ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 16/852/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Дунаєвської Н.Г.,

Суддів :

Михайлюка М.В.,

Воліка І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Миколаївобленерго" в особі філії м. Миколаїв

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2008 року

у справі

№ 16/852/07 господарського суду Миколаївської області

за позовом

Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Мрія"

до

Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Миколаївобленерго" в особі філії м. Миколаїв

про

стягнення 20660 грн.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явились,

відповідача

Штокало О.В.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.01.2008 р. у справі № 16/852/07 (суддя: Фролов В.Д.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2008 р. (судді: Петров М.С., Колоколов С.І., Разюк Г.П.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 19949,52 грн. боргу, 710,80 грн. пені, 206,60 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просив судові рішення у даній справі скасувати та передати справу на новий розгляд.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний господарський суд, 01.05.2006 р. сторони уклали договір № 9 про розрахунок житлових організацій та підприємств Міненерго за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання, згідно якого відповідач доручив, а позивач прийняв на себе надійну передачу електроенергії, яку постачає відповідач у квартири та інші приміщення житлового фонду позивача по його внутрішньо-будинкових електромережах від межі розподілу електромереж між ними до електролічильника споживача, та виконує комплекс робіт з технічного обслуговування внутрішньобудинкових електромережах і електрообладнання, обумовлений в додатках до договору (п.1.1. договору).

Згідно із п.7.1 Договору, договір укладено на 1 рік і набирає чинності з дня його підписання, тобто строк дії договору з 01.05.2006 р. по 01.05.2007 р. Строк дії договору вважається продовженим на 1 рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не попередила про розірвання договору. Як з’ясували господарські суди, строк дії договору продовжено до 01.05.2008 р.

Вартість робіт з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових електромереж становить 33752,06 грн., ПДВ 20%, разом 40502,47 грн., що визначається згідно з Порядком проведення розрахунку житлових організацій та підприємств Міненерго за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання, затвердженого наказом Держбуду України від 28.09.1999р. № 235 (п. 2.1 Договору).

Розрахунок вартості витрат на технічне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж та обладнання у сумі 33752,06 грн. до договору № 9 від 01.05.2006 р., сторони узгодили при укладанні договору, відповідно до Порядку проведення розрахунку житлових організацій та підприємств Міненерго за обслуговування внутрішньо-будинкових систем електропостачання, затвердженого наказом Держбуду України від 28.09.1999р. № 235, зареєстрованого в Мін’юсті 14.12.1999 р. № 863/4156 (далі –Порядок).

Наведені вище умови договору спростовують доводи відповідача про те, що сторони договору № 9 від 01.05.2006 р. не узгодили вартість робіт.

Пунктами 1.3., 1.5., 1.6 Порядку передбачено, що обслуговування внутрішньо-будинкових систем електропостачання –це технічне обслуговування (далі - ТО) внутрішньо-будинкових електромереж та електрообладнання, що являє собою комплекс робіт, спрямованих на підтримку їх справності. ТО передбачає загальні, непередбачені та профілактичні огляди стану електромереж та електрообладнання, ліквідацію незначних несправностей електричних пристроїв (заміну або ремонт вимикачів, заміну запобіжників автоматичних вимикачів, пакетних перемикачів увідно-розподільних пристроїв, щитів та ін.), дрібний ремонт електромереж згідно з переліком та графіком проведення робіт (додатки 1, 2 до договору). Витрати на ТО внутрішньо-будинкових мереж та обладнання від увідного пристрою (автоматичного вимикача вводу) до щитків (лічильників), які призначені для електроживлення квартир, відшкодовуються житлово-експлуатаційним організаціям за їх розрахунками відповідно до цього Порядку в обсягах, визначених договором.

При цьому, норми витрат матеріалів, необхідних для технічного обслуговування електромереж та електрообладнання, розраховуються на 100м електромереж, що обслуговуються.

Склад розрахунку свідчить, що це є відшкодування постійних витрат на поточне технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем електропостачання, оскільки до них включено витрати на оплату праці, відрахування на соціальні заходи 36,67%, матеріали, інструменти, спецодяг, спеціальні миючі засоби.

Вартість технічного обслуговування може переглядатись за умов прийняття нових законодавчих актів і нормативних документів, що впливають на вартість робіт чи зміни обсягів і термінів виконання робіт за згодою сторін або за приписом уповноваженого представника відповідача ( п.2.2 Договору).

Підставою для оплати є підписаний уповноваженими представниками відповідача акт про виконання технічного обслуговування внутрішньо-будинкових електромереж та електрообладнання, який позивач надає щомісяця.

Згідно із п.2.3 Договору форма вищезазначеного акту повинна відповідати додатку №3. Сторони не надали додатку №3 до договору, тому суд прийшов до висновку, що ця форма акту повинна відповідати додатку №3 до примірного договору, який додано до Порядку.

З огляду на положення п.3.1.4 Договору відповідач може не підписати акт виконаних робіт лише у випадку наявності недоліків у внутрішньо-будинкових мережах.

Відповідно пунктів 3.1.1, 3.1.2 Договору для виявлення цих недоліків Замовнику надано право здійснювати контроль і технічний нагляд через своїх працівників за відповідністю якості і дотримання термінів технічного обслуговування згідно з переліком робіт і графіком технічного обслуговування; здійснювати ознайомлення з виконавчою документацією, ходом виконання технічного обслуговування, технічним станом внутрішньо-будинкових електромереж.

Про наявність недоліків у внутрішньо-будинкових мережах Замовник повинен повідомити Виконавця не пізніше ніж протягом 3 днів з дня отримання акту виконаних робіт, оскільки згідно з п.3.2.1 Договору Замовник повинен підписати такий акт протягом 3 днів з дня його отримання.

Оплата за виконані роботи з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових мереж та електрообладнання здійснюється позивачем щомісяця не пізніше 20 числа наступного за звітним місяця (п. 2.4 Договору).

За період з 01.04.2007 р. по 01.10.2007 р. фактичні витрати на технічне обслуговування склали 19949,52 грн., що підтверджується актами на відшкодування фактичних витрат (а.с. 13, 19, 21, 24, 27, 30), які направлені на адресу відповідача і отримані останнім.

Згідно ст.ст. 837,854 ЦК України за договором підряду підрядник зобов’язується на свій ризик виконати роботу за завданням замовника, а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу після її здачі замовнику.

Відповідач отримав рахунки № 4-в від 28.04.2007р., № 5-в від 29.05.2007р., №6-в від 02.06.2007р., № 7-в від 01.08.2007р., 8-в від 28.08.2007 р., 9-в від 28.09.2007 р. та відповідні акти, однак роботи не прийняв та не оплатив.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання повинно виконуватись належним чином.

Господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач доказів прийняття робіт не надав, а докази наявні в матеріалах справи свідчать про необґрунтоване ухилення відповідача від їх прийняття та оплати рахунків, тому суди правомірно задовольнили позов в частині стягнення основного боргу.

Доводи відповідача про те, що позивач фактично не виконував роботи, зазначені в актах, спростовуються відсутністю доказів, які б підтверджували, що позивач не забезпечив передачу електроенергії через свої електромережі від відповідача до споживачів електроенергії –населення, яке мешкає в будинках, що знаходяться на його балансі. Між тим, предметом договору № 9 від 01.05.2006 р. є забезпечення позивачем надійної передачі електроенергії, яку постачає відповідач у квартири та інші приміщення житлового фонду позивача.

Надані відповідачем акти-вимоги, як докази невиконання позивачем робіт за договором № 9 від 01.05.2006р. у спірний період та підстави для їх несплати апеляційний господарський суд відхилив, з наступних підстав.

З актів-вимог відповідача, вбачається, що він перевіряв електрообладнання позивача, яке останній повинен обслуговувати за договором №44/6088, а не за договором № 9 від 01.05.2006 р., на підставі якого позивач просить стягнути вартість виконаних робіт. Позивач надав апеляційному суду договір №44/6088 від 01.05.2005 р., за умовами якого позивач також повинен виконувати роботи по утриманню у справному стані електрообладнання, але за свій рахунок і це електрообладнання не має відношення до електрообладнання, яке обслуговує позивач за договором № 9 від 01.05.2006 р.

Водночас, апеляційний господарський суд наголосив, що в актах від 17.05.2007 р., 30.05.2007 р., 09.08.2007 р., 05.09.2007 р. мова йде про розпломбування та опломбування електролічильників за договором №44/6088, які не мають відношення до договору № 9 від 01.05.2006р., а сам факт розпломбування та опломбування електролічильників не може свідчити про невиконання позивачем робіт по їх обслуговуванню.

В актах від 04.06.2007р., 05.06.2007 р. зазначено про недопуск представників відповідача до електрообладнання позивача, яке передбачено договором №44/6088 і відключення електроустановок позивача від електроживлення, тобто про невиконання позивачем умов договору щодо користування ним електричною енергією.

Акт від 11.07.2007 р. підтверджує надання позивачем протоколів спецвимірювань по всім його житловим будинкам, що ніяк не може свідчити про невиконання позивачем умов договору № 9 від 01.05.2006р.

Окрім того, на вимогу апеляційного суду позивач надав докази усунення ним недоліків, зазначених в актах від 06.06.2007 р., 22.08.2007 р., 05.11.2007 р., а саме виписки із журналів виконаних робіт. Оригінали вказаних журналів підтверджують, що у спірний період позивач здійснював роботи по ремонту і обслуговуванню внутрішньо-будинкових електромереж.

До того ж, суд зауважив, що вище зазначені акти-вимоги, складені відповідачем на виконання умов договору №44/6088, а не договору № 9 від 01.05.2006р.

Водночас, відповідач не надав доказів незабезпечення позивачем надійної передачі електроенергії у квартири та інші приміщення житлового фонду позивача, що свідчить про виконання позивачем умов договору № 9 від 01.05.2006р. та усунення недоліків в роботі за цим договором.

Доводи відповідача про те, що позивач не узгодив з ним графік виконання робіт на 2007 р. апеляційний суд не прийняв до уваги, оскільки договір № 9 від 01.05.2006р. пролонговано до 01.05.2008 р., а тому у 2007 р. позивач повинен був керуватись графіком робіт (додаток №2), встановлений сторонами на 2006 р.

Відтак, господарські суди обґрунтовано стягнули з відповідача борг у сумі 19949,52 грн.

Господарські суди, перевіривши розрахунок пені, у відповідності із ст.ст.549,550 ЦК України прийшли до правильного висновку про стягнення з відповідача пені у сумі 710,80 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Щодо доводів касаційної скарги то вони спростовуються вищенаведеним. Крім того, відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2008 р. у справі № 16/852/07 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                 Н. Дунаєвська

Судді          :            М. Михайлюк

І. Волік