ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 13/309

04.03.08

За первісним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія"

До

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс"

Про

стягнення 29 999,34 грн.

За зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс"

До

Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія"

Про

стягнення 151 400,00 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

Від позивача за первісним позовом: Ткачак Т.А. - представник за довіреністю № б/н від 18.10.2007 року;

Від відповідача за первісним позовом: Толкачов Д.І. –представник за довіреністю № б/н від 10.09.2007 року;

Від позивача за зустрічним позовом: Толкачов Д.І. –представник за довіреністю № б/н від 10.09.2007 року;

Від відповідача за зустрічним позовом: Ткачак Т.А. - представник за довіреністю № б/н від 18.10.2007 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс" про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла у зв’язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов’язань за Договором № 11/2005-СМ від 24.06.2005 року у розмірі 29 999 грн. 34 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.07.07р. (суддя Євдокимов О.В.) порушено провадження у справі та призначено розгляд на 25.09.07р.

25.09.2007 року через канцелярію Господарського суду міста Києва відповідачем була подана зустрічна позовна заява, відповідно до якої він просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 151 400 грн. 00 коп. штрафу.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" всупереч покладених на нього зобов’язань за Договором № 11/2005-СМ від 24.06.2005 року не виконав випробувань змонтованої установки, не здав роботи генпідряднику та не передав виконавчої документації у передбачений договором строк, про що на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс" свідчить відсутність підписаного між сторонами довідок КБ-2в та КБ-3.

Розглянувши подану зустрічну позовну заяву, суд визнав її такою, що відповідає вимогам ст.ст. 1, 2, 3, 12, 21, 32-38, 45, 54-58, 60 Господарського процесуального кодексу України та прийняв до розгляду, про що зазначив в ухвалі від 25.09.2007 року.

У зв’язку з перебуванням судді Євдокимова О.В. на лікарняному та з метою уникнення затягування розгляду справи, розпорядженням заступника Голови Господарського суду м. Києва № 17 від 26.10.07р. справу № 13/309 було передано для подальшого розгляду судді Дідиченко М.А.

В подальшому розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва № 18 від 10.12.2007 року справу № 13/309 було передано судді Кондратовій І.Д. для подальшого розгляду, в зв’язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. на лікарняному та з метою уникнення затягування розгляду справи.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 04.03.2008 року за згодою представників сторін судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс" (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" (субпідрядник) був укладений Договір № 11/2005-СМ (далі - договір).

Умови Договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором будівельного підряду.

Відповідно до п. 1.1. договору генпідрядник доручає субпідрядникові виконати роботи з монтажу системи вентиляції паркінгу у блоці «А»соціально-побутового обслуговування населення у 4-му мікрорайоні «Позняки-Східні»по вул. Ахматової.

У відповідності до умов договору позивач виконав комплекс будівельно-монтажних робіт на загальну суму 222, 28 тис. грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт (ТФ № КБ-2В) та довідкою про вартість виконаних підрядних робіт (ТФ № КБ-3).

Відповідно до п. 5.4. договору генпідрядник гарантує виплату винагороди за виконання робіт - протягом 5 банківських днів після підписання ним довідки за формами № КБ-2в, № КБ-3.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс", за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія", в порушення вимог договору за надані роботи своєчасно не розрахувався, в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 29999,34 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" доказів вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі, покладені на нього договором.

Відповідач за первісною позовною заявою не визнає первісні позовні вимоги, посилаючись на те, що остаточний розрахунок здійснюється сторонами після виконання всіх робіт, обумовлених в договорі, а не їх частини. Відповідач вважає первісні позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними. Судом розглянуті заперечення відповідача та не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (стаття 837 Цивільного кодексу України).

Статтею 838 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або за згодою замовника - достроково (ч.1 ст. 854 ЦК України).

Відповідно до статей 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до п. 5.3 договору сторони домовилися, що оплата за виконані роботи провадиться на користь субпідрядника лише за виконані фактичні обсяги відповідно до затвердженої проектної документації та додержання термінів відповідно п 1.4 договору розрахунки за об'єкт будуть проводитись наступним чином:

1) завдаток виплачується субпідрядникові протягом 3-х днів з моменту підписання договору в розмірі до 45 % вартості виробничого етапу.

2)грошові кошти виплачуються за кожний виробничий етап (календарний місяць) в строки згідно Календарного графіку виконання робіт (Додаток № 2) згідно довідки за формою КБ-2в, КБ-3.

3) остаточний розрахунок проводиться після закінчення робіт по об'єкту при дотриманні всіх інших умов, погоджених сторонами в цьому договорі.

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що генпідрядник гарантує виплату винагороди за виконання частини робіт за договором (виробничого етапу)- протягом 5 банківських днів після підписання ним довідки за формою № КБ-2в, КБ-3, у відповідності до погодженого сторонами календарного графіку виконання робіт.

Судом встановлено, що на виконання умов договору 15, 22, 27 та 29 грудня 2005 року сторони підписали акти приймання виконаних робіт № 1, 2, 3 (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних робіт, відповідно до яких встановили, що субпідрядник виконав роботи на загальну суму в розмірів 222277,20 грн. Генпідрядник за виконані роботи розрахувався частково, в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 29999,34 грн.

Таким чином, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом, а відповідач за первісним позовом в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, то за таких обставин, первісний позов в частині стягнення основного боргу в розмірі 29999,34 грн. визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статі 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процессу щодо розгляду первісних позовних вимог покладаються на відповідача за первісним позовом.

Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" щодо стягнення 151 400 грн. штрафу за неналежне виконання зобов’язання, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 8.6 договору визначено, що за несвоєчасно виконані роботи в строки, обумовлені в п. 1.4 договору, субпідрядник сплачує генпідряднику штрафні санкції в розмірі 200 гривень за кожний день прострочення.

Позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 151400,00 грн. штрафу на підставі п. 8.6 договору та статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідач за зустрічним позовом проти позову заперечує, посилаючись на те, позивачем за зустрічним позовом пропущений строк позовної давності.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналогічне положення містить частина 2 статті 218 Господарського кодексу України, яка визначає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Зокрема, у частині 1 статті 230 Господарського кодексу України зазначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Також у пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва було зобов’язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс" надати суду окремий обґрунтований розрахунок штрафних санкцій, зазначивши період за який нараховуються штрафні санкції. Позивач за зустрічним позовом вимоги ухвали суду не виконав, період за який ним нараховувались штрафні санкції не зазначив, визначив лише, що ним нараховується штраф за 757 днів.

Судом встановлено, що в договорі сторони погодили відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій в розмірі 200 грн. за кожний день прострочення за порушення строків виконання підрядних робіт, обумовлених в п.1.4 договору, проте проаналізувавши зміст договору, суд відзначив, що в договорі взагалі відсутній п. 1.4 договору.

Відповідно до статей 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки сторони в письмовій формі чітко не погодили, за порушення яких строків мають нараховуватись штрафні санкцій (зокрема, штраф), а отже договір в цій частині є нікчемним, а вимога позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 151400,00 грн. визнається судом необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу щодо розгляду зустрічного позову покладаються на позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 75, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,–

В И Р І Ш И В:

1.          Первісний позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Симплекс" (02217, м. Київ, вул. Драйзера, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 29 - юридична адреса; 04214, м. Київ, Оболонський проспект, 34, кв. 211 - поштова адреса, ) 29 999 (двадцять дев’ять тисяч дев’ятсот дев’яносто дев’ять) грн. 34 коп. –основний борг, 299 (двісті дев’яносто дев’ять) грн. 99 коп. –державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу.

Суддя                                                                                   І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 13.05.2008 року