ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.08 Справа № 15/385

(4/19-27/2)

за позовною заявою ДК "Укргазвидобування НАК "Нафтогаз України" в особі філії газопромислового управління "Львівгазвидобування", м.Львів

до відповідача ВАТ Будівельно-монтажна фірма "Стрийбуд", с.Міртюки

про стягнення 72980,46 грн.

Суддя Т.Костів

Представники

Від позивача: Ільницький І.Й. (довіреність № 2-41д від 08.01.2008р.)

Від відповідача: Міла-Поляков Д.П. (довіреність № 18 від 10.10.2007р.)

Суть спору: дочірня компанія “Укргазвидобування” національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі філії газопромислового управління “Львівгазвидобування”, м. Львів, звернулась із позовом до відкритого акціонерного товариства Будівельно-монтажна фірма “Стрийбуд”, с. Міртюки, Львівська область, про стягнення 72980,46 грн. вартості поставлених товарно-матеріальних цінностей

Ухвалою господарського суду Львівської області від 02.01.2007 р. (суддя Н.М. Судова-Хомюк) було порушено провадження у справі (№4/19-27/2) та призначено розгляд справи на 15.02.2007 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду. Рішенням господарського суду Львівської області від 26.04.2007 р. в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2007 р. касаційну скаргу позивача було задоволено, рішення господарського суду Львівської області від 26.04.2007 р. у справі №4/19-27/2 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

У зазначеній постанові Вищий господарський суд України визнав помилковими висновки господарського суду Львівської області щодо згоди позивача на поставку товарно-матеріальних цінностей в погашення існуючої заборгованості, та досягнення сторонами згоди про зміну способу виконання судового рішення господарського суду м. Києва від 25.04.2003 р. у справі №19/45 шляхом зарахування вартості поставлених товарно-матеріальних цінностей. Наголошено на недослідженості факту проведення сторонами взаємозаліку.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 14.12.2007 р. порушено справу (№15/385) та призначено її розгляд на 10.01.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 10.01.2008 р., 05.02.2008 р., 12.02.2008 р., 11.03.2008 р., 01.04.2008р.

Представникам сторін роз’яснено їх права, згідно із ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа слухається за наявними у ній матеріалами.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, уточненні до позовної заяви, запереченнях на відзиви. Ствердив, що на підставі накладних у 2002 р. позивач поставив відповідачу товарно-матеріальні цінності. 17.02.2006 р. відповідачу була надіслана вимога про оплату, однак, непогашеною залишилась заборгованість в сумі 72149 грн. Просить позов задовольнити з врахуванням уточнення до позовної заяви та стягнути з відповідача 72149 грн.

В судових засіданнях представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві, доповненнях до відзиву, клопотанні, заяві про застосування позовної давності. Визнавши факт отримання товарно-матеріальних цінностей за вказаними позивачем накладними, ствердив, водночас, що передачею зазначених матеріальних цінностей позивач погашав свою заборгованість перед відповідачем, яка виникла на підставі контракту №5 від 28.03.2001 р. на виконання робіт при будівництві (будівництво Любешівської УКПГ), спірні відносини між сторонами щодо якого вже були предметом розгляду у господарському суді м. Києва по справі №19/45. Поставкою товарно-матеріальних цінностей на цю суму сторони контракту №5 погодили зміну способу розрахунків по цьому контракту. Просить у позові відмовити та застосувати до спірних відносин позовну давність.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, вживши заходів до виконання обов’язкових вказівок Вищого господарського суду України, створивши сторонам усі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

З матеріалів справи, зокрема, накладних, довіреностей, листів відповідача вбачається, що позивач поставляв відповідачу, а відповідач отримав товарно-матеріальні цінності, зокрема: згідно із накладною №168 від 30.04.2002 р. по довіреності ЯДШ 113796 від 17.04.2002 р. –на загальну суму 7010,26 грн.; накладною №180 від 30.04.2002 р. по довіреності ЯДШ 113796 від 17.04.2002 р. – на загальну суму 6714 грн.; накладною №142 від 08.05.2002 р. по довіреності ЯДШ 113777 від 04.04.2002 р. - на загальну суму 954 грн.; накладною №236 від 23.05.2002 р. по довіреності ЯДЯ 369378 від 14.05.2002 р. –на загальну суму 1800 грн.; накладною №223 від 20.05.2002 р. по довіреності ЯДЯ 369378 від 14.05.2002 р. –на загальну суму 6969,36 грн.; накладною №251 від 29.05.2002 р. по довіреності ЯЕИ 524203 від 19.05.2002 р. –на загальну суму 6683,40 грн.; накладною №252 від 29.05.2002 р. по довіреності ЯЕИ 524203 від 19.05.2002 р. –на загальну суму 40,90 грн.; накладною №781 від 13.11.2002 р. по довіреності ЯЕП 092266 від 12.11.2002 р. –на загальну суму 11058,71 грн.; накладною №780 від 13.11.2002 р. по довіреності ЯЕП 092266 від 12.11.2002 р. –на загальну суму 30699,72 грн.; накладною №782 від 13.11.2002 р. по довіреності ЯЕП 092266 від 12.11.2002 р. –на загальну суму 697,58 грн.. Факт отримання даних товарно-матеріальних цінностей на зазначені суми відповідач не заперечив. Таким чином, на підставі вказаних документів відповідачем було отримано товарно-матеріальні цінності на загальну суму 72627,93 грн.. Позивач ствердив про факт не проведення відповідачем розрахунку за них на суму 72149 грн.. Доказів проведення розрахунку за дані товарно-матеріальні цінності у вказаній сумі суду не надано.

Відповідач ствердив про те, що вказані товарно-матеріальні цінності були отримані ним на погашення заборгованості перед ним позивача, яка виникла на підставі контракту №5 від 28.03.2001 р..

Згідно із контрактом №5 від 28.03.2001 р. на виконання робіт при будівництві (будівництво Любешівської УКПГ), укладеним між дочірньою компанією “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” (замовник) та ВАТ БМФ “Стрийбуд” (підрядник), підрядник в межах договірної ціни зобов’язався виконати на свій ризик всі передбачені замовлення роботи, здати в обумовлені терміни об’єкт в експлуатацію замовнику, усувати недоробки протягом гарантійного терміну (п. 32 контракту). У відповідності до розділу 5 контракту, оплату за виконані роботи по об’єктах, які фінансуються за власні кошти, підрядник проводить частинами з моменту підписання форми №3. Оплата замовником проводиться протягом місяця після підписання форм №3. Розрахунки шляхом передачі товарно-матеріальних цінностей контрактом не передбачались.

З рішення господарського суду м. Києва від 25.04.2003 р. у справі №19/45 між тими ж сторонами випливає, що дочірня компанія “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” за наслідками виконання зазначеного контракту №5 від 28.03.2001 р. допустила заборгованість в сумі 291431,62 грн., яку і було вирішено стягнутим судом. Однак, зі змісту вказаного рішення не вбачається факту проведення розрахунку за виконані по контракту роботи товарно-матеріальними цінностями, зазначеними у вказаних накладних, чи проведення зарахування зустрічних взаємних вимог. Вказаним рішенням суду не встановлені відносини сторін, пов’язані із поставкою зазначених товарно-матеріальних цінностей взагалі. Твердження відповідача про те, що в матеріалах справи №19/45 містяться копії вказаних накладних, не стосуються суті цього спору, а саме коло доказів, використаних господарським судом міста Києва при розгляді справи №19/45 не свідчить про права чи обов’язки сторін, оскільки інше не встановлено зазначеним судовим рішенням. Як вказав Вищий господарський суд України у своїй постанові від 01.11.2007 р., рішення господарського суду міста Києва відбулось після відпуску ДК ГПУ “Львівгазвидобування” товарно-матеріальних цінностей, зазначених вище, і будь-яких зарахувань за погодженням сторін при цьому не відбулось.

Не заслуговує на увагу і посилання відповідача у підтвердження своїх заперечень на резолюції позивача на листах відповідача про відпуск зазначених товарно-матеріальних цінностей. Листи ВАТ БМФ “Стрийбуд” №127 від 29.04.2002 р., №69 від 23.04.2002 р., №97 від 29.04.2002 р., №215 від 12.11.2001 р. містять резолюцію лише про відпуск товарно-матеріальних цінностей. Така ж резолюція міститься і на листі №69 від 16.04.2002 р.. Приписка на цьому листі іншої особи про те, що Кт 6311 станом на 18.04.2002 р. становить 460237,46 грн. не свідчить про відпуск вказаних у листі товарно-матеріальних цінностей в рахунок цієї заборгованості, а лише констатує стан взаєморозрахунків сторін на відповідну дату. З резолюції на листі №192 від 28.05.2002 р. –виписати заборгований бензин А-76 не випливає підстав такої заборгованості, а тим більше факту відпуску товарно-матеріальних цінностей в рахунок розрахунків за контрактом №5 від 28.03.2001 р..

Відповідач посилається також на переписку сторін, зокрема, листи відповідача №86 від 13.07.2001 р., №97 від 07.08.2001 р., №136 від 02.10.2001 р., №32 від 22.02.2002 р., у яких, зокрема, йдеться про заборгованість позивача по контракту №5 від 28.03.2001 р. та обговорення можливості погашення заборгованості пальним. Однак, належних доказів надіслання зазначених листів суду не надано. Крім того, за вказаними накладними поставлялось не лише пальне, а й інші товарно-матеріальні цінності. Не доводить факту погодження зарахування і відповідь на претензію позивача №02-3135 від 22.10.2001 р., згідно із якою позивач погодився у майбутньому погашати заборгованість поставками товарно-матеріальними цінностями, оскільки ні з листів відповідача, ні з накладних не вбачаються посилання на контракт №5 від 28.03.2001 р. чи погашення заборгованості. З рішення господарського суду міста Києва у справі №19/45 випливає, що всі роботи за контрактом №5 у повному обсязі були виконані та визначена сума заборгованості за них в сумі 291431,62 грн. без врахування вартості зазначених товарно-матеріальних цінностей. У зв’язку із наведеним суд вважає безпідставним посилання відповідача на ч. 4 ст. 213 ЦК України, оскільки ця норма підлягає застосуванню лише у випадку неможливості визначити справжню волю особи. Наведене спростовує також посилання відповідача на фактичну зміну сторонами правил розрахунків за контрактом №5 від 28.03.2001 р., оскільки матеріали справи не надають підстав вбачати у поставках товарно-матеріальних цінностей по вказаним накладним виконання умов контракту №5.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2007 р. вказано на необхідності перевірки можливості проведення взаємозаліку щодо цих товарно-матеріальних цінностей. Однак, незважаючи на вимогу суду, належних переконливих доказів того, що поставка товарно-матеріальних цінностей, зазначених в цих листах здійснювалась в рахунок боргу суду не надано. З матеріалів справи та змісту резолюцій на листах така обставина не вбачається.

Згідно із ст. 601 ЦК України, зобов’язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін. Однак, доказів направлення будь-якою з сторін заяви про проведення такого зарахування, суду не надано. Наявні у матеріалах справи листи свідчать лише про можливе у майбутньому погашення заборгованості, хоча факт такого погашення з матеріалів справи не вбачається. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношенням, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 46 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, недодержання простої письмової форми угоди за загальним правилом не тягне за собою її недійсність. У відповідності до ст. 245 ЦК УРСР, ст. 712 ЦК України, за договором поставки постачальник зобов’язується передати товар у власність покупця, а покупець зобов’язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Матеріали справи свідчать про прийняття відповідачем товару, однак, не містять доказів його оплати.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Не заслуговує на увагу і посилання відповідача про пропуск позовної давності. Згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача із вимогою про оплату лише 17.02.2006 р., що підтверджується цією вимогою №02-639. Доказів звернення із вимогою про оплату раніше, суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Судові витрати покладаються на відповідача. Керуючись ст. ст. 33, 43, 75, 82, 84 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути з відкритого акціонерного товариства Будівельно-монтажна фірма “Стрийбуд” (Стрийський район, с. Міртюки, ) на користь дочірньої компанії “Укргазвидобування” національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі філії газопромислового управління “Львівгазвидобування”, (м.Львів, вул.Тролейбусна, 27) 72149 грн. боргу, 721,49 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Суддя