ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" серпня 2008 р.

Справа № 20/133-08-2422

За позовом Чорноморського головного морського агентства "ІНФЛОТ";

до відповідача Одеської міської ради

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство „Одеський морський торгівельний порт”

про визнання права власності

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

Від позивача: Гєрбєй Д.А., діючий за дов. № 1434 від 19.12.2007 року.

Від відповідача: не з’явились.

Від третьої особи: Орєшкова Н.В., діюча за дов. № 020/7-1 від 3.01.2008 року

Суть спору: Чорноморське головне морське агенство „Інфлот” звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності на двоповерховий будинок, загальною площею приміщень 470,6 кв., розташований за адресою: м. Одеса, Митна пл.1, за державою Україна, в особі Міністерства транспорту та зв’язку України з закріпленням на праві господарського відання за державним підприємством Чорноморське головне морське агентство «Інфлот». В якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору позивачем визначено Державне підприємство „Одеський морський торгівельний порт”.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 960 від 30.12.2005р. двоповерховий будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, Митна пл.1, загальною площею 470,6 кв.м., було передано з балансу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт»на баланс Чорноморського головного морського агентства «Інфлот». При цьому Міністерство транспорту та зв'язку України діяв як уповноважений орган управління майна.

Позивач також зазначає, що з метою проведення реєстрації права державної власності на означену вище будівлю, ним було подано заяву за вих. № 1046 від 21.09.2007р. разом з необхідним пакетом документів до Одеської міської ради. Листом за вих. № 2744 від 13.05.2008 року відповідач відмовив в реєстрації права власності на вищезазначену будівлю з посиланням на відсутність серед наданих документів документу, що підтверджує право власності на двоповерховий будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, Митна пл. 1.

У зв’язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на зазначену будівлю, а саме документу про відвід земельної ділянки, на якій розташована означена будівля та акту вводу в експлуатацію, позивач з метою отримання даних документів звернувся до Державного архіву Одеської області, яким було повідомлено про відсутність таких документів.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 6.08.2008 року не з’явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, але у судовому засіданні 16.07.2008 року пояснив, що позов не визнає.

Від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що на підставі наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 960 від 30.12.05 р. "Про взаємну передачу службових приміщень Одеського порту та ЧГМА "Інфлот" була здійснена взаємна передача об'єктів, зазначених в наказі, та Одеським портом зі свого балансу переданий на баланс позивачу за актом приймання-передачі від 01.02.06р. двоповерховий будинок, загальною площею приміщень 470,6 кв.м, розташований за адресою: м. Одеса, Митна пл. 1. З моменту передачі майном користується позивач. Зазначений об'єкт був збудований у 1940 р. та реконструйований у 1962 р., акти вводу об'єкту в експлуатацію відсутні. Спірний об'єкт - двоповерховий будинок, загальною площею приміщень 470, 6 кв.м, за адресою : м. Одеса, Митна пл. 1, розташований на території Одеського порту, яка є штучно створеною. Питання оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під будівлею законодавчо не врегульовано, у зв’язку з чим документи щодо відводу земельної ділянки під будівлею у Одеського порту відсутні.

Враховуючи викладене, третя особа - Державне підприємство „Одеський морський торгівельний порт” підтримує викладене в позовній заяві правове обгрунтування позивача щодо визнання права власності за державою на спірний об’єкт.

4.08.2008 року від представника позивача надійшло клопотання про об’єднання в одно провадження, у зв’язку з однорідністю, позовної заяви ЧГМА «Інфлот»про визнання права власності на нежитлове приміщення, а саме двоповерховий будинок, що розташований за адресою: м. Одесса, вул. Митна,1, загальною площею 470,6 кв.м. в особі Міністерства транспорту та зв'язку України з закріпленням на праві господарського відання за державним підприємством Чорноморське головне морське агентство «Інфлот», та позовної заяви Міністерства транспорту та зв'язку України про визнання права власності на нежитлове приміщення, а саме: двоповерховий будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, Митна пл.1, загальною площею 470,6 кв.м. в особі Міністерства транспорту та зв'язку України з закріпленням на праві господарського відання за державним підприємством Чорноморське головне морське агентство «Інфлот», поданих до одного і того ж відповідача.

Розглянувши зазначене клопотання, суд доходить висновку про його відхилення, виходячи з наступного. Згідно до ст.58 ГПК України, суддя має право об’єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, в яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. При чому, зазначені процесуальні дії є правом, а не обов’язком господарського суду. Приймаючи до уваги, що господарським судом Одеської області (справа №30/167-08-3215) розглядається справа за позовом Міністерства транспорту та зв’язку України, тобто іншого позивача, до Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення, а саме: двоповерховий будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, Митна пл.1, загальною площею 470,6 кв.м., до участі у якій в якості третьої особи залучено ЧГМА „Інфлот”, суд вважає, що сумісний розгляд цих вимог не відповідає правилам поєднання вимог та перешкоджатиме з’ясуванню прав та взаємовідносин сторін, а також утруднить вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 1 Закону України „Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно положень ст. 4 Закону України „Про управління об'єктами державної власності" суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; Фонд державного майна України; міністерства та інші органи виконавчої влади; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації; юридичні та фізичні особи, які виконують функції з управління корпоративними правами держави (далі - уповноважені особи); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками процесу, позивач не є власником спірного об’єкту і не володіє правом управління державним майном, а лише володіє ним на праві господарського відання.

Приписами ст.ст. 1, 21, 27 ГПК України передбачено, що сторонами у судовому процесі є позивач та відповідач, якими можуть бути підприємства та організації, а треті особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Чинне процесуальне законодавство передбачає, що позовні вимоги можуть заявлятись не тільки у власних інтересах, а також в інтересах іншої особи. Так, відповідно до ч. 2 ст. 21 ГПК України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

При цьому, у випадках, якщо позов подано особою не у власних інтересах, а в інтересах іншої особи, позивачем є особа, в інтересах якої подано позов про захисти прав, і законних інтересів.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивач заявив позовні вимоги в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку, яке участі у даній справі не приймає, без зазначення його в якості позивача.

Крім того, відповідно до ст.ст. 1, 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами заінтересованих підприємств і організацій, у тому числі громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів чи їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Однак при цьому, особа яка звертається з позовом в інтересах інших осіб повинна мати для цього відповідні повноваження.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що Позивача наділено повноваженнями як на звернення з позовними заявами в інтере сах інших осіб, в тому числі держави в особі Міністерства, так і правом представляти інтереси держави в особі визначених законом осіб, чинне законодавство та Статут також не наділяє Позивача такими повноваженнями.

Посилання Позивача на те, що він згідно зазначеного ним законодавства має права власника майна суд вважає хибними, оскільки обсяг прав особи, яка володіє та користується майном на праві господарського відання, значно менше прав власника майна і відповідно Позивач не має правових підстав для звернення до суду з позовом про визнання за державою в особі Міністерства права власності на об’єкт, оскільки це прерогатива та право лише власника (або особи яка вважає себе власником майна) або уповноваженої власником на це особи.

Суд вважає, що позивач невірно тлумачить приписи ч.2 ст.136 ГК України, оскільки ця норма стосується захисту права господарського відання, тобто якщо порушується право особи, яка володіє (користується) майном на основі права господарського відання, а визнання права власності не входить до складу прав господарського видання і спір з цього приводу не можна вважати спором про захист права господарського відання.

Та обставина, що Міністерство транспорту та зв’язку України підтримує позовні вимоги Позивача, на думку суду, не є підтвердженням наявності у Позивача повноважень на звернення до суду з цим позовом та не може бути підставою для його задоволення, оскільки, як зазначалось вище, таких повноважень Позивач не має.

Більш того, про наявність у Міністерства самостійних вимог на предмет спору свідчить його звернення до суду в якості позивача на факт розгляду судом справи №30/167-08-3215.

Враховуючи викладене, у позові Чорноморського головного морського агентства „Інфлот” до Одеської міської ради про визнання права власності на двоповерховий будинок, загальною площею приміщень 470,6 кв., розташований за адресою: м. Одеса, Митна пл.1, за державою Україна, в особі Міністерства транспорту та зв’язку України з закріпленням на праві господарського відання за державним підприємством Чорноморське головне морське агентство «Інфлот»слід відмовити.

Згідно до ст.49 ГПК України, підстави для покладення на відповідача витрат по сплаті державного мита та ІТЗ судового процесу відсутні.

Керуючись ст.ст. 44, 49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя Щавинська Ю.М.

рішення підписано 11.08.2008р.