ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 р.

№ 40/555-46/343

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г.,

Воліка І.М.,

Михайлюка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Науково-виробничого колективного підприємства "Машини, інформаційні технології і системи ("МІТІС") та касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву на постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 березня 2008 року у справі № 40/555-46/343 Господарського суду міста Києва за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Науково-виробничого колективного підприємства "МІТІС", м. Київ, про розірвання договору купівлі-продажу № 902 від 25 квітня 2003 року та за зустрічним позовом Науково-виробничого колективного підприємства "МІТІС", м. Київ, до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про внесення змін до договору,

за участю представників:

позивача – Конті М.П., (дов.№39 від. 01.06.2007),

відповідача –не з'явився,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2006 року позивач, Регіональне відділення Фонду Державного майна України по м. Києву, звернувся у господарський суд з позовом до Науково-виробничого колективного підприємства "Машини, інформаційні технології і системи ("МІТІС") про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна.

Вказував, що 25.04.2003 між ним та НВКП "МІТІС" було укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної власності №902, відповідно до умов якого він (продавець) зобов'язується передати у власність відповідача (покупця) об'єкт незавершеного будівництва –господарчий блок з градирнею, а відповідач - прийняти та оплатити його на визначених договором умовах.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору в частині переоформлення права забудовника на об'єкт, вирішення питання відведення земельної ділянки, завершення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію, - позивач просив розірвати договір купівлі-продажу №902 від 25.04.2003 розірвати та зобов'язати відповідача повернути об'єкт приватизації в державну власність.

Відповідач НВКП "МІТІС", заперечуючи проти позову, подав зустрічну позовну заяву про внесення змін до спірного договору купівлі-продажу №902 від 25.04.2003.

Посилаючись на складність вирішення питання відведення земельної ділянки під об’єкт, - позивач просив суд зобов’язати регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву продовжити термін завершення будівництва об’єкта з трьох до шести років.

Спір розглядався судами неодноразово.

Рішенням господарського суду м. Києва від 14 листопада 2007 року (суддя Шабунін С.В.) первісний позов задоволено.

Постановлено розірвати договір купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва державної власності № 902, укладений 25.04.2003 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Науково-виробничим колективним підприємством “Машини, інформаційні технології і системи” та зобов’язано Науково-виробниче колективне підприємство “Машини, інформаційні технології і системи” повернути об’єкт незавершеного будівництва –господарський блок з градирнею, який знаходиться за адресою: м.Київ, пр.Академіка Глушкова,42 по акту приймання-передачі Регіональному відділенню Фонду державного майна України .

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення мотивоване посиланнями на наявність вини НВКП "МІТІС" у невиконанні передбачених договором зобов'язань та невідповідність зустрічних позовних вимог ст.27 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 5 березня 2008 року (колегія суддів у складі: головуючий: Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Лосєв А.М.) рішення в частині задоволення позову Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

В решті рішення залишене без змін.

Постанова мотивована посиланнями на самоусунення Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву від передбачених законом обов'язків, що унеможливило своєчасне виконання умов договору НВКП "МІТІС" та невідповідність зустрічних позовних вимог ст.27 Закону України "Про приватизацію державного майна".

У касаційній скарзі позивач, Регіональне відділення Фонду Державного майна України по м. Києву, посилаючись на порушення та неправильно застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: ст.526, 530 ЦК України та ст. 19 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва", просив постанову в частині відмови у задоволенні його позову скасувати та залишити в силі рішення.

У касаційній скарзі відповідач, НВКП "МІТІС", посилаючись на порушення та неправильно застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.652 ЦК України та ст.ст. 8,19 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва", ст.84 ГПК України, просив постанову в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а справа направленню на новий розгляд, з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення та постанова зазначеним вимогам не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами 25.04.2003 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної власності №902 відповідно до умов якого РВ ФДМ України по м. Києву (продавець) передав по акту приймання-передачі №970 від 17.06.2003 у власність НВКП "МІТІС" (покупець) об'єкт незавершеного будівництва –господарський блок з градирнею, що розташований під №42 по вул. А.Глушкова в м. Києві.

Умовами п.5.3 договору передбачено обов’язок покупця протягом трьох років з дати підписання договору звершити будівництво з можливою зміною його первісного призначення та ввести об’єкт в експлуатацію.

Пунктом 5.5 договору зобов’язано покупця у річний термін з моменту підписання договору підготувати документи та здійснити відповідні дії щодо переоформлення права забудовника на об’єкт.

У червні 2006 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву була проведена поточна перевірка виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної власності №902 від 25.04.2003, під час якої встановлено невиконання покупцем вище наведених умов договору, про що складено акт №87 від 21.06.2006.

В зв'язку з виявленими порушеннями, РВ ФДМ України по м. Києву 09.10.2006 направив відповідачу за первісним позовом пропозицію №30/10/8166 про розірвання договору №902 від 25.04.2003, в якій, посилаючись на п.1.3. договору, норми чинного законодавства, пропонував розірвати договір та повернути отримане ним майно, а саме: об'єкт незавершеного будівництва –господарський блок з градирнею, що розташований під №42 по вул. А.Глушкова в м. Києві.

З такою пропозицією покупець не погодився і, двічі, листами від 19.06.2006 та 16.11.2006 за №188 та №341, звертався до РВ ФДМ України по м. Києву про продовження терміну завершення будівництва до 25.04.2009, з підстав складності та тривалості вирішення питання відведення земельної ділянки, на що отримав відмову.

Як встановлено судами, земельна ділянка на якій розташований спірний об'єкт незавершеного будівництва, була надана Інституту проблем математичних машин і систем НАН України .

Покупець протягом 2004-2006 звертався до Інституту проблем математичних машин і систем НАН України, до Національної академії наук України та до РВ ФДМ України по м. Києву для вирішення питання погодження меж земельної ділянки.

Суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов, посилався на допущене відповідачем, НВКП "МІТІС", зволікання у вирішенні питанні відведення земельної ділянки, що призвело до невиконання умов договору, який за таких обставин підлягає розірванню на підставі ст.ст. 611, 615 ЦК України.

Відносини відчуження об'єктів незавершеного будівництва що перебувають у державній або комунальній власності врегульовані Законом України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва", який передбачає продаж об'єктів незавершеного будівництва державними органами приватизації.

Відповідно до ст.5 Законом України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" для включення об'єкта незавершеного будівництва державної форми власності до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, органи, які здійснюють управління відповідними об'єктами незавершеного будівництва, обов'язково подають органам приватизації зокрема документи про відведення земельної ділянки під об'єкт незавершеного будівництва, а у разі відсутності документа про відведення - пояснення про причини.

Стаття 8 зазначеного вище Закону містить імперативну норму, яка передбачає, що у разі відсутності рішення про відведення земельної ділянки в натурі, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, за поданням органів приватизації спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його органи на місцях разом з адміністрацією підприємства, установи, організації, на балансі яких перебуває об'єкт незавершеного будівництва, у місячний строк вживають у встановленому порядку заходів щодо відведення земельної ділянки несільськогосподарського призначення, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва.

Зазначені приписи Закону чітко визначають порядок відведення земельної ділянки, на якій розташований придбаний об'єкт незавершеного будівництва, що не було належним чином досліджено та враховано місцевим господарським судом при вирішенні спору.

Крім того, статтею 19 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" передбачено, що обов'язковими умовами приватизації об'єктів незавершеного будівництва є: встановлення строку завершення будівництва об'єкта незавершеного будівництва; заборона відчуження об'єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, до завершення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію; забезпечення вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови та подальшого введення в експлуатацію об'єкта приватизації.

Частиною другою статті 19 Закону передбачено, що у разі невиконання умов, зазначених у цій статті договір купівлі-продажу підлягає розірванню в установленому законодавством порядку.

Отже, посилання суду, як на підставу розірвання договору, на те, що відповідачем не вирішено питання відведення земельної ділянки, вирішення якого згідно закону покладено на інших осіб, не можна визнати обґрунтованим.

Між тим, відповідно до ч.3 ст.125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Апеляційний суд, врахувавши зазначені недоліки, дійшов висновку про скасування рішення в частині задоволення первісного позову РВ ФДМ України по м. Києву і обгрунтовано посилався на те, що перекладення останнім вирішення питання про відведення земельної ділянки виключно на покупця суперечить вимогам закону.

Разом з тим, судами не з'ясовано яким чином об'єкт незавершеного будівництва –господарський блок з градирнею, що розташований під №42 по вул. А.Глушкова в м. Києві було включено до переліку об'єктів, що підлягають приватизації без документів відведення земельної ділянки чи пояснень щодо їх відсутності, з огляду на обов'язковість їх подання відповідно до вище наведених вимог закону.

Крім того, встановивши, що спірне нерухоме майно було продане покупцю за обставин, коли земельна ділянка, на якій воно розташоване, належить на певному титульному праві іншій особі, суди попередніх інстанцій не з'ясували на якому саме титульному праві вказана земельна ділянка була надана Інституту проблем математичних машин і систем НАН України та на якій підставі і у який спосіб таке право мало бути припинене з огляду на положення гл.22 Земельного кодексу України, яка визначає підстави припинення прав на землю.

Адже, як встановлено судами, лише 31.10.2006 Інституту проблем математичних машин і систем НАН України листом №9-60 погодив межі земельної ділянки під спірним об'єктом незавершеного будівництва.

Дослідження зазначених обставин є необхідним для вирішення питання про наявність або відсутність об’єктивних підстав несвоєчасного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу від 23.05.2003.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, посилався на положення ч.2 ст.27 Закону України "Про приватизацію державного майна", згідно якої термін дії зобов'язань покупця, включених до договору, за винятком виконання встановлених мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'ять років, та вважав, що задоволення пропозиції відповідача продовжити до шести років строк виконання зобов'язань по завершенню будівництва та введення об'єкта в експлуатацію, передбачений п. 5.3 договору, не відповідає наведеним вище вимогам закону.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне наголосити, що відносини відчуження об'єктів незавершеного будівництва що перебувають у державній або комунальній власності врегульовані Законом України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва".

За змістом ст.19 вказаного Закону у разі неможливості завершення будівництва в установлені строки за наявності відповідних обґрунтувань строки завершення будівництва можуть бути змінені за рішенням органу приватизації та органу місцевого самоврядування, про що укладається додатковий договір.

Пунктом 3.1 Положення про внесення змін до договорів купівлі-продажу державного майна, затвердженого наказом ФДМУ від 29.10.1998 № 2041 передбачено, що зміни до договорів купівлі - продажу стосовно перенесення термінів виконання зобов'язань на більш пізній строк у порівнянні з терміном, установленим договором, вносяться за умови достатньої обґрунтованості потреби внесення таких змін, а також при умові недопущення зменшення фактичних обсягів зобов'язань, яке може статися внаслідок можливих протягом періоду їх виконання інфляційних процесів.

Крім того, судами попередніх інстанції було встановлено, що Київською міською радою було прийнято рішення за №790/1451 від 14.06.2007 "Про надання згоди на продовження Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву строку завершення будівництва об'єкта незавершеного будівництва – господарський блок з градирнею, що розташований під №42 по вул. А.Глушкова в м. Києві.

Зазначеним рішенням РВ ФДМ України доручено укласти з НВКП "МІТІС" додаткову угоду про продовження строку завершення будівництва об'єкта і затвердити графік виконання робіт.

Отже, відмова у задоволені зустрічних позовних вимог з підстав їх невідповідності положенням загального нормативно-правового акту, за обставин коли спірні правовідносини врегульовані спеціальним законом суперечить конститутивним засадам правозастосування.

Колегія суддів Вищого господарського суду вважає за необхідне також зауважити, що апеляційним судом допущено порушення ст.84 ГПК України, оскільки мотивувальна частина постанови не відповідає висновкам суду, що викладені в резолютивній частині. Зазначене призводить до неоднозначного тлумачення висновків суду.

У зв'язку з наведеним рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін, і залежно від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 -11112, Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Науково-виробничого колективного підприємства "Машини, інформаційні технології і системи ("МІТІС") та касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву задовольнити частково.

2.Постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 березня 2008 року та рішення Господарського суду м. Києва від 14 листопада 2007 року у справі № 40/555-46/343 скасувати.

3.Справу № 40/555-46/343 передати на новий розгляд до Господарського суду м. Києва в іншому складі.

Судді: Дунаєвська Н.Г.

Волік І.М.

Михайлюк М.В.