ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2008

Справа №2-15/3744-2008

За позовом Фірми «ТЕС» (95011, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Героїв Аджимушкая, 5, кв. 11, ідентифікаційний код 16512506)

До відповідача Приватного підприємства «КТМ» (95035, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Булганак, 9, ідентифікаційний код 32322476)

Про стягнення 30041,91 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Домарацький Д.Р., довіреність б/н від 03.01.2008 р., у справі

Від відповідача – Хайбуллаєва А.І., директор

Обставини справи: Фірми «ТЕС» звернулась до господарського суду АР Крим з позовом до Приватного підприємства «КТМ» про стягнення 30041,91 грн., в тому числі: 15436,50 грн. вартості відвантаженого палива, 200,00 грн. вартості транспортних послуг, 1276,76 грн. пені, 1563,65 грн. штрафу, 11565,00 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань по оплаті поставленого йому товару та транспортних послуг за договором № 65/06 від 20.12.2005 р. на суму 15636,50 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена, що і стало приводом для звернення Фірми «ТЕС» з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку та нарахування штрафних санкцій.

12.06.2008 р. до господарського суду АР Крим надійшла заява позивав в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про зміну позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача 15236,50 грн. вартості відвантаженого палива, 200,00 грн. вартості транспортних послуг, 1276,76 грн. пені, 1563,65 грн. штрафу, 11565,00 грн. різниці в ціні палива.

Суд вважає за можливе вказану заяву задовольнити, прийняти збільшення розміру позовних вимог, оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов № 1721/08 від 25.03.2008 р. проти позовних вимог не заперечує, суму заборгованості визнає у повному обсязі.

Розгляд справи відкладався згідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

20.12.2005 р. між Фірми «ТЕС» (Постачальник)(позивач) та Приватним підприємством «КТМ» (Покупець)(відповідач) був укладений договір № 65/06. (а.с. 22-23)

Пунктом 1.1 Договору визначено, що Постачальник зобов’язується поставити та передавати у власність Покупця паливно-мастильні матеріали (ПММ), а Покупець зобов’язується приймати ПММ та своєчасно оплачувати їх на умовах дійсного договору.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору поставка ПММ здійснюється на замовлення Покупця протягом строку дії дійсного Договору. Кількість ПММ для кожної окремої поставки обумовлюється у замовленні (усному або письмовому) та відображується у видаткові накладній.

Відповідно до розділу третього Договору умова поставки – 100% передплата товару. Поставка ПММ Покупцю здійснюється не пізніше 2-х днів з моменту надходження оплати Постачальнику. У разі, якщо Покупець фактично отримує ПММ раніше надходження оплати Постачальнику, він зобов’язується перерахувати необхідну суму в якості оплати ПММ протягом строку дійсності рахунку, тобто протягом 3-х календарних днів.

Пунктом 3.3 Договору передбачено право Постачальника відкоригувати вартість відвантаженого ПММ по ціні, чинній на момент оплати у разі, якщо Покупцю надавалася відстрочка платежу, а він не виконав взяті на себе зобов’язання по оплаті отриманого ПММ в зазначені в пункті 3.2 строки.

Транспортування ПММ до місця призначення здійснюється за рахунок Покупця.

Строк дії Договору визначений пунктом 7.6 Договору та становить з дати підписання до 31.12.2006 р., а в частині розрахунків – до повного виконання сторонами обов’язків по Договору.

Позивачем у виконання своїх зобов’язань за Договором було поставлено відповідачу товар ПММ 8090,00 л, загальна вартість поставки складає 27949,00 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи видатковою накладною № РН-0002341 від 27.06.2007 р. (а.с. 27), податковою накладною від 27.06.2007 р. (а.с. 30), товарно-транспортною накладною № ТТ-0001523 від 27.06.2007 р. (а.с. 31).

У вказану вартість у розмірі 27949,00 грн. була включена відповідно до пункту 3.5 Договору вартість транспортних послуг 200,00 грн. (з ПДВ).

Вказаний товар був отриманий відповідачем, про що свідчить підпис уповноваженого представника Покупця у накладній, в також довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей. (а.с. 29)

Відповідачем частково було оплачено вартість отриманого товару у розмірі 12312,50 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи випискою по банківському рахунку позивача. (а.с. 35)

Проте, відповідачем не було сплачено залишок вартості отриманого товару та транспортних послуг у відповідності до умов договору у розмірі відповідно 15436,50 грн. та 200,00 грн. в добровільному порядку та в повному обсязі, в результаті чого за відповідачем склалася заборгованість у розмірі 15636,50 грн., що і стало підставою для звернення Фірми «ТЕС» з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

У судовому засіданні представником позивача були надані платіжні документи, згідно яких вбачається, що відповідачем була погашена сума заборгованості за отриманий товар у розмірі 200,00 грн. (а.с. 49-50): платіжне доручення № 97 від 26.05.2008 р., виписка банку по рахунку позивача від 26.05.2008 р.

Як свідчать матеріали справи вказана сума у розмірі 200,00 грн. була сплачена відповідачем 26.05.2008 р., тобто після звернення позивача з позовом до суду про стягнення заборгованості в примусовому порядку. (27.03.2008 р. як свідчить відтиск вхідного штампу канцелярії господарського суду АР Крим на позовній заяві).

Пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу передбачено, що Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За такими обставинами провадження у справі в частині стягнення 200,00 грн. основного боргу підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

Відповідач відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не представив доказів повної оплати заборгованості за поставлений позивачем товар та транспортні послуги. Більш того, відповідачем у судовому засіданні та у відзиві на позов не заперечується наявність суми основної заборгованості.

За такими обставинами, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті 15236,50 грн. заборгованості за поставлений товар, 200,00 грн. за транспортні послуги, через що вимоги позивача про стягнення з Приватного підприємства «КТМ» заборгованості у розмірі 15436,50 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю в ціні палива у розмірі 11565,00 грн.

Так, судом встановлено право Постачальника відкоригувати вартість відвантаженого ПММ по ціні, чинній на момент оплати у разі, якщо він не виконав взяті на себе зобов’язання по оплаті отриманого ПММ в зазначені договором строки.

Як свідчить довідка Головного управління статистики в АР Крим № 14-066/423 від 21.03.2008 р. про роздрібні ціни на бензин та дизельне паливо (а.с. 32), ціна на дизельне паливо станом на 20.03.2008 р. становить 6,00 грн. за 1 л., в той час, як на час здійснення поставки ціна складала – 3,43 грн.

Таким чином, враховуючи те, що відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України умови договору є обов’язковими для виконання сторонами, вимоги позивача про стягнення з Приватного підприємства «КТМ» різниці в ціні палива у розмірі 11565,00 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені у розмірі 1276,76 грн. та 1563,65 грн. штрафу.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 5.4 Договору сторони передбачили, що за прострочення виконання зобов’язання Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Заявлена позивачем сума пені у розмірі 1276,76 грн. за період з 30.06.2007 р. по 30.12.2007 р. підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що за відмову від виконання прийнятих на себе зобов’язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 10% від суми порушених зобов’язань.

Заявлена позивачем сума штрафу у розмірі 1563,65 грн. підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 49, пунктом 1-1 статті 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Приватного підприємства «КТМ» (95035, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Булганак, 9, ідентифікаційний код 32322476) на користь Фірми «ТЕС» (95011, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Героїв Аджимушкая, 5, кв. 11, ідентифікаційний код 16512506, р/р 5030 вКРФ АКБ «Укрсоцбанк» МФО 324010, р/р 943 в Філії ВАТ «Укрексімбанк» м. Армянськ, МФО 384878) 15436,50 грн. основного боргу, 11565,00 грн. різниці в ціні палива, 1276,76 грн. пені, 1563,65 грн. штрафу, 300,42 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення заборгованості у розмірі 200,00 грн. провадження у справі припинити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.