ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2008 р.

Справа № 33/49-08-2362

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Разюк Г.П.

при секретарі судового засідання: Волощук О. О.

за участю прокурора: Свентицького І.С. –старший помічник прокурора Одеського гарнізону

та представників сторін:

від Міністерства оборони: Оксенчук С.С. –за дорученням

від військової частини А2238: Оксенчук С.С. –за дорученням

від ПП „Арсенал-77”: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Приватного підприємства „Арсенал-77”, с. Березань, Біляївського району, Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області

від 30 липня 2008 року

у справі № 33/49-08-2362

за позовом Військового прокурору Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини А2238, м. Одеса

до Приватного підприємства „Арсенал-77”, с. Березань, Біляївського району, Одеської області

про стягнення 199 773 грн. 35 коп. боргу

Склад колегії суддів змінений згідно розпорядження голови Одеського апеляційного господарського суду № 127 від 15.09.2008 р.

В С Т А Н О В И Л А:

05.06.2008 р. військовий прокурор Одеського гарнізону (далі прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі Міністерство) та військової частини А2238 (далі В/Ч) до Приватного підприємства „Арсенал-77” (далі Підприємство, відповідач) –про стягнення 199 773 грн. 35 коп. боргу.

Позов мотивований тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов’язання за укладеним між ним та В/Ч договором про надання послуг з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів № 15/2008 від 01.01.2008 р., внаслідок чого має заборгованість по оплаті наданих послуг, яка станом на 31.03.2008 р. складає 199 773 грн. 35 коп., а тому з Підприємства на користь В/Ч підлягає стягненню названа сума боргу.

Міністерство та В/Ч позов прокурора підтримали у повному обсязі.

Відзив на позов не надходив. В судовому засіданні суду першої інстанції представники Підприємства не заперечували проти заявлених позовних вимог.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.07.2008 р. (суддя Мазур Д.Т.) позов задоволений у повному обсязі та з Підприємства на користь В/Ч стягнуто 199 773 грн. 35 коп. боргу, а також з Підприємства до держбюджету стягнуті судові витрати по справі: 1997 грн. 73 коп. –державного мита та 118 грн. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов’язання за укладеним між ним та В/Ч договором про надання послуг з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів № 15/2008 від 01.01.2008 р., внаслідок чого має заборгованість по оплаті наданих послуг, яка станом на 31.03.2008 р. складає 199 773 грн. 35 коп., а тому з Підприємства на користь В/Ч підлягає стягненню названа сума боргу. Судові витрати по справі покладені місцевим судом на відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

В апеляційній скарзі Підприємство просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно прийнято без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог прокурора.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні прокурор та представники Міністерства і В/Ч просили рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Клопотання Підприємства про перенесення судового засідання, у зв’язку з зайнятістю його представника у здійсненні невідкладних слідчих дій по кримінальній справі визнано колегією суддів необґрунтованим та відхилено з огляду на те, що до клопотання не надано доказів, що свідчать про участь представника заявника в названих діях. Крім того, вказана у клопотанні причина про перенесення судового засідання не є достатньою, оскільки представництво інтересів Підприємства може здійснюватися також любою іншою особою в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності. Поважною причиною перенесення судового засідання може вважатися та, існування якої зумовлено факторами об’єктивного характеру, які не залежать від волі заявника, тобто ні за яких обставин не можуть бути ним змінені чи усунуті, а таких причин, у даному випадку, –немає.

До апеляційної скарги скаржником додані додаткові докази, а саме: копія листа В/Ч № 857/57/4/306 від 18.02.2008 р.; копія постанови військового суду у справі № 4-37/08 від 21.07.2008 р. про проведення обшуку; копія договору № 15/2008 від 01.01.2008 р. та копія листа Підприємства № 1476/7 від 30.07.2008 р..

Оскільки заявник нічим не обґрунтував неможливість подання вищезазначених додаткових доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, то колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України, не знаходить підстав для залучення вищеназваних додаткових доказів до матеріалів справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 01.01.2008 р. між В/Ч та Підприємством був укладений договір № 15/208 за умовами якого В/Ч зобов’язалась надати Підприємству послуги з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів, а останнє –оплатити надані послуги. Термін дії договору визначений сторонами у п. 10.1 –до 31.03.2008 р..

Пунктом 4.2 договору сторонами передбачено, що оплата вартості наданих послуг здійснюється на підставі документів, які підтверджують приймання нафтопродуктів складом пального і оформлені у відповідності з нормативними документами, що діють в Міністерстві оборони України та документів, які підтверджують вартість прийнятих на зберігання нафтопродуктів. Оплата наданих послуг за перший місяць зберігання здійснюється Підприємством протягом декади днів наступного місяця після передачі нафтопродуктів на зберігання.

Оплата послуг за кожний наступний місяць здійснюється протягом перших 5-ти діб зберігання. За місяць зберігання нафтопродуктів прийнято 30 діб.

Згідно п. 4.3 договору Підприємство за фактично надані послуги розраховується з В/Ч коштами, виходячи з нижченаведених ставок за 1 тону конкретного нафтопродукту, що прийнятий і знаходиться на зберіганні протягом:

першого місяця –0.8%,

другого місяця –0.4%,

третього і кожного наступного місяця –0.4%.

Пунктом 4.4 договору сторонами погоджено, що Підприємство понад сум коштів за надані послуги нараховує і перераховує В/Ч кошти для матеріального заохочення військовослужбовців, працівників та службовців із розрахунку не менше 0.2% вартості нафтопродуктів, первісно прийнятих на зберігання.

Вищенаведене свідчить про те, що умовами договору сторонами чітко визначені строки оплати Підприємством наданих послуг зі зберігання нафтопродуктів, а строки перерахування коштів для матеріального заохочення військовослужбовців, працівників та службовців із розрахунку не менше 0.2% вартості нафтопродуктів, первісно прийнятих на зберігання умовами договору взагалі не визначені.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до складених В/Ч та Підприємством актів прийому на зберігання паливо-мастильних матеріалів за період з січня по квітень 2008 року та наданих останнім довідок про вартість переданих на зберігання нафтопродуктів на підставі п. п. 4.1 –4.4 договору В/Ч склав рахунки-фактури для оплати Підприємством наданих послуг до яких включив і передбачені умовами договору кошти для матеріального заохочення військовослужбовців, працівників та службовців із розрахунку 0.2% вартості нафтопродуктів переданих на зберігання, а саме рахунки-фактури: № 41 від 25.01.2008 р. на суму 5680 грн. 97 коп.; № 42 від 25.01.2008 р. на суму 2799 грн. 60 коп.; № 44 від 01.02.2008 р. на суму 20118 грн. 79 коп.; № 115 від 18.03.2008 р. на суму 43231 грн. 10 коп.; № 116 від 18.03.2008 р. на суму 19083 грн. 74 коп.; № 117 від 18.03.2008 р. на суму 32432 грн. 05 коп.; № 121 від 19.03.2008 р. на суму 12468 грн. 52 коп.; № 122 від 19.03.2008 р. на суму 4711 грн. 91 коп.; № 125 від 31.03.2008 р. на суму 32846грн. 57 коп.; № 131 від 03.04.2008 р. на суму 3310 грн. 85 коп.; №132 від 03.04.2008 р. на суму 23089 грн. 25 коп., а всього на загальну суму 199 773 грн. 35 коп., з яких безпосередньо 159 818 грн. 68 коп. складають послуги зі зберігання нафтопродуктів, а 39 954 грн. 67 коп. –кошти для матеріального заохочення військовослужбовців, працівників та службовців із розрахунку 0.2% вартості нафтопродуктів, прийнятих на зберігання відповідно до п. 4.4 договору, що повністю підтвердили в судовому засіданні представники Міністерства, В/Ч і прокурор.

На думку прокурора, Міністерства і В/Ч саме ці рахунки-фактури та претензія № 157/54/4/543 від 24.03.2008 р. і є вимогами до Підприємства щодо оплати коштів для матеріального заохочення військовослужбовців, працівників та службовців, передбачених п. 4.4 договору.

Підприємство стверджує, що жодного із вищезазначених рахунків-фактур воно від В/Ч не отримувало, а остання, в супереч вимогам ст. 33 ГПК України не надала, внаслідок чого в матеріалах справи не міститься, доказів щодо направлення або отримання Підприємством вказаних рахунків-фактур, у зв’язку з чим вважати встановленим та доведеним отримання Підприємством від В/Ч згаданих рахунків-фактур –неможливо.

В отриманій Підприємством від В/Ч претензії № 157/54/4/543 від 24.03.2008 р. мова йде про погашення боргу відповідно до п. 4.2 договорів № 14/2007 від 01.01.2007 р. та № 15/2008 від 01.01.2008 р. в загальній сумі 185080 грн. 87 коп. за надані послуги з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів. Вимоги щодо сплати коштів для матеріального заохочення військовослужбовців, працівників та службовців, передбачених п. 4.4 договору в цій претензії відсутні, внаслідок чого розглядати цю претензію як вимогу про проведення розрахунків згідно п. 4.4 договору № 15/2008 від 01.01.2008 р. також неможливо.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що до звернення з позовом, що розглядається судом В/Ч не зверталась до Підприємства з вимогами щодо сплати коштів для матеріального заохочення військовослужбовців, працівників та службовців, передбачених п. 4.4 договору № 15/2008 від 01.01.2008 р., внаслідок чого строк виконання Підприємством обов’язку щодо сплати цих коштів не настав.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, у зв’язку з чим колегія суддів вважає, що з Підприємства на користь В/Ч підлягає стягненню 159818 грн. 68 коп. боргу по оплаті за надані послуги з зберігання паливо-мастильних матеріалів за період з січня по квітень 2008 року, а в стягненні 39954 грн. 67 коп. грошових коштів для матеріального заохочення військовослужбовців, працівників та службовців, передбачених п. 4.4 договору № 15/2008 від 01.01.2008 р. за цей період слід відмовити, оскільки строк виконання цього зобов’язання для Підприємства ще не настав згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України з Підприємства до держбюджету підлягає стягненню 1598 грн. 18 коп. витрат по державному миту та 118 грн. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Доводи скаржника про те, що в нього є право на зупинення виконання свого обов’язку щодо оплати наданих послуг, внаслідок нестачі нафтопродуктів та припинення зобов’язання щодо сплати заборгованості зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявою останнього до уваги прийнятими бути не можуть, оскільки є голослівними та не підтверджуються жодним доказом, що міститься в матеріалах справи.

Навпаки, з протоколу судового засідання місцевого суду від 30.07.2008 р. вбачається, що Підприємство не заперечувало проти позовних вимог прокурора, з клопотанням про залучення до матеріалів справу відзиву на позов, акту про нестачу від 29.01.2008 р., листа В/Ч № 857/57/4/306 від 18.02.2008 р., постанови військового місцевого суду Одеського гарнізону по справі № 4-37/08 від 21.07.2008 р. до суду не зверталось. Цим же протоколом судового засідання спростовуються доводи скаржника про те, що 30.07.2008 р. в процесі розгляду справи місцевим судом ним було зроблено заяву про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та надано до суду в якості доказу оригінал листа Підприємства № 1476/7 від 30.07.2008 р. на адресу командира В/Ч з відміткою про отримання представником останнього.

Письмові зауваження на протокол судового засідання місцевого суду від 30.07.2008 р., в порядку ч. 4 ст. 81-1 ГПК України, жодним із учасників процесу, в тому числі і Підприємством, не подано, а тому вважати цей протокол неправильним або неповним –неможливо.

Крім того, Підприємство, в порядку окремого судового провадження, не позбавлено можливості звернутись до суду з позовом до В/Ч, якщо вважає, що остання неналежним чином виконало свої зобов’язання за спірним або іншим договором щодо зберігання переданих нафтопродуктів та допустило їх нестачу.

Оскільки при ухваленні судового рішення місцевий суд неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи та його висновки не повністю відповідають обставинам справи, то колегія суддів вважає за необхідне це рішення змінити та частково задовольнити позов військового прокурора Одеського гарнізону.

Керуючись ст. ст. 99, 101–105 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Арсенал-77”, с. Березань, Біляївського району, Одеської області –задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 30.07.2008 року у справі № 33/49-08-2362 –змінити та викласти його резолютивну частину в наступній редакції:

1). Позов військового прокурора Одеського гарнізону –задовольнити частково.

2). Стягнути з Приватного підприємства „Арсенал-77” (Одеська обл., Біляївський р-н, с. Березань, МФО 328094, , р/р 6980), на користь Військової частини А2238 (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 26, р/р 2840 в УДК, , МФО 828011): 159 818 грн. 68 коп. боргу по оплаті за надані послуги зі зберігання паливо-мастильних матеріалів за період з січня по квітень 2008 року за договором № 15/2008 від 01.01.2008 року, а в решті частині позову –відмовити.

3). Стягнути з Приватного підприємства „Арсенал-77”, (Одеська обл., Біляївський р-н, с. Березань, МФО 328094, , р/р 6980) на користь державного бюджету в особі Головного управління державного казначейства України в Одеській області (ГУДКУ в Одеській області, , МФО 828011, рахунок 008): 1598 грн. 18 коп. витрат на державне мито та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: В. В. Шевченко

Судді: В. В. Бєляновський

Г.П.Разюк

Постанову підписано 17.09.2008 р.