ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.08 Справа № 21/29

Господарський суд у складі:

судді Масловської Л.З.

при секретарі Н.Зубачик

За позовом: ПП Західноукраїнський науково-дослідний виробничий центр „Інтер-Консалт”, м. Львів

до відповідача: Управління комунального майна Львівської міської ради, м. Львів

про визнання права власності на не житлове приміщення

Cуддя Масловська Л.З.

Представники:

від позивача: Теряєв М. –директор

від відповідача: Марусевич Р.Я. –гол.спец.

Суть спору:

Позовні вимоги заявлено ПП Західноукраїнський науково-дослідний виробничий центр „Інтер-Консалт”, м. Львів до Управління комунального майна Львівської міської ради, м. Львів про визнання права власності на не житлове приміщення.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 31.01.2008 року порушено провадження у справі та призначено в засідання на 06.03.2008 року.

Для всебічного, повного та об’єктивного вирішення спору по суті розгляд справи відкладався ухвалами суду.

Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання з’явився, подав відзив на позов №1.7-1075/1104 від 13.05.2008 року, проти позову заперечив, зокрема зазначив, що позивач не звертався зі заявою про реєстрацію права власності на спірний об’єкт.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

Відповідно до довідки ЄДРПОУ №8901 Приватне підприємтво “Західно-український науково-дослідний виробничий центр “Інтер-Консалт” є юридичною особою та включене до ЄДРПОУ.

Згідно договору оренди нежитлових приміщень №192 від 26.04.1993 року позивачу надано в оренду нежитлові приміщення за адресою: м.Львів, вул.Мельника,5/7 під офіс.

Розпорядженням голови Львівської міської ради від 13.07.1999 року №364 позивачу надано дозвіл на проектування і будівництво розширення офісних приміщень у мансардному поверсі житлового будинку на вул.Мельника,5/7 .

Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації Льввіської міської ради №643 від 06.07.1999 року затверджено висновок міжвідомчої комісії про технічну можливість розширення існуючого приміщення офісу на вул.Мельника,5/7 за рахунок горища.

В 1999 році позивач за власний рахунок здійснив роботи по перекриттю даху над будинком №5 на вул.мельника в м.Львові, у зв’язку із браком коштів роботи було призупинено. А в травні 2005 року укладено угоду з Управлінням капітального будівництва Львівської міської ради на виконання робіт реконструкції офісного приміщення і в серпні 2005 року реконструкцію було завершено.

Позивач стверджує, що ним виконано зобов’язання, передбачені розпорядженням від 13.07.1999 року №364, проте право власності не оформлено.

Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В силу даної норми права позивач повинен довести своє право власності або пояснити, в чому саме полягає його порушений або охоронюваний законом інтерес, а також довести, хто і яким чином оспорює чи не визнає це право власності або охоронюваний законом інтерес.

Однак, позивачем не подано доказів звернення до відповідача про визнання права власності за позивачем на нежитлове приміщення в складі приміщень –7-1 офіс; 7-2 кухня; 7-3 комірка; 7-4 коридор; 7-5 санвузол; 7-6 кімната; 7-7 кабінет; 7-8 офіс, що знаходиьься на вул.Мельника,5/7 у м.Львові.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб’єктивного права, при якому воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб’єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого.

Невизнання –це дії учасника цивільного правовідношення, який несе юридичний обов’язок перед уповноваженою особою, які спрямовані на заперечення в цілому або у певній частині суб’єктивного права іншого учасника цивільного правовідношення, внаслідок якого уповноважена особа позбавлена можливості реалізувати своє право.

Оспорювання - це такий стан цивільного правовідношення, при якому між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб”єктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі.

З матеріалів справи не вбачається, що цивільне право та інтерес позивача порушено та потребує захисту у змісті ст.15 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.15,331 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 33-35, 45, 49, 80, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог –в і д м о в и т и.

Суддя                                                                                           Масловська Л.З.