ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 р.

№ 6135-4/0

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., –головуючого,

Коваленка В.М. (доповідач у справі),

Продаєвич Л.В.

розглянувши

касаційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області

на ухвалу

від 30.07.2008 р. господарського суду Сумської області

у справі

№ 6135-4/0 господарського суду Сумської області

за заявою

Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Роуд Сервіс", м. Шостка Сумської області

про

визнання банкрутом

представники сторін в судове засідання не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 30.07.2008 року (суддя - Н.П. Лугова) № 6135-4/0 заяву Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області (далі –Кредитор) про визнання товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Роуд Сервіс", (далі –Боржник, Товариство) банкрутом в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон про банкрутство) повернуто без розгляду заявнику.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою судом першої інстанції Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 30.07.2008 року і передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 9, 52 Закону про банкрутство, ст.ст. 5, 6, 50 Закону України "Про виконавче провадження", та норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону про банкрутство у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Оскільки визначені положення Закону про банкрутство передбачають альтернативу серед підстав для порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника (а також можливість визначення однієї або сумісності декількох підстав), то з урахуванням вимог п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України та п. 1 ст. 7 Закону про банкрутство (вимоги до заяви про порушення справи про банкрутство) заява про порушення провадження у справі відсутнього боржника має містити, зокрема, обставини щодо однієї із визначених в п. 1 ст. 52 Закону про банкрутство підстав із зазначенням в тексті заяви доказів, що підтверджують такі обставини (підстави) для визначення боржника відсутнім.

В заяві про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства Фонд у якості ознаки Товариства, як відсутнього боржника, зазначив, як про відсутність керівних органів Боржника за місцезнаходженням, так і про відсутність підприємницької діяльності останнього із переліченням по тексту заяви доказів на підтвердження таких обставин.

Між тим, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство Товариства та застосував при цьому п. 3 ч.1 ст. 63 ГПК України, вказавши про недодання Фондом до заяви належних доказів відсутності керівних органів Товариства за місцезнаходженням - запису в Єдиному державному реєстрі.

Що ж до викладених Фондом в заяві обставин та доказів на підтвердження відсутності підприємницької діяльності Товариства, в оскаржуваній ухвалі не зазначається взагалі.

Таким чином, ухвалюючи про повернення без розгляду Фонду заяви про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства, як відсутнього боржника, суд першої інстанції в порушення вимог ГПК України вибірково здійснив оцінку викладених в заяві обставин та доданих до заяви доказів та зробив з цього приводу передчасні висновки.

Вищевикладений аналіз обставин справи, норм матеріального та процесуального права свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. 52 Закону про банкрутство та неналежне застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі є необґрунтованим належним чином та неправомірним.

За таких обставин справи, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а справа –передачі на розгляд по суті до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 11, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 41, 38, 54, 63, 1115, 1117, 1119 –11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області задовольнити.

2.          Ухвалу господарського суду Сумської області від 30.07.2008 року у справі № 6135-4/0 скасувати. Справу передати на розгляд по суті до господарського суду Сумської області.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

Л.В. Продаєвич