ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.10.08р.

Справа № 6/325-08

За позовом Державного підприємства Видавництво і друкарня "Таврида", м. Сімферополь, АРК

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісопторг", м. Дніпропетровськ

про стягнення 99 794,96 грн.

Суддя Коваленко О.О.

Представники:

Від позивача: Мамутов А.Д., довіреність б/н від 19.09.2008р. Від відповідача: Уласюк І.О., довіреність б/н від 02.06.2008р., Лихопьок Д.П. довіреність б/н від 20.07.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Розглядається позовна заява Державного підприємства Видавництво і друкарня "Таврида", м. Сімферополь, АРК–далі по тексту–позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісопторг", м. Дніпропетровськ–далі по тексту–відповідача про стягнення з відповідача на користь позивача 49 794,96 грн. основного боргу на підставі умов договору поставки паперової продукції № 71126-7 від 20.02.2007р., укладеного між позивачем та відповідачем.

Додатково, за порушення зобов’язань по поставці паперової продукції, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. збитків, сплачених позивачем у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов вищеназваного договору.

Додатково позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 997,96 грн. держмита і 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу посилаючись на те, що дану справу до суду було доведено з вини відповідача, а всього в позовній заяві позивач просить суд в примусовому порядку стягнути з відповідача на його користь 199 706,96 грн.

Відповідач вимоги суду виконав, у судове засідання з`явився, позовні вимоги позивача у відзиві на позов та в судовому засіданні не визнає у повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до п.1.1 умов вищеназваного договору, на який позивач посилається як на підстави своїх позовних вимог, відповідач зобов’язаний передати позивачеві товар, а не сплатити кошти.

Відповідно до п.4.1 умов вищеназваного договору, на який позивач знову посилається як на підстави своїх позовних вимог, позивач повинен вивезти товар на суму 49 794,96 грн. шляхом самовивезення, тоді як позивач не надав суду жодного доказу того, що він приїздив на склад відповідача, а відповідач відмовив йому у видачі товару ну суму 49 794,96 грн.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000,00 грн., що становлять збитки сплачені позивачем у зв’язку з неналежним виконання відповідачем умов вищеназваного договору, слід визнати необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, так як дані вимоги не мають правової підстави, оскільки договори №№ 156,157 від 26.12.2007р., на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, відповідно до матеріалів справи, були укладені без наміру створення правових наслідків, тобто відповідно до вимог ст.234 ЦК України є фіктивними.

23.09.2008р. на підставі ст.77 ГПК України в судовому засіданні було оголошено перерву до 09.10.2008р. з метою надання сторонам часу для надання письмових доказів як в обґрунтування своїх позовних вимог так і своїх позовних заперечень

09.10.2008р. на підставі ст.75 ГПК України справу було розглянуто за наявними в ній матеріалами та оригіналами документів наданих позивачем та відповідачем на вимоги суду в судове засідання.

Вивчивши матеріали справи, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2007р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товару, у відповідності з п.1.1 умов якого відповідач зобов’язався передати позивачеві товар, оплачений позивачем в період з 26.12.2007р.по 09.01.2008р., на підставі рахунків відповідача від 08.01.2008р. № 71126-7/51827з на суму 16 594,99 грн. та № 71126-7/51626з на суму 33 199,97 грн., всього на загальну суму 49 794,96 грн., а позивач відповідно до п.4.1 умов вищеназваного договору зобов’язався шляхом самовивезення забрати зі складу відповідача товар на узгоджену суму на протязі 7 календарних дні від дати оплати, що підтверджується матеріалами справи, умовами вищеназваного договору та визнається повноважними представниками сторін в судовому засіданні у повному обсязі.

В порушення п.п.1.1 та 4.1 умов вищеназваного договору позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить господарський суд в примусовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача 49 794,96 грн. основного боргу на підставі умов договору поставки паперової продукції № 71126-7 від 20.02.2007р., укладеного між позивачем та відповідачем.

Додатково, за порушення зобов’язань по поставці паперової продукції, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. збитків, сплачених позивачем у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов вищеназваного договору.

Додатково позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 997,96 грн. держмита і 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу посилаючись на те, що дану справу до суду було доведено з вини відповідача, а всього в позовній заяві позивач просить суд в примусовому порядку стягнути з відповідача на його користь 199 706,96 грн.

Позивачем в судовому засіданні на підставі ст.33 ГПК України документально не було доведено ті обставини, на які він посилався в позовній заяві як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу або інших актів цивільного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих сторонами на вимоги суду у судове засідання для огляду та заслухавши повноважних представників сторін в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача в примусовому порядку боргу у сумі 49 794,96 грн., слід визнати необґрунтованими, такими, що протирічать п.п.1.1 та 4.1 умов вищеназваного договору, на який позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, так як відповідно до п.1.1 даного договору, який відповідно до п.7.2 сторонами було пролонговано до 31.12.2008р., за умовами договору відповідач зобов’язався передати позивачеві саме товар на суму 49 794,96 грн., а не перерахувати кошти у сумі 49 794,96 грн., як цього вимагає позивач не відмовившись від товару та не розірвавши вищеназваний договір.

Відповідно до вимог п.4.1 умов даного договору відповідач зобов’язався передати позивачеві, а позивач зобов’язався шляхом самовивезення прийняти і вивезти зі складу відповідача товар на суму 49 794,96 грн., тоді як позивач в обґрунтування своїх позовних вимог на неодноразові вимоги суду не надав суду письмових доказів звернення до відповідача з вимогою передати йому для самовивезення товар на загальну суму 49 794,96 грн., відповідно до умов вищеназваного договору.

Оскільки на день розгляду справи у суді не підлягають задоволенню основні вимоги позивача, як такі що протирічать матеріалам справи, умовам п.п.1.1 та 4.1 вищеназваного договору, на який позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, то не підлягають задоволенню і додаткові вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. збитків, сплачених позивачем у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов вищеназваного договору.

Додаткові вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 997,96 грн. держмита і 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 199 706,96 грн., слід визнати необґрунтованими, документально недоведеними та непідтвердженими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача, що відповідно до п.1.1 умов вищеназваного договору, на який позивач посилається як на підстави своїх позовних вимог, відповідач зобов’язаний передати позивачеві товар, а не кошти, слід визнати обґрунтованими так як відповідно до даного пункту договору, який діє на день прийняття рішення, відповідач дійсно зобов’язався передати позивачеві товар, а не перерахувати кошти.

Заперечення відповідача, що відповідно до п.4.1 умов вищеназваного договору, на який позивач знову посилається як на підстави своїх позовних вимог, відповідач зобов’язується передати, а позивач зобов’язується вивезти товар на суму 49 794,96 грн. шляхом самовивезення, слід визнати обґрунтованими, так як позивач не надав суду жодного доказу того, що він приїздив на склад відповідача, а відповідач відмовив йому у видачі товару на суму 49 794,96 грн.

Заперечення відповідача, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000,00 грн., що становлять збитки сплачені позивачем у зв’язку з неналежним виконання відповідачем умов вищеназваного договору, також слід визнати необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, так як дані вимоги не мають правової підстави, оскільки договори №№ 156,157 від 26.12.2007р., на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог були укладені без наміру створення правових наслідків, тобто відповідно до вимог ст.234 ЦК України є фіктивними, оскільки позивач на вимоги суду не надав доказів у вигляді електронного пакету печатної продукції та готовий оригінал-макет друкованої книги відповідно до умов договорів №№156,157 на які позивач посилається в своїй позовній заяві як на підставу своїх додаткових позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4,11,15,16,525,526 Цивільного кодексу України, ст.ст.33,49,82-85,87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного терміну з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

О.О. Коваленко

Рішення підписано - 14.10.2008р.