ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2008 р.

15:50

Справа № 1/136/08

м. Миколаїв

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю “Охорона МГЗ”

/54051, Миколаївська обл., Жовтневий р-н, с. Галіцинове, вул. Набережна, 48/

До відповідача: Державна податкова інспекція у

Жовтневому районі Миколаївської області

/54050, м. Миколаїв, вул. Торгова, 63А/

про: визнання противоправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.02.2008 р. № /0.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: Ковширін М.М.., довіреність від 13.11.2008 року

Тузов Д.М., довіреність від 06.03.2008р.

Від відповідача: Плахотнюк Н.В., довіреність від 25.02.2008р.

Кокіна А.І., довіреність від 28.03.2008р.

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання противоправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.02.2008 р. № /0, посилаючись на невірне застосування відповідачем норм Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” .

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що позивач відповідно пункту 1.15 статті 1, пункту 4.2.9. статті 4, статей 13 та 14 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” є податковим агентом, який зобов’язаний утримувати податок з доходу, який ним виплачується фізичним особам, в тому числі із наданих ним додаткових благ ( а.с.16-19).

Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд

встановив:

відповідач здійснив виїзну планову документальну перевірку позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства, про що склав акти від 14.02.2008 року ( а.с.7-14).

За результатами перевірки відповідач направив позивачу податкове повідомлення - рішення від 26.02.2008 р. № /0 про визначення податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 183, 27 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 366, 54 грн. (а.с.15), яке позивач просить визнати протиправним та скасувати.

Позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

на сторінках 25 та 28 акту (а.с.10,13) відповідачем зазначив, що позивач не утримав податок з доходів фізичних осіб, отриманих ними у не грошовій формі у вигляді додаткових благ (поїздка до м. Одеси 28.07.2007 року), що є порушенням пункту 4.2.9 статті 4, , пункту 8.1.1. статті 8, пункту 20.3. статті 20 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”.

Вказаний висновок акту перевірки є таким, що не відповідає фактичним обставинам :

відповідно припису пункту 1.15. статті 1 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” позивач є податковим агентом, тобто юридичною особою яка

зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Вказана норма визначає лише поняття податкового агента, але не містить норм щодо обов’язку податкового агента утримувати податок з доходів в усіх, без винятку, випадках виплати такого доходу фізичним особам.

Позивач і відповідач в судовому засіданні підтвердили, що в перелік осіб, що вказані в акті перевірки на стор.25 та яким надавались додаткові блага, включені як особи, що знаходяться в трудових відносинах з позивачем так і особи, що є працівниками позивача. Разом з тим, наявність чи відсутність трудових відносин має суттєве значення при визначенні об’єкта оподаткування .

Відповідно до пункту 1.17. статті 1, пункту 4.2.9. статті 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” дохід, отриманий платником податку від його працедавця, як додаткове благо, у формах, відмінних від грошової, є об’єктом оподаткування, податок нараховується та сплачується працедавцем, тобто позивачем.

З огляду на пункт 1.1. статті 1, підпункт “е” пункту 4.2.9. статті 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням.

Порядок оподаткування подарунків визначається статтею 14 вказаного вище закону, відповідно пункту 14.1 якої кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються за правилами, встановленими цим Законом для оподаткування спадщини.

Оподаткування спадщини визначається статтею 13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” , пунктом 13.4 якої встановлено, що особами, відповідальними за сплату податку до бюджету є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається до складу загального річного доходу платника податку і відображається ним у річній податковій декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2005 року №67 “ Про реалізацію статті 13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” також встановлено, що дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає обкладенню податком з доходів фізичних осіб згідно із статтею 13 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" ( 889-15 ), включається до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку з доходів фізичних осіб і відображається ним у річній декларації про майновий стан і доходи (податкова декларація).

Отже, платниками податку з доходів фізичних осіб –додаткових благ, отриманих не від працедавця, є фізичні особи, що їх отримали, шляхом включення їх до складу загального річного оподатковуваного доходу та відображення у річній декларації про майновий стан і доходи, а не позивач, як податковий агент.

Оскільки відповідачем визначено податкове зобов’язання з доходу, який є додатковим благом як по фізичним особам, для яких позивач є працедавцем, так і по фізичним особам, які не знаходяться в трудових відносинах з позивачем, то оспорюване повідомлення рішення щодо визначення податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб та, відповідно, застосуванню фінансових санкцій згідно з пунктом 17.1.3. статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є протиправним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати противоправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.02.2008 р. № /0.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Охорона - МГЗ” /54051, Миколаївська обл., Жовтневий р-н, с. Галіцинове, вул. Набережна, 48, / судовий збір в сумі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.).

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.I.Васильєва