ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№
4/2548-27/350

Колегія  суддів
Вищого господарського суду України
у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів
Васищака
І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на рішення господарського суду Львівської
області від 22.02.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 04.12.2007р.

у  справі
№4/2548-27/350 господарського суду Львівської області

за позовом                 суб'єкта підприємницької
діяльності

ОСОБА_2

до відповідача          суб'єкта
підприємницької діяльності

ОСОБА_1

третя особа              Товариство з обмеженою
відповідальністю

"Кооімекс
Україна"

про                              стягнення 24
589,27грн.

за участю представників:

СПД
ОСОБА_2 - не
з'явилися; СПД ОСОБА_1 - не з'явилися; ТОВ "Кооімекс
Україна" - не з'явилися

в с т а н о в и л а :

суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Львівської
області з позовом та просить стягнути з відповідача -суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 24 589,27грн., у т.ч. 23 477,16грн. основної заборгованості
за послуги з перевезення вантажу, 426,45грн. пені, 75,26грн. процентів,
610,40грн. збитків від інфляції.

В
обґрунтування заявлених вимог, позивач стверджує, що на виконання договору
доручення від 04.10.2006р. та замовлення відповідача ним був укладений договір
з третьою особою -ТОВ "Кооімекс Україна", на виконання якого
здійснено перевезення вантажу відповідача, за що позивач мав сплатити 3 652
євро, що  еквівалентно 23 477,16грн.
(а.с.5-7).

Відзиву
від відповідача до розгляду спору по суті не надійшло.

Рішенням
господарського суду Львівської області від 22.02.2007р. позов задоволено.
Відповідно до рішення суду з відповідача на користь  позивача стягнуто 23 477,16грн. основної
заборгованості, 426,45грн. пені, 610,40грн. збитків від інфляції, 75,26грн. в
рахунок трьох процентів річних (а.с.42-43).

Задовольняючи
заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що: позивач за
дорученням відповідача уклав договір на перевезення вантажу у міжнародному
сполученні з ТОВ "Кооімекс Україна"; у встановлений договором строк
відповідач не оплатив вартість перевезення вантажу.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2007р. рішення
господарського суду Львівської області від 22.02.2007р. залишено без змін
(а.с.115-117).

Не
погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, СПД ОСОБА_1 звернувся до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить  їх скасувати, а у задоволенні позову
відмовити.

Вимоги
касаційної скарги мотивовані порушенням норм матеріального та процесуального
права судами (а.с.120-122).

До
розгляду поданої касаційної скарги по суті заявлених вимог, від скаржника
надійшла телеграма про відкладення розгляду поданої касаційної скарги. При
цьому, скаржник посилався на несвоєчасне отримання ним ухвали Вищого
господарського суду України  про
прийняття касаційної скарги та призначення до розгляду від 06.03.2008р.

Зазначене
клопотання відхилено з наступних підстав: з матеріалів справи вбачається, що
копія ухвали направлена сторонам, у т.ч. скаржнику, ще 17.03.2008р., тобто
заздалегідь; скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не надав доказів
несвоєчасного отримання ним поштового відправлення; явка сторін під час
перегляду у касаційному порядку не є обов'язковою  і не визнана такою судом.

Колегія
суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта,
знаходить касаційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під
час вирішення спору у даній справі по суті заявлених вимог та перегляді
прийнятого рішення в апеляційному порядку, встановлено, що між сторонами у
справі -СПД ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір від 04.10.2006р., за умовами
якого позивач взяв на себе зобов'язання від імені відповідача та за його
рахунок укладати договори з третіми особами для організації міжнародних
перевезень вантажів, а також проводити повний розрахунок з виконавцями з коштів,
отриманих від відповідача.

При
цьому, умовами договору передбачено узгодження умов кожного конкретного
перевезення у транспортному замовленні (п.3.2) та сплату позивачу експедиційних
послуг у розмірі різниці між сумою вказаною у рахунку відповідача та вартістю
перевезення (п.5 2 договору).

Посилання
скаржника у поданій ним касаційній скарзі на те, що зазначений договір не був
укладений сторонами, оскільки ними не досягнуто згоди по всіх його істотних
умовах, спростовується встановленими судами обставинами, які підтверджені
доказами, що оцінені у сукупності судами.

Так,
судами встановлено, відповідно до умов договору, сторонами підписано замовлення
від 04.10.2006р. на перевезення вантажу - металу вагою 20т, 86куб за маршрутом
Парма-Дніпропетровськ; пункт розвантаження -ЧП "ДАР" (м.
Дніпропетровськ). Вартість перевезення визначена сторонами у розмірі 3650 євро
при розвантаженні.

З
метою виконання замовлення, позивачем 04.10.2006р. укладено договір-заявку  №12/04 з третьою особою ТОВ "Кооімекс
Україна" на здійснення  вантажного
перевезення -металу обсягом до 20т, 90куб в міжнародному сполученні за
маршрутом Італія -Україна (Парма -Дніпропетровськ).

В
силу ст.1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права. При цьому, касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Факт
виконання замовлення відповідача щодо транспортного перевезення вантажу
встановлений судами на підставі міжнародної товаро-транспортної накладної,
відповідно до якої вантаж прибув у м. Дніпропетровськ 12.10.2006р.

Судами
встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати
послуг відповідно до виставленого рахунку шляхом перерахування грошових коштів
протягом 10 днів з моменту отримання рахунків.

Відповідно
до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так,
в силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно
ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Таким
чином, судами правильно визнані обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача основної заборгованості,
збитків від інфляції та трьох процентів річних.

За
порушення зобов'язання щодо проведення оплати договором встановлена
відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,5% суми заборгованості за кожен
день прострочення платежу. Пеня у позовній заяви обрахована виходячи з
подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає положенням Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"
.

Отже,
вимоги щодо застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені
правильно визнані такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі
судами.

За
таких обставин, підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових
актів не має.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-
11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2007р. у справі
№4/2548-27/350 господарського суду Львівської області залишити без змін, а
касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 -без задоволення.

Головуючий  суддя
Кузьменко М.В.

Судді                                                                                  Васищак
І.М.

Палій В.М.