ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№ 33/335

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Палій В.М., за участю представників сторін В. Хижної (дов. від 12.02.08), Н. Петриченко (дов. від 13.10.07), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Трансресурс” на рішення господарського суду м. Києва від 6 грудня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19 лютого 2008 року у справі № 33/335 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” до товариства з обмеженою відповідальністю “Трансресурс” про стягнення 4 130 грн. 56 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Трансресурс” про стягнення суми боргу - 3 600 грн.; пені - 225 грн. 72 коп.; інфляційних втрат - 258 грн. 68 коп.; річних - 46 грн. коп. з підстав порушення умов договору від 31 травня 2006 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 6 грудня 2007 року (суддя С.Мудрий), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19 лютого 2007 року, позов задоволено.

Судові рішення мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов’язання.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Трансресурс” просить судові рішення скасувати з підстав порушення господарськими судами статті 193 Господарського кодексу України, статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 34, 83 Господарського процесуального кодексу України та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” проти доводів касаційної скарги заперечує і в її задоволенні просить відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 31 травня 2006 року сторони уклали договір № 03ин/06, відповідно до умов якого позивач зобов’язався виконувати роботи і надавати послуги, а відповідач - оплачувати їхню вартість (далі - договір).

Вартість робіт і послуг, а також їхній перелік встановлені додатками № 1 і № 2 до договору. Договір діє до 31 грудня 2007 року включно.

Відповідач зобов’язаний приймати та підписувати акти виконаних робіт протягом 3-х банківських днів з моменту отримання від позивача, а у випадку виникнення розбіжностей - підписувати акт у той же строк із зауваженнями та письмовим обґрунтуванням розбіжностей (пункти 3.1.5, 3.1.6 договору).

У квітні 2007 року позивач виконав роботи (надав послуги) на загальну суму 3 600 грн. і листом від 7 травня 2007 року № 1154 направив замовнику для підпису акт від 30 квітня 2007 року № 11/32 виконаних робіт та рахунок.

Порушуючи вимоги пункту 3.1.6 договору, акт виконаних робіт позивач не підписав і причину відмови від оплати вартості робіт (послуг) не вказав.

На підставі пункту 4.3 договору обґрунтовано дійшли висновку про те, що акт виконаних робіт від 30 квітня 2007 року є підставою для оплати вартості виконаних робіт (наданих послуг).

За обставин невиконання відповідачем грошових зобов’язань, встановивши в його діях склад цивільного правопорушення, застосувавши до спірних відносин правила статей 525 і 526 Цивільного кодексу України, господарські суди обґрунтовано задовольнили позов в частині стягнення основного боргу.

За правилами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції і річних.

Отже господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову і в цій частині.

За обставин порушення відповідачем зобов’язання господарські суди на підставі пункту 5.2 спірного договору, статті 549 Цивільного кодексу України та статей 230 і 232 Господарського кодексу України обґрунтовано задовольнили позов в частині стягнення пені.

Інші твердження скаржника досліджувались апеляційним господарським судом і їм дана належна юридична оцінка.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Всупереч вказаним статтям, відповідач не надав господарським судам доказів, які спростовують позовні вимоги чи звільняють його від цивільної відповідальності.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 6 грудня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19 лютого 2008 року у справі №33/335 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Трансресурс” без задоволення.

Головуючий, суддя

М.В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій