ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 р.

№ 33/155

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Офсетна типографія "Арт-Пресс", м. Київ,

на рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2007

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008

зі справи № 33/155

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Словенська компанія" (далі –Товариство), м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Офсетна типографія "Арт-Пресс" (далі –Типографія)

про розірвання договору та стягнення 67 280 грн.,

за участю представників сторін:

позивача – Бугая Д.В.,

відповідача –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про розірвання угоди з надання поліграфічних послуг від 27.09.2005 № 27/09/05/127/05 (далі –Угода) та стягнення 67 280 грн. збитків.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.2007 (суддя Мудрий С.М), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 (колегія суддів у складі: Григорович О.М. –головуючий, судді Гольцова Л.А., Рябуха В.І.), позов задоволено.

Прийняті судові рішення мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за Угодою, в зв'язку з чим позивач втратив інтерес до Угоди, та необхідністю відшкодування сплачених позивачем коштів.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Типографія просить судові рішення зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 27.09.2005 Товариство (замовник) та Типографія (виконавець) уклали Угоду, відповідно до якої замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок з надання поліграфічних послуг з друкування замовлення 27/09/05;

- згідно з пунктом 1.3 Угоди строк виконання робіт становить 21 робочий день з моменту оплати;

- пунктом 2.1 Угоди передбачено, що за виконання робіт, зазначених у пункті 1.1 Угоди, замовник має сплатити виконавцю 213 414 грн.;

- порядок проведення оплати та виконання замовлення встановлені специфікацією на виконання поліграфічних робіт від 27.09.2005 (Додаток № 1 до Угоди);

- відповідно до пункту 2.2 Угоди протягом трьох банківських днів з моменту підписання Угоди замовник сплачує виконавцю 110 000 грн. та на протязі 25 робочих днів з дня підписання акта здавання-приймання виконаних робіт здійснює остаточний розрахунок до 11.11.2005 сплачує залишок вартості замовлення у сумі 103 414 грн.; такі ж умови містить й пункт 3 згаданої специфікації;

- згідно з пунктом 3.5 Угоди замовлення видається після остаточного розрахунку згідно з пунктом 2.1 Угоди за наявності довіреності та підписаного акта здавання-приймання робіт;

- позивач перерахував відповідачеві 110 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.09.2005 № 299 (а.с. 11);

- 19.10.2005 відповідач передав позивачеві 10 000 примірників замовленого за Угодою путівника на загальну суму 42 720 грн., що підтверджується видатковою накладною від 19.10.2005 № РН-0000007 (а.с. 13);

- збитки позивача визначаються різницею між вартістю оплаченого та одержаного товару і становлять 67 280 грн. (110 000 грн. –42 720 грн.);

- у березні 2007 року позивач поштою отримав від відповідача акт здавання-приймання виконаних робіт за Угодою, в якому зазначено про виконання робіт 17.10.2005 (а.с. 18);

- 06.04.2007 позивач листом № 19 запропонував відповідачеві розірвати Угоду, але останній відмовився (а.с. 21-24, 25-26);

- Типографією доведено факти передачі позивачеві актів здавання-приймання виконаних робіт лише 23.02.2007 та 15.03.2007, що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком, супровідною документацією та страховим свідоцтвом (а.с. 70-73);

- Типографією не подано доказів підписання сторонами акта здавання-приймання виконаних робіт та його направлення Товариству 19.10.2005;

- путівник, який друкував відповідач за Угодою, мав визначені дати (2005-2006 роки) його актуальності для читача (а.с. 15, 16);

- внаслідок прострочення Типографією виконання (майже на 2 роки) результат виконання замовлення втратив для позивача інтерес;

- гарантійний лист позивача від 18.10.2005 № 156 не підтверджує отримання позивачем всієї замовленої кількості примірників путівника (а.с. 90);

- докази ухилення позивача від підписання акта здавання-приймання виконаних робіт відсутні.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо виконання сторонами зобов’язань за Угодою.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 849 ЦК України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Попередні судові інстанції у прийнятті рішення про розірвання Угоди та стягнення з Типографії збитків виходили з того, що відповідач прострочив виконання зобов’язань з виготовлення продукції майже на 2 роки, внаслідок чого виконання робіт втратило інтерес для Товариства.

Водночас ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами:

- не встановлено, чи виготовлено відповідачем замовлену продукцію в повному обсязі і коли саме;

- не з’ясовано, чи мало місце одноразове виготовлення замовленої друкованої продукції або її виготовлення відбувалося у кілька етапів;

- не досліджено та залишено без оцінки відомості щодо тиражу (накладу) кожної партії виготовленої Типографією за Угодою продукції;

- не встановлено фактичні обставини, пов’язані з написанням позивачем гарантійного листа від 18.10.2005 № 156; не з’ясовані мета та підстави його написання;

- не з’ясовано, які дії, спрямовані на виконання сторонами зобов’язань за Угодою та зменшення можливих збитків, мали місце з боку Товариства протягом 2005-2006 років (після одержання перших 10 000 примірників замовленої продукції);

- не досліджено предмет та фактичні обставини руху в 2006-2007 роках господарської справи № 27/15 за позовом Типографії до Товариства щодо стягнення заборгованості за Угодою (рішення місцевого суду від 27.02.2007 та постанову суду апеляційної інстанції від 07.06.2007 зі справи № 27/15 скасовано постановою Вищого господарського суду України від 11.09.2007 з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а.с. 100-104);

- не дано оцінки доводам Типографії щодо її неодноразових звернень до господарського суду в 2006 році з приводу стягнення з Товариства заборгованості за Угодою та не встановлено фактичні обставини, пов’язані з цими зверненнями.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Офсетна типографія "Арт-Пресс" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 зі справи № 33/155 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов