ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
м.Чернігів тел.77-99-18
просп.Миру,20 тел.678-853
=============================================================
Р І Ш Е Н Н Я

13 березня 2008р. Справа № 8/47 (12/335/16)

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Чернігівавтодеталь”,

пр.Миру,312, м.Чернігів

До відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк

Аваль”, вул..Лєскова, 9 м.Київ

Про визнання договору недійсним

Судді Т.Г.Оленич, І.А.Фетисова, С.І.Михайлюк

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з’явилися

від відповідача: Литвин П.В. –головний юрисконсульт, довір.пост. №77 від 11.09.07р., Верхацький І.В. –головний юрисконсульт, довір.пост. № 10 від 24.10.06р.

За згодою сторони в судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

С У Т Ь С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про визнання недійсним договору про заставу нерухомого майна та обладнання від 24.06.04р. з підстав невідповідності його вимогам чинного законодавства. Підставами для визнання договору недійсним, за думкою позивача, є набрання на момент укладення спірного договору чинності Законом України “Про іпотеку”, а тому об’єкти нерухомості могли передаватися лише в іпотеку, не в заставу; підписання договору не уповноваженою на це особою. Заперечуючи правомірність спірного договору, позивач вказував, що договір фактично укладений під впливом помилки стосовно вартості майна, яке було передано в заставу, оскільки реальна вартість майна, визначена в ході експертизи, яка проводилася в межах виконавчого провадження, становить 90003777грн.12коп., що значно більше оцінки в договорі застави, а тому, за думкою позивача, помилка щодо вартості предмета застави, є істотною. Також, в позовній заяві позивач зазначав, що порушення вимог законодавства щодо місця нотаріального посвідчення оспорюваного договору є підставою для визнання договору недійсним.

Враховуючи, що постановою Вищого господарського суду України від 02.10.07р. у справі №12/335/16 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.07р. та рішення господарського суду Чернігівської області від 11.01.07р. по цієї ж справі, а справу передано до господарського суду Чернігівської області на новий розгляд, позивач в поясненні від 25.02.08р. до позовної заяви, що подана в судовому засіданні 26.02.08р., підтримує наступні підстави визнання договору недійсним: порушення чинного на момент укладення законодавства про місце нотаріального посвідчення договору; підписання договору не уповноваженою особою, та помилка при підписанні договору щодо вартості переданого в заставу майна. Отже, в ході нового розгляду справи судом не досліджуються питання правомірності оспорюваного договору з підстав неможливості передати об’єкти нерухомості в заставу після набрання чинності Законом України “Про іпотеку”, і вирішує спір з урахуванням останніх пояснень позивача.

Відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що чинне цивільне законодавство не містить жодної норми, на підставі якої договір, який нотаріально посвідчений з порушенням територіальної юрисдикції нотаріуса, може бути визнаний недійсним або є нікчемним. Також відповідач стверджує, що позивачем вчинялися дії, направлені на виконання договору застави, що свідчить про схвалення цього договору.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представників сторін, з’ясувавши обставини, які мають значення для вирішення спору, оглянувши в судовому засіданні оригінали матеріалів, що знаходяться в кредитній справі, яка сформована у банку щодо кредитного договору, оцінивши інші надані сторонами докази, суд ВСТАНОВИВ:

Відповідач у справі є правонаступником Акціонерного поштово-пенсійного банку “Аваль”, що підтверджується п.п.1.1. Статуту Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль”, затвердженого загальними зборами акціонерів АППБ “Аваль” від 11.08.06р. (протокол №Зб-38 від 11.08.2006 року) та зареєстрованого Національним банком України 25.09.2006 року

15.06.2004 року між сторонами у справі укладено кредитний договір №010/08/2131, відповідно до умов якого кредитор взяв на себе зобов’язання відкрити позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 13 700 000 грн., строком до 24.11.2006 року, зі сплатою 10% річних, а відповідач зобов’язувався використати кредит на зазначені цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту згідно із графіком погашення заборгованості, викладеного в додатку № 1 до кредитного договору № 010/08/2131 від 15.06.04р. та сплачувати нараховані відсотки на умовах, передбачених даним договором.

В забезпечення виконання позичальником зобов’язань за кредитним договором №010/08/2131 від 15.06.04р., між сторонами укладено договір застави нерухомого майна та обладнання від 24.06.04р., який цього ж дня посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., і зареєстровано в реєстрі за № -3348, а також накладено заборону на відчуження нерухомості до припинення договору застави, що зареєстровано в реєстрі за №-3349/57.

Відповідно до п.1.2. договору застави від 24.06.04р. позивач в забезпечення виконання зобов’язань, вказаних у п.1.1. цього ж договору передав в заставу Акціонерному поштово-пенсійному банку „Аваль” належне йому майно, а саме: нерухоме майно, яким є механозбірний корпус № 6 з прибудовами літ. 46-2, 46-4, загальною площею 22279,4 кв.м. та адміністративна будівля літ. 1-9 загальною площею 4181,2 кв.м., що розташована по проспекту Миру, 312, у м. Чернігові.

Нежитлова будівля механозбірного корпусу № 6, що передається в іпотеку належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САА № 770006, виданого 22.06.04р. Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, згідно рішення №157 від 21.06.04р., зареєстрованого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 22.06.04р., реєстраційний номер 6327307, а адмінбудівля належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САА № 770005, виданого 22.06.04р. Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, згідно рішення №157 від 21.06.04р., зареєстрованого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 22.06.04р., реєстраційний номер 6327134.

Згідно із витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №3904199 від 18.06.04р., виданого Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації, балансова вартість нерухомого майна, що передається в іпотеку, складає 11110333 грн.

В абзаці п’ятому п.1.2. Договору застави також передбачено, що іпотека за цим договором поширюється на належну іпотекодавцю на праві постійного користування земельну ділянку (або її частину), на якій розташовані нежилі будівлі і яка необхідна для використання цих будівель за цільовим призначенням. Право постійного користування іпотекодавця на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ЧН-929, виданого 14.08.97р. виконкомом Чернігівської міської ради відповідно до рішення №172 від 21.07.97р., і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № -929.

Крім того, позивач в забезпечення виконання зобов’язань, вказаних у п.1.1. Договору застави передав в заставу Акціонерному поштово-пенсійному банку „Аваль” обладнання, балансовою вартістю 22069145грн.88коп., перелік якого вказаний в додатку до договору застави, що підписаний представниками обох сторін.

Оцінка предмету іпотеки та обладнання, що передано в заставу склала 15 000 000грн.

В силу ст.97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи: загальні збори його учасників і виконавчий орган.

Згідно із ст.161 Цивільного кодексу України виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган визначений статутом.

Аналіз Статуту відкритого акціонерного товариства „Чернігівавтодеталь”, затвердженого загальними зборами акціонерів товариства від 16.03.01р. (протокол №4) та зареєстрованого в новій редакції Розпорядженням Чернігівського міського голови №130-р від 26.04.01р. (т.1, а.с.45-64), свідчить, що виконавчим органом товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління (п.9.4.1.). Керує роботою правління голова правління, який призначається і відкликається Спостережною Радою Товариства (п.п.9.4.6., 9.4.7).

На засіданні Наглядової ради відкритого акціонерного товариства „Чернігівавтодеталь” від 21.04.04р. головою правління ВАТ „Чернігівавтодеталь” з 01.05.2004р. призначено Стіфеєва О.М., про що складено протокол засідання №2/НР/2004 від 21.04.04р. (т.1., а.с.65).

Відповідно до п.9.4.11 Статуту ВАТ “Чернігівавтодеталь” в редакції від 16.03.01р., та п.2.2 трудового контракту на управління підприємством, голова правління діє від імені товариства без довіреності, укладає угоди, контракти та інші юридичні акти від імені товариства на суму, яка не перевищує 10млн.грн. (крім відчуження майна товариства); укладає угоди на відчуження майна товариства на суму, яка не перевищує 1% від розміру Статутного фонду Товариства; видає доручення.

Як зазначено у п/п і) п.9.3.3 Статуту Спостережна рада товариства надає повноваження Голові правління на укладення угод від імені Товариства, розмір яких перевищує 1% суми Статутного фонду Товариства, в тому числі щодо участі в інших господарських товариствах.

Розмір Статутного фонду позивача визначений у п.6.1. Статуту і становить 77242400грн., балансова вартість предмета іпотеки і обладнання, переданого в заставу, становить 33179478грн.88коп., про що зазначено у тексті договору застави та у переліку обладнання, що передається під заставу, який є додатком до договору застави від 24.06.04р. Таким чином вартість переданого у заставу майна становила 42,955% від загального розміру статутного фонду товариства.

Оскільки передача майна в заставу, в разі невиконання позивачем взятих на себе зобов’язань, в подальшому тягне за собою його відчуження, а вартість предмету іпотеки і обладнання, переданого в заставу, становить 42,955 % статутного фонду товариства, у відповідності до п.9.3.2 статуту питання про укладення договору застави і іпотеки має вирішуватися Спостережною (Наглядовою) Радою товариства.

14 червня 2004р. Наглядовою радою відкритого акціонерного товариства „Чернігівавтодеталь” було прийнято рішення про надання голові правління товариства Стіфеєву О.М. повноважень на підписання кредитного договору в розмірі 13700000грн., з АППБ „Аваль” м. Києва, терміном на 30 (тридцять) місяців, з відсотковою ставкою 10% річних, та договору застави об’єктів нерухомості та обладнання, а саме механозбірний цех № 6 (з прибудовами), інвентаризаційний № 180817, залишковою вартістю 9698177 грн., що знаходиться за адресою: м.Чернігів, проспект Миру,312 корп.6; обладнання корпусу № 6, залишковою вартістю 22069145 грн. (згідно додатку додається); адмінбудівля, інвентаризаційний № 117, залишковою вартістю 1413 604 грн., що знаходиться за адресою м. Чернігів, проспект Миру, 312, про що зазначено у протоколі №4/НР/2004 від 14.06.04р. (т.1., а.с.121).

Таким чином, Наглядова рада Відкритого акціонерного товариства „Чернігівавтодеталь”, як орган управління юридичної особи, в силу вимог Статуту товариства надала голові правління Стіфеєву О.М. повноваження на підписання договору іпотеки і договору застави, які ґрунтуються на акті органу юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства і скріплюється печаткою.

Статтею 240 Цивільного кодексу України визначено, що представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Як вбачається із матеріалів справи, договір застави нерухомого майна та обладнання, укладений 24.06.2004р. та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., і зареєстрований в реєстрі за № -3348, підписаний від імені позивача Левченко Оленою Володимирівною на підставі довіреності від 23.06.04р., виданої від імені ВАТ “Чернігівавтодеталь” головою правління товариства Стіфєевим О.М. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. 23.06.04р. та зареєстрована в реєстрі за № -3347.

Відповідно до пунктів 9.4.7., 9.4.11. Статуту товариства в редакції від 16.03.01р. голова правління товариства уповноважений керувати поточними справами товариства, виконувати рішення вищого органу Товариства та Спостережної ради, укладати угоди від імені товариства, а також має право видавати доручення. При цьому, повноваження голови правління позивача щодо видачі доручень (довіреностей) не обмежуються будь-якими видами угод або сумами. Таким чином суд приходить до висновку, що голова правління мав право надати довіреність на укладення договору іпотеки іншій особі.

Разом з тим, як вбачається із змісту довіреності від 23.06.04р., голова правління відкритого акціонерного товариства „Чернігівавтодеталь” Стіфеєв О.М. уповноважив Левченко Олену Володимирівну укласти та підписати від імені товариства лише договір іпотеки нерухомого майна, належного товариству, в забезпечення виконання його зобов’язань по кредитному договору №010/08/2131 від 15.06.04р.

Проте, Левченко О.В., на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. 23.06.04р. за реєстровим №-3347, підписала не лише договір іпотеки нерухомого майна, а і договір застави обладнання, повноваження на підписання якого у неї були відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підписуючи договір застави в частині передачі у заставу обладнання, Левченко О.В. діяла з перевищенням наданих їй повноважень.

Статтею 241 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. При цьому схвалення правочину особою, від імені якого діяв представник, полягає у вчиненні такою особою одностороннього правочину, направленого на визнання дій представника.

Як вбачається із матеріалів справи, 4 серпня 2004р. між позивачем та Страховою компанією “Еталон-Поліс” укладено договір №КИ-201/145 страхування майна підприємства. Даний договір зі сторони страхувальника підписаний Головою Правління ВАТ “Чернігівавтодеталь” Стіфеєвим О.М.

Згідно з п.1.1. договору страхування, об’єктами страхування визначені цілісний майновий комплекс та обладнання, вказане в додатку №1.

Співставлення переліку майна та обладнання, зазначеного у додатку № 1 до договору страхування №КИ-201/145 від 04.08.04р. з переліком майна та обладнання, зазначеного у договорі про заставу нерухомого майна та обладнання від 24.06.04р. та додатку до цього договору, свідчить, що й договір про заставу, й договір страхування укладалися щодо одного й того ж майна.

Крім того, відповідно до додаткової угоди від 04.08.04р. до договору добровільного страхування майна підприємства за № КИ-201/145 від 04.08.04р., також підписаної Стіфеєвим О.М., при настанні страхового випадку відшкодування збитків здійснюється АППБ “Аваль”, а також зазначено, що застраховане майно передано під заставу згідно договору про заставу від 24.06.04р. Отже, матеріалами справи підтверджується факт схвалення позивачем дій, вчинених Левченко О.М. при підписання оспорюваного договору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідно до п.9.4.3. Статуту ВАТ “Чернігівавтодеталь” в новій редакції, яка затверджена загальними зборами акціонерів товариства від 12.03.04р., та зареєстрована розпорядженням Чернігівського міського голови від 30.06.04р. №247-р, повноваження на укладення правочинів, в тому числі щодо відчуження майна, при наявності такого рішення Наглядової ради, має Президент товариства. Оскільки, за думкою позивача, на момент укладення оспорюваного договору застави посада Президента Товариства була вакантною, отже й довіреність на ім’я Левченко О.В. не могла бути видана. Таке твердження позивача судом до уваги не приймається, виходячи з наступного: відповідно до ст.89 Цивільного кодексу України зміни до установчих документів юридичної особи набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації, а у випадках, встановлених законом, - з моменту повідомлення органу, що здійснює державну реєстрацію, про такі зміни. Як свідчать матеріали кредитної справи, яка була сформована відповідачем на момент укладення кредитного договору та договору застави, позивач надав банку Статут в редакції від 16.03.01р., в якій відсутні норми про Президента товариства та його повноваження, а тому, враховуючи приписи ст.92 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що посилання позивача на п.9.4.3. Статуту товариства в редакції від 12.03.04р. не грунтуються на нормах закону та суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст.202 Цивільного кодексу України договір є одним із видів правочину.

Загальні вимоги до правочинів, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст.203 Цивільного кодексу України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.           Частиною 4 даної статті встановлено, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Статтею 209 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Аналіз змісту договору про заставу нерухомого майна і обладнання показує, що в ньому містяться елементи різних договорів –договору застави обладнання та договору іпотеки, а тому за своїм змістом оспорюваний договір є змішаним, що не суперечить приписам ст.628 Цивільного кодексу України. Враховуючи наявність у договорі про заставу умов, які притаманні договору іпотеки, тому, згідно із ст.18 Закону України „Про іпотеку” договір підлягає нотаріальному посвідченню.

В силу ч.2 ст.209 Цивільного кодексу України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Отже, виходячи із змісту даної статті нотаріальне посвідчення за своєю правовою природою є нотаріальною дією, яка полягає у вчиненні посвідчувального напису. Саме наявність такого посвідчувального напису свідчить про дотримання сторонами правочину (договору) його нотаріальної форми.

Частина 2 ст.209 Цивільного кодексу України кореспондується з приписами ч.1 ст.41 Закону України „Про нотаріат”, згідно якої нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою будь-якого виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України.

В силу ст.3 Закону України “Про нотаріат” нотаріусом є громадянин України, який у встановленому законом порядку одержав свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Як встановлено судом вище, оспорюваний договір про заставу від 24.04.06р. був посвідчений приватним нотаріусом Кондратенком М.І.

Кондратенко Миколі Івановичу 29.12.94р. Міністерством юстиції України видано Свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю №153, а також останньому 05.01.95р. Управлінням юстиції в м.Києві видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності та зареєстровано приватну діяльність по Київському міському нотаріальному округу. Доказів позбавлення приватного нотаріуса Кондратенка М.І. права здійснювати нотаріальну діяльність на момент вчинення посвідчувального напису на договорі про заставу від 24.04.06р. позивач суду не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що договір застави посвідчений нотаріусом, який мав право на вчинення нотаріальних дій.

Згідно із ч.4 ст.55 Закону України „ Про нотаріат”, (в редакції, яка діяла на момент укладення договору від 24.06.04р.), визначено, що посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням вказаного майна. Тобто, нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна повинно було здійснюватися нотаріусом, на території нотаріального округу якого знаходиться об’єкт нерухомості.

Як свідчать матеріали справи нерухоме майно знаходиться у м. Чернігові по пр.Миру, 312, договір застави нерухомого майна і обладнання укладений у м. Києві та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., і зареєстровано в реєстрі за № -3348.

За таких обставин суд доходить висновку, що приватним нотаріусом було порушено вимоги чинного законодавства стосовно місця посвідчення договору застави нерухомості, яка знаходилась поза межами його нотаріального округу.

Проте, ст.215 Цивільного кодексу України визначаються підстави недійсності правочину, тобто дій осіб, спрямованих на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов’язків. При цьому, недійсним є той правочин, в момент його вчинення якого сторонами недодержані вимоги, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

Аналіз договору про заставу нерухомого майна та обладнання, укладеного між сторонами 24.06.04р. свідчить, що за своїм змістом він не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Обидві сторони, які уклали даний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Сторонами не заперечується, що волевиявлення сторін договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а також договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, ст.220 Цивільного кодексу України визнається нікчемним правочин у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

Як встановлено судом вище, при укладенні спірного договору, сторонами дотримано вимогу закону щодо нотаріального посвідчення договору, оскільки на договорі міститься посвідчувальний напис нотаріуса Кондратенка М.І., який мав право на вчинення відповідної нотаріальної дії. При цьому, дії нотаріуса по вчиненню посвідчувального напису не є діями, спрямованими на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків сторонами правочину. Таким чином, дій нотаріуса не є пов’язаними з діями сторін правочину при його вчиненні. До того ж, чинне законодавство не містить норм, які пов’язують порушення вимог закону щодо місця вчинення нотаріальної дії з недійсністю договору, як правочину.

Посилання позивача на ст.14 Закону України “Про заставу”, згідно якої встановлюється недійсність договору застави у разі недотримання вимог щодо форми застави та його нотаріального посвідчення, судом до уваги не приймається, оскільки дана норма за своїм змістом кореспондується з приписами ст.ст.218,220 Цивільного кодексу України і має застосовуватися у випадках, коли договір застави укладений з порушенням його обов’язкової письмової форми, та без нотаріального посвідчення у випадках, визначених відповідними законами.

Залишається поза увагою суду твердження позивача про укладення спірного договору внаслідок суттєвої помилки щодо вартості майна, яка була визначена сторонами в розмірі 15млн.грн., в той час як згідно проведеної експертною фірмою „Еталон” комплексної експертної оцінки вартість майна становить 90003777грн.12коп., з наступних підстав: відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України у разі, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, що мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. За своєю суттю помилка є неправильним уявленням особи про обставини, які дійсно мали місце. Ці обставини повинні мати суттєве значення для сторін правочину.

Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов правочину , що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що правочин не було б укладено.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу при укладенні договору застави було відомо про балансову вартість предмета іпотеки - 11110333грн. та балансову вартість обладнання, що було передано в заставу, - 22069145грн.88коп.

Визначена у договорі про заставу сторонами оцінка предмета іпотеки і обладнання, що передано під заставу, саме у зазначеному розмірі - 15000000грн., є правом сторін, а тому суд приходить до висновку, що визначення сторонами оцінки предмета іпотеки і обладнання, що передається в заставу, в розмірі 15000000грн., а не в розмірі 90003777грн.12коп., який визначений при проведенні експертної оцінки майна, не є суттєвою помилкою, яка тягне за собою неправильне сприйняття стороною позивача, предмета чи інших істотних умов правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги є необгрнутованими, безпідставними, в зв’язку з чим задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись Законом України “Про нотаріат”, Законом України “Про іпотеку”, Законом України “Про заставу”, ст.ст.202,203,207,209,215,218,220,240,241,628 Цивільного кодексу України, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Судді Т.Г.Оленич

І.А.Фетисова

С.І.Михайлюк

Повне рішення підписано 18 березня 2008р.

Судді Т.Г.Оленич

І.А.Фетисова

С.І.Михайлюк