарних днів від підписання покупцем накладної грошовими коштами на розрахунковий рахунок продавця.

Позивачем, на виконання умов вищевказаного договору, було поставлено відповідачу товару на загальну суму 134 912,04 грн. за видатковими накладними: № А-0009924 від 09.08.2007 на суму, з податком на додану вартість, 50 996,64 грн., № А-0010765 від 29.08.2007 на суму, з податком на додану вартість, 24 081,60 грн., № А-0011380 від 13.09.2007 на суму, з податком на додану вартість, 14 117,74 грн., № А-0012003 від 27.09.2007 на суму, з податком на додану вартість, 20 249,04 грн. та № А-0012961 від 19.10.2007 на суму, з податком на додану вартість, 25 467,02 грн., який був одержаний відповідачем, про що свідчать підписи представника відповідача та відбитки печатки відповідача на вказаних видаткових накладних.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач умови вищевказаного договору виконав частково, сплативши позивачу лише 9 000,00 грн., у тому числі 19.10.2007 –3000,00 грн., 22.11.2007 –5 000,00 грн. та 17.12.2007 –1 000,00 грн., що підтверджено відповідними банківськими виписками, належно завірені копії яких додані позивачем до позовної заяви.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача, зокрема, 125 912,04 грн. основного боргу.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Пунктом 6.1. Розділу 6 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання або часткового виконання покупцем умов, викладених у Розділі 5 даного договору, встановлюється штраф у розмірі 10 процентів від не перерахованої суми за поставлений покупцю товар.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, відповідачу, з урахуванням уточнень від 18.02.2008 та від 14.03.2008 позивачем було нараховано 12 591,19 грн. штрафу (а.с. 40-43, 73-75).

Відповідно до п. 6.2. вищевказаного договору у випадку прострочення платежу, покупець зобов’язаний відшкодувати всі понесені продавцем у зв’язку з цим збитки, а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно зі ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань від 22.11.1996 № 543/96-ВР розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином відповідачу, з урахуванням зазначених уточнень, позивачем було нараховано 6 771,96 грн. пені, які також підлягають стягненню з відповідача.

Також, згідно з п. 6.4. вищевказаного договору за невиконання грошового зобов’язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється 10 процентна ставка.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином відповідачу, згідно розрахунку позивача, було нараховано 10% річних у розмірі 4 232,47 грн. та 11 591,16 грн. індексу інфляції, які і підлягають стягненню з відповідача.

Як вбачається з клопотання позивача від 18.02.2008, відповідачем було повернено товар на загальну суму 14 148,43 грн., у зв’язку з чим решта заборгованості відповідача перед позивачем склала 111 763,61 грн.

Зазначене підтверджується відповідними накладними на повернення, копії яких додані позивачем до цього клопотання, а саме, видатковими накладними (повернення): № ООО-000346 від 11.01.2008 на суму, з податком на додану вартість, 5 769,66 грн., № ООО-000414 від 11.01.2008 на суму, з податком на додану вартість, 10,93 грн., № ООО-000344 від 11.01.2008 на суму, з податком на додану вартість, 8 044,90 грн. та № ООО-000345 від 11.01.2008 на суму, з податком на додану вартість, 322,94 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у позові в частині стягнення 14 148,43 грн.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 145 535,55 грн., у тому числі 111 763,61 грн. основного боргу, 11 176,35 грн. штрафу, 6 771,96 грн. пені, 10% річних у розмірі 4 232,47 грн. та 11 591,16 грн. індексу інфляції, документально встановлений, підтверджений матеріалами справи та не оспорюється відповідачем, окрім пені у розмірі 6 771,96 грн.

Судова колегія не приймає до уваги доводи заявника апеляційної скарги стосовно неправомірності нарахування позивачем пені у розмірі 6 771,96 грн.

Як вбачається з клопотання позивача про збільшення позовних вимог від 14.03.2008 (а.с. 73), кількість прострочених днів, за які нарахована пеня, не перевищує встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк, розрахований з дня, коли зобов’язання мало було бути виконано.

При таких обставинах, вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор", що викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 (частина 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.04.2008 у справі № 2-28/1313-2008 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Ю.М. Гоголь

Судді                                                                                В.С. Голик

К.В. Волков