ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 4/328

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у справі),

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

ліквідатора фермерського господарства "Кречет" смт. Центральне Перевальського району Луганської області Лангового О.В.

на рішення

та постанову

господарського суду Донецької області від 13 листопада 2007 року

Донецького апеляційного господарського суду від 23 січня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 4/328

Донецької області

за позовом

фермерського господарства "Кречет" смт. Центральне Перевальського району Луганської області

до

про

товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

стягнення 3 536, 01 грн.

за участю представників сторін:

не з’явились,

В С Т А Н О В И В :

4 вересня 2007 року фермерське господарство "Кречет" смт. Центральне Перевальського району Луганської області в особі ліквідатора Лангового О.В. (далі –ФГ "Кречет") звернулось до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" (далі - ТОВ "Колос") про стягнення 3 536, 01 грн. за договором від 20 вересня 2004 року укладеного між вказаними сторонами.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13 листопада 2007 року (суддя Гринько С.Ю.) позивачу у позові відмовлено з тих підстав, що грошові відносини між сторонами договору відсутні, а позивач не довів заявлених вимог.

ФГ "Кречет" не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просило рішення скасувати, позов задовольнити.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23 січня 2008 року (судді Дзюба О.М. –головуючий, Акулова Н.В., Геза Т.Д.) апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення –без змін.

Позивач не погоджуючись з прийнятою у справі постановою подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги позивач послався на порушення судом апеляційної інстанції ст. 43 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що предметом даного позову є матеріально- правова вимога про стягнення боргу у сумі 3 536, 01 грн. за поставлене просо та надані послуги з працівників відповідача.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач підтверджував свої позовні вимоги до відповідача договором на виконання збирально-ланових робіт від 20 вересня 2004 року, додатковою угодою, накладними № № 101, 103, актом звірки від 1 листопада 2004 року та актом про виконані роботи (а.с. 7-12).

Однак, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що вказана вище додаткова угода була укладена між сторонами 9 листопада 2004 року, тобто через два роки після факту виконання сільськогосподарських робіт.

Судом також встановлено, що в угоді зазначені дві різні дати договору, а саме 20 вересня 2004 року та 20 вересня 2006 року, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав дану угоду неналежним доказом підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки саме це викликає сумнів щодо своєчасності складення угоди та факту її укладення. Крім того, п. 3.7 додаткової угоди від 28 вересня 2006 року визначено, що замовник послуг - ФК „Кречет" має розрахуватись за виконаний обсяг робіт шляхом поставки продовольчої пшениці на прилеглий елеватор в кількості 2,6 центнерів (п. 3.1 договору) у вигляді попереднього розрахунку в розмірі 90% всієї вартості робіт. Проте судом встановлено, що в угоді не вказано, за якої ціною, на яку суму, і в якій кількості продукції повинно бути поставлено пшеницю та якого сорту. Отже, вказана додаткова угода від 28 вересня 2006 року не може бути доказом виконання позивачем договірних зобов'язань, оскільки не містить істотних умов.

До того ж, судом встановлено, що за вказаними вище накладними №№ 101,103 від 28 вересня 2004 року ТОВ "Колос" було отримано просо, а не пшеницю.

Суд правомірно не прийняв до уваги як доказ підтвердження боргу ТОВ "Колос" перед ФГ "Кречет" акт звірки розрахунків на суму 3 535, 98 грн., який був підписаний сторонами 1 листопада 2004 року, оскільки даний акт складений раніше, ніж були виконані роботи за договором, що підтверджується актом від 9 листопада 2004 року (а.с. 7, 8).

Необґрунтованими і недоведеними є посилання ФГ "Кречет" в касаційній скарзі на те, що судами було порушено приписи ст. 43 ГПК України, оскільки не враховано, що сторони договору від 20 вересня 2004 року усно домовились про ціну проса, яка не була визначена як істотна умова додаткової угоди, що на думку скаржника складає вартість відпущеної продукції, а відтак - розмір заборгованості відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що грошові відносини між сторонами відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, під час її розгляду, відповідно до ст. 38 ГПК України суд першої інстанції неодноразово витребовував у позивача докази про виконання спірного договору, а саме: проведення збиральних робіт в обсягах, в строки та на умовах, передбачених договором, надання додаткових послуг, проведення харчування працівників, підписаний акт виконаних робіт, однак позивач не довів заявленого позову, в тому числі розміру позовних вимог. Вимоги суду на підтвердження позову позивачем були залишені поза увагою, що підтверджується ухвалами господарського суду Донецької області від 24 вересня 2007 року та від 1 жовтня 2007 року (а.с. 31, 38).

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що позивач не довів свої позовні вимоги до ТОВ "Колос", як того вимагає ст. 33 ГПК України.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з приписами ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги оскільки визнає, що прийняті у справі рішення ухвалені з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ліквідатора фермерського господарства "Кречет" смт. Центральне Перевальського району Луганської області Лангового О.В. залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23 січня 2008 року та рішення господарського суду Донецької області від 13 листопада 2007 року у справі № 4/328 залишити без змін.

Головуючий            І.Ю. Панова

Судді                                                                                   А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич