ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 р.

№ 19/19

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого, судді

Плюшко І.А.,

суддів

Разводової С.С. (доповідач по справі), Самусенко С.С.,

розглянувши касаційну скаргу ТОВ "Надія-Плюс"

на

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.08р.

у справі

№ 19/19

за позовом

ТОВ "Мефіда"

до

ТОВ "Надія-Плюс"

про

усунення перешкод в користуванні майном

За участю представників сторін

від позивача Кузь В.Л. дов. від 18.09.08р

від відповідача Кардаш І.М. - директор; Стасишина Т.В. дов. від 02.09.08р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.03.08р. у справі № 19/19 (суддя Н. Левицька) в задоволенні позовних вимог ТОВ "Мефіда" до ТОВ "Надія Плюс" про усунення в користуванні майном відмовлено повністю.

Суд в обгрунтування прийтого рішення посилається на ненадання позивачем належних і допустимих доказів, які б вказували на створення перешкод у користуванні нерухомим майном, а також зазначив про те, що здійснене позивачем самочинне будівництво по вул. Пасічній, 89 в м. Львові, враховуючи положення ч. 2 ст. 376 ЦК України, виключає повноваження власника, в тому числі і право вимагати усунення перешкод у користуванні майном, передбачене ст. 391 ЦК України.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2008 року у справі № 19/19 (судді: Д. Новосад, О. Михалюк, Г. Мельник) рішення господарського суду Львівської області від 26.03.08р. скасовано; позов задоволено: зобовязано ТОВ "Надія Плюс" демонтувати самовільно збудовані елементи стіни, що розміщені навпроти головного фасаду приміщення, що належать ТОВ "Мефіда", позначеному на поверховому плані цифрою VІ/32.9.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, ТОВ "Надія –Плюс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2008 року і залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 26.03.08р. у справі № 19/19, посилаючись на порушення та невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем проводилася лише внутрішня реконструкція, а саме: облаштування дверного та віконних прорізів, яке не призвело до збільшення площі нежитлових приміщень, в яких проводилась реконструкція, що виключало потребу у визнанні права власності на новостворене приміщення. Проведена позивачем реконструкція не позбавляє позивача права власності на нежитлові приміщення, в яких ця реконструкція проводилася.

Господарський суд першої інстанції приймаючи рішення посилається на п. 3 розпорядження Личаківської районної адміністрації від 16.10.07р. № 902, яким позивача зобов'язано впродовж трьох місяців з дня прийняття розпорядження отримати в управлінні архітектури департаменту містобудування вихідні дані на проектування, а впродовж шести місяців з дня прийняття розпорядження через спеціалізовану ліцензовану організацію виготовити проектну документацію на реконструкцію приміщень, погодити її з органами санітарного та пожежного нагляду і подати матеріали на розгляд в управління архітектури департаменту/чи, містобудування.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимоги розпорядження № 902 від 16.10.07р. були належним чином виконані, а питання самочинної реконструкції, яка здійснювалась позивачем були погоджені з уповноваженим органом. Зокрема, угода № 72, укладена 27.09.07р. між Львівською міською радою в особі голови Личаківської районної адміністрації та ТОВ "Мефіда" про погодження самочинного будівництва, відповідно до п. 2.2.3 якої позивач перерахував 25% від оціночної вартості самочинного будівництва, що склало суму 4862,25 грн. на розвиток інфраструктури Личаківського району та ремонт житлового фонду.

Крім того, апеляційний суд встановив, що 13.07.07р. управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради було погоджено проектні пропозиції перепланування існуючих приміщень кафе-бару, розміщених у двох рівнях двоповерхової споруди на вул. Пасічній, 89-а з влаштуванням додаткового входу та вікон на головному фасаді, що підтверджується листом управління архітектури за вихідним № 3-13-16889/2401. Листом № 1868/01 від 12.07.07р. підтверджується факт погодження проекту фахівцями санепідемстанції Личаківського району м. Львова.

З огляду на те, що суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, посилаються на обставини, документи, різні процедури отримання і узгодження робіт з будівництва або реконструкції спірного приміщення, які в свою чергу не були належним чином витребувані, досліджені, судова колегія вважає, що були допущені порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Господарські суди передніх інстанції, в порушення вимог закону, постановили судові рішення по справі без всебічного, повного і об’єктивного розгляду всіх обставин справи та доказів, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

При новому розгляді справи суду слід врахувати вище викладене, більш повно та всебічно перевірити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне та обґрунтоване рішення.

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів вважає, що рішення господарських судів попередніх інстанцій, не відповідають нормам матеріального і процесуального права і фактичним обставинам справи, а тому підлягають скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1115, 1117 , 1119 - 11111, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ТОВ "Надія-Плюс" задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.08р. по справі № 19/19 та рішення господарського суду Львівської області від 26.03.08р. скасувати.

3.          Справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий, суддя І.А. Плюшко

Судді                                                                        С.С. Разводова

С.С. Самусенко