КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2008                                                                                           № 6/272

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Гарник Л.Л.

суддів:           Вербицької О.В.

Євсікова О.О.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Легких К.В. (довіреність б/н від 02.07.2008р.),

Шевченко М.О. (довіреність від 15.12.2007р. № 12/2006);

від відповідача - Годунова Л.М. (довіреність від 14.01.2008р. № ЦХП-18/95);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.07.2008

у справі № 6/272 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Бітерра"

до                                                   Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 4128501,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.07.2008р. у справі № 6/272 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Бітерра” до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” в частині стягнення 1 836 126,26 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 39 979,5 грн. – 3% річних, 2 209 070,02 грн. пені, 25 196,55 грн. державного мита, 116,6 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 247 025,00 грн. витрат на послуги адвоката; в іншій частині первісний позов залишено без задоволення; зустрічний позов Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бітерра” про визнання недійсним укладеного сторонами договору поставки від 13.03.2007р. № ЦХП-06-00107-01 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Бітерра”.

Скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, невідповідністю висновків місцевого господарського суду дійсним обставинам справи.

У цьому зв’язку скаржник зазначає, що місцевий господарський суд при вирішенні спору не з’ясував наступні обставини справи:

- на дату прийняття рішення сальдо за укладеним сторонами договором поставки складало 1 212 429,00 грн.,

- в матеріалах справи відсутні докази складення сторонами акту звірки на виконання пункту 6.7 договору поставки, згідно якого остаточні фінансові взаєморозрахунки сторін здійснюються після підписання акту звірки;

- враховуючи вимоги пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, розмір нарахованої на суму боргу пені за період з 15.11.2007р. по 15.05.2008р. складає 255 008,63 грн.,

- нарахування штрафних санкцій на суму податку на добавлену вартість суперечить сутності податку, який повинен сплачуватися до бюджету;

Крім того, скаржник зауважує, що місцевий господарський суд неправомірно розглянув позовні вимоги без участі його представника, не повідомленого належним чином про дату судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” підтримав апеляційну скаргу, представники Товариства з обмеженою відповідальністю „Бітерра” просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Бітерра” (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов про стягнення з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” (далі по тексту - відповідач) 4 128 501,34 грн., в тому числі 1 416 429,00 грн. заборгованості, 2 252 389,56 грн. пені, 419 700,26 грн. збитків внаслідок інфляції, 39 928,78 грн. – 3% річних, а також судових витрат, пов’язаних із сплатою державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та витрат на послуги адвоката в сумі 250 000,00 грн.

Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач”, у свою чергу, звернулось з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бітерра” про визнання недійсним укладеного сторонами договору поставки від 16.03.2007р. № ЦХП-06-00107-01.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Бітерра” мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов’язання в частині оплати продукції, отриманої від позивача на підставі укладеного сторонами договору поставки від 16.03.2007р. № ЦХП-06-00107-01.

Зустрічний позов Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” мотивовано тим, що договір поставки від 16.03.2007р. № ЦХП-06-00107-01 не відповідає вимогам закону, на користь чого свідчить та обставина, що Департамент контррозвідувального захисту економіки держави Служби безпеки України звернувся до Державної адміністрації залізничного транспорту України з листом про значне завищення цін на придбану продукцію.

Задовольняючи первісний позов, місцевий господарський суд встановив, що 16.03.2007р. був укладений договір поставки № ЦХП-06-00107-01 (далі по тексту договір поставки) (а.с. 10-14), предметом регулювання якого стали відносини сторін з приводу оплатної передачі позивачем у власність відповідача продукції – лазерний профіроглаф ИКП-5 (профілометр поверхні катання колісних пар ИКП-згідно ТУ ВY-100051163/002-2007).

Уклавши специфікацію № 1 до названого договору, сторони погодили кількість та вартість поставки - 22 735 680,00 грн. з урахуванням ПДВ.

У ході виконання зобов’язань за названим договором позивач поставив відповідачу обумовлену договором поставки продукцію загальною вартістю 22 735 680,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними від 12.07.2007р. № РН-0000001, від 16.08.2007р. № РН-0000002, від 10.09.2007р. № РН-0000003, 17.09.2007р. № РН-0000004, від 15.10.2007р. № РН-0000005 та відповідними довіреностями від 13.07.2007р. серії ВАО № 492685, від 16.08.2007р. серії ВАО № 492902, від 10.09.2007р. № 492961, від 17.09.2007р. серії ВАО № 492994, від 16.10.2007р. серії ВАО № 493264.

Наявні в матеріалах справи виписки з банківського реєстру (а.с. 16-61) свідчать про те, що на виконання умов договору поставки відповідач здійснив на користь позивача наступні платежі: 30.07.2007р. - 300 000,00 грн., 01.08.2007р. – 500 000,00 грн., 03.08.2007р. – 500 000,00 грн., 05.08.2007р. – 500 000,00 грн., 08.08.2007р. - 500 000,00 грн., 17.08.2007р. – 900 640,00 грн., 23.08.2007р. – 169 181,00 грн., 31.08.2007р. – 500 000,00 грн., 03.09.2007р. – 500 000,00 грн., 04.09.2007р. – 500 000,00 грн., 05.09.2007р.- 500 000,00 грн., 06.09.2007р. – 500 000,00 грн., 07.09.2007р. – 330 819,00 грн., 11.09.2007р. – 500 000,00 грн., 13.09.2007р. – 500 000,00 грн., 14.09.2007р. – 500 000,00 грн., 17.09.2007р. – 500 000,00 грн., 18.09.2007р. -500 000,00 грн., 19.09.2007р. – 500 000,00 грн., 20.09.2007р. – 500 000,00 грн., 24.09.2007р. – 500 000,00 грн., 25.09.2007р. – 500 000,00 грн., 26.09.2007р. – 500 000,00 грн., 27.09.2007р. – 1 000 000,00 грн., 28.09.2007р. – 700 000,00 грн., 01.10.2007р. – 1 000 000,00 грн., 02.10.2007р. – 1 000 000,00 грн., 03.10.2007р. – 500 000,00 грн., 03.10.2007р. – 500 000,00 грн., 05.10.2007р. – 500 000,00 грн., 11.10.2007р. – 117 680,00 грн., 18.10.2007р. – 300 000,00 грн., 05.11.2007р. – 300 000,00 грн., 07.11.2007р. – 300 000,00 грн., 08.11.2007р. – 285 931,00 грн., 19.11.2007р. – 100 000,00 грн., 20.11.2007р. – 200 000,00 грн., 22.11.2007р. – 500 000,00 грн., 03.12.2007р. – 500 000,00 грн., 27.12.2007р. – 500 000,00 грн., 25.01.2008р. – 1 000 000,00 грн., 29.01.2008р. – 500 000,00 грн., 30.01.2008р. – 500 000,00 грн., 11.02.2008р. – 100 000,00 грн., 27.03.2008р. – 5 000,00 грн., 07.04.2008р. – 20 000,00 грн., 08.04.2008р. – 20 000,00 грн., 16.04.2008р. – 50 000,00 грн., 17.04.2008р. - 10 000,00 грн., 18.04.2008р. – 10 000,00 грн., 21.04.2008р. – 40 000,00 грн., 22.04.2008р. – 10 000,00 грн., 23.04.2008р. – 10 000,00 грн., 24.04.2008р. – 10 000,00 грн., 06.05.2008р. – 10 000,00 грн., 13.05.2008р. – 10 000,00 грн., 15.05.2008р. – 10 000,00 грн.; усього на загальну суму 21 319 251,00 грн.

В контексті викладеного, враховуючи ту обставину, що відповідач доказів повної оплати вартості отриманого товару не надав, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення залишку заборгованості у розмірі 1 416 429,00 грн.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі частини 6 статті 265 названого кодексу до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу про договір купівлі-продажу.

Частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачає обов’язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до умов укладеного сторонами договору поставки оплата поставленої продукції проводиться замовником протягом тридцяти календарних днів після дати поставки в сумі вартості кожної поставленої партії продукції у відповідності з рахунком-фактурою на дану продукцію (пункт 6.5); датою оплати вважається дата відправлення коштів банком замовника за банківськими реквізитами постачальника (пункт 6.6).

Враховуючи викладені норми чинного законодавства та положення договору поставки, господарський суд вважає правильною позицію позивача у справі, який вважає наявним з боку відповідача порушення зобов’язання щодо здійснення оплати вартості придбаної продукції.

Докази належного виконання зобов’язань з оплати залишку вартості придбаного товару в матеріалах справи відсутні. Відповідач факт поставки товару не заперечує, контррозрахунок щодо заявлених позовних вимог та докази належного виконання власних зобов’язань суду не представив. Складений скаржником в односторонньому порядку акт звірення взаємних розрахунків сторін таким доказом не є, оскільки згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

З цих же підстав колегія суддів залишає поза увагою довід скаржника, зміст якого полягає в тому, що необхідною передумовою для перерахування відповідачем коштів має бути підписання сторонами акту звірки відповідно до вимог пункту 6.7 договору поставки. Укладений сторонами договір є оплатним, обов’язок відповідача оплатити решту вартості одержаної продукції виник згідно положень закону та пункту 6.5 договору.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 416 429,00 грн.

Здійснивши системний аналіз наявних в матеріалах справи розрахунків позовних вимог, з огляду на фактичні обставини справи, з урахуванням норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, що встановлює обов’язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов’язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив похідні позовні вимоги в частині стягнення 39 979,50 грн. -3 % річних та 419 697,26 грн., нараховуваних внаслідок інфляції на вартість невиконаних вчасно зобов’язань за періоди прострочення платежів.

Крім того, господарський суд правильно задовольнив позовні вимоги про стягнення пені на суму 2 209 070,02 грн.

Згідно положень Господарського кодексу України пеня є господарською штрафною санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (частина 1 статті 230); штрафні санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором, якщо їх розмір не визначено законом (частина 4 статті 231).

Пунктом 6.3 укладеного сторонами Договору за прострочення порушення терміну оплати поставленої продукції постачальник має право нарахувати замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення від суми поставленої продукції.

Вимоги про стягнення судових витрат, пов’язаних з оплатою державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та послуг адвоката підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Витрати позивача на послуги адвоката підтверджуються укладеною ним з адвокатом Шевченко М.О. (свідоцтво від 21.03.2003р. № 1788) генеральною угодою про надання адвокатських послуг від 03.04.2008р. № 1-04/08 (а.с. 118-120), складеним в якості додатку до цієї угоди протоколом погодження договірної ціни адвокатських послуг (а.с. 121-124) та випискою з банківського реєстру про перерахування позивачем на виконання названого договору грошових коштів в сумі 250 000,00 грн.

Враховуючи ту обставину, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено наявності правових підстав для визнання недійсним укладеного сторонами договору поставки згідно статті 215 Цивільного кодексу України, а матеріали справи відповідних доказів не містять, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог про визнання недійсним договору поставки від 16.03.2007р. № ЦХП-06-00107-01.

На таких підставах колегія суддів Київського апеляційного господарського суду доходить висновку про те, що рішення місцевого господарського суду постановлено при повному з’ясуванні обставин справи, порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Викладений в апеляційній скарзі довід про те, що місцевий господарський суд неправомірно розглянув позовні вимоги без участі представника Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач”, не повідомленого належним чином про дату судового засідання, спростовується наявною в матеріалах справи ухвалою від 17.06.2008р. (а.с. 99), на звороті якої міститься відмітка відділу діловодства господарського суду про направлення ухвали сторонам. Доказів зворотного скаржник суду не надав.

Керуючись статями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2008р. у справі № 6/272 - без змін.

Справу № 6/272 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Гарник Л.Л.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Євсіков О.О.

12.09.08 (відправлено)