ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№ 13/116

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.

розглянула

касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Рижівський гранітний кар'єр" (далі –Товариство)

на ухвалу

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від

10.06.08

у справі

№ 13/116

господарського суду

Полтавської області

за позовом

державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі –Залізниця)

до

Товариства

про

стягнення 12 330,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Костерний Д.О. (за дов. " 1755-НЮ від 20.05.08);

- відповідача:

не з'явились.

Ухвалою від 28.08.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б.,

Муравйова О.В. касаційна скарга Товариства № 198 від 03.07.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 25.09.08, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 25.09.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 25.09.08 представники скаржника не з'явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Товариства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 25.09.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Залізниці.

У зв'язку з значною завантаженістю судді Муравйова О.В. та виходом судді Ходаківської І.П. з відпустки розпорядженням від 24.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 25.09.08, створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

Про вказані обставини представника Залізниці повідомлено на початку судового засідання 25.09.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.09.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 20.03.08 господарського суду Полтавської області (суддя Босий В.П.) позовні вимоги задоволено.

З Товариства на користь Залізниці стягнуто 12 330,00 грн. штрафу,

123,30 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням Товариство звернулось до суду з апеляційною скаргою, яка, проте, була повернута без розгляду ухвалою від 21.04.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

26.05.08 Товариство повторно звернулось з апеляційною скаргою яка також була повернута ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 10.06.08 (колегія суддів у складі: головуючого –

Жук Г.А., суддів –Разіної Т.І., Зеленіної Н.І.) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з тим, що платіжне доручення, додане до апеляційної скарги в якості доказу про сплату державного мита за її подання, не містить відмітку банку про зарахування державного мита до державного бюджету.

Вважаючи вказану ухвалу суду помилковою, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить ухвалу від 10.06.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду скасувати, а справу направити на розгляд по суті до суду апеляційної інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було неправильно застосовано норми процесуального права, зокрема, ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Залізниця щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу –без змін.

Враховуючи, що Товариством у касаційній скарзі ставиться питання лише про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, винесеної, на його думку, з порушенням норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України в даному касаційному провадженні обмежилась перевіркою застосування норм процесуального права апеляційним судом, та не досліджувала підставність та правильність застосування норм матеріального та процесуального права місцевим судом при прийнятті рішення по суті спору.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника сторони, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, зокрема, додаються докази сплати державного мита.

Згідно з ч. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Частиною першою статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Згідно з ч. 4 ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.01.93 № 7-93 порядок сплати державного мита встановлюється Міністерством фінансів України.

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги, повернутої оскарженою ухвалою суду апеляційної інстанції, Товариством було додано примірник платіжного доручення від 31.03.08 № 350, яким підтверджено сплату

державного мита в установленому розмірі за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету, визначеного Державним казначейством України. Дане платіжне доручення скріплене підписами відповідальних осіб та відбитками печаток платника та банківської установи.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України таке платіжне доручення є доказом.

Таким чином, мотиви оскарженої ухвали щодо невідповідності наданого Товариством примірника платіжного доручення вимогам щодо порядку сплати державного мита не відповідають дійсності, оскільки вказаним документом підтверджено сплату мита саме до державного бюджету України.

Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України підставою для повернення касаційної скарги може бути недодання документів, що підтверджують оплату державного мита у встановлених порядку і розмірі, а не можливі недоліки в їх оформленні.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Основного Закону регламентовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій", суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом. За змістом частини 3 зазначеної статті, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що

ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем у ст. 12 Закону України "Про судоустрій України", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Право апеляційного оскарження стороною рішення місцевого господарського суду також передбачено ст.ст. 22, 91 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Статтею 65 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, витребує від сторін необхідні документи, відомості, висновки.

Крім того, за змістом ст. 38 Господарського процесуального кодексу України якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. Господарський суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону.

Отже, у випадку сумніву, чи дійшовши висновку про недостатність доказів щодо сплати державного мита, суд мав право витребувати додаткові докази, тому в такому випадку він не мав законних підстав для повернення апеляційної скарги без розгляду.

З правового аналізу наведених норм вбачається, що з метою фактичної реалізації права сторін на апеляційне оскарження судових рішень та запобігання порушень ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР), апеляційний суд має приймати апеляційні скарги до провадження за відсутності суттєвих порушень щодо порядку їх оформлення та подання, а у випадку сумнівів щодо окремих питань витребовувати від сторін додаткові докази в порядку підготовки справи до розгляду.

За таких обставин застосування Київським міжобласним апеляційним господарським судом п. 3 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, як підстави повернення апеляційної скарги, є помилковим, оскільки такими діями суд апеляційної інстанції фактично обмежив суб'єкта оскарження у здійсненні прав, передбачених п. 8 ст. 129 Конституції України.

У зв'язку з наведеним оскаржена ухвала апеляційного суду не відповідає

вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, а справа –передачі на

розгляд до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Рижівський гранітний кар'єр" № 198 від 03.07.08 задовольнити.

Ухвалу від 10.06.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 13/116 господарського суду Полтавської області скасувати, а справу направити до Київського міжобласного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги відкритого акціонерного товариства "Рижівський гранітний кар'єр" на рішення від 20.03.08 господарського суду Полтавської області по суті.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська