ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.05.08р.

Справа № 27/141-08

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Мода-Сервіс», м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватсервіс», м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору міни

Суддя: Татарчук В.О.

Секретар с/з: Дякун А.І.

Представники:

від позивача - Буряк І.О. дов. від 12.03.08р.;

від відповідача - Непорада А.Г. дов. від 15.04.08р. №1/08.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство «Мода-Сервіс»звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Приватсервіс»про визнання недійсним з моменту укладення договору міни №1 від 15.02.1996 року, посвідченого 15.01.1996 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. за реєстром №375, за яким ВАТ «Мода-Сервіс»передало у власність ЗАТ «Приватсервіс»нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект К.Маркса, 68, яке складається з двох будівель: перша будівля А-4 основна з підвалом, загальною площею 850,7кв.м., і друга будівля Б-3 основна з підвалом, загальною площею 578,9кв.м., а ЗАТ «Приватсервіс»передало у власність ВАТ «Мода-Сервіс»будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, 5, Літ. А-2 загальною площею 831,8кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

-          договір міни №1 від 15.02.1996р. не відповідає вимогам Цивільного кодексу УРСР, а також статуту позивача, оскільки особа, що підписала такий договір не мала відповідних повноважень;

-          спірний договір в обов’язковому порядку повинен був затверджуватись загальними зборами ВАТ «Мода-Сервіс».

Відповідач проти позову заперечує з посиланням на те, що:

-          договір міни №1 від 15.02.1996р. був укладений сторонами добровільно, в належній формі з виконанням всіх істотних умов, а саме: доплатою різниці та передачею майна;

-          під час укладання спірної угоди у відповідача була відсутня інформація щодо незаконних дії директора позивача Продан Л.В.

В судовому засіданні 27.05.08р. за згодою представників сторін були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

15.02.1996 року між відкритим акціонерним товариством «Мода-Сервіс»і закритим акціонерним товариством «Приватсервіс»(правонаступником якого є ТОВ «Приватсервіс») був укладений договір міни №1.

За умовами договору, ВАТ «Мода-Сервіс»зобов’язалось передати у власність ЗАТ «Приватсервіс»об’єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект К.Маркса, 68, а ЗАТ «Приватсервіс» зобов’язується прийняти у власність вищевказане майно, яке складається з двох будівель: перша будівля А-4 основна з підвалом, загальною площею 850,7кв.м., і друга будівля Б-3 основна з підвалом, загальною площею 578,9кв.м. (п.1.1).

В свою чергу, ЗАТ «Приватсервіс»зобов’язується передати у власність ВАТ «Мода-Сервіс»об’єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, 5, а останній зобов’язується прийняти у власність вищевказану будівлю А-2 загальною площею 831,8кв.м. (п.1.2).

Відповідно до п.1.3 договору, згідно балансової вартості ціна будівель які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект К.Маркса, 68, складає 3 329 116 000 (три мільярди триста двадцять дев’ять мільйонів сто шістнадцять тисяч) крб., та за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, 5, складає 1 358 487 000 (один мільярд триста п’ятдесят вісім мільйонів чотириста вісімдесят сім тисяч) крб.

Також, сторонами були підписані акти приймання-передачі вказаних будівель від 28.06.1996р.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Згідно ст.241 ЦК УРСР (чинний на час укладення спірного договору), за договором міни між сторонами проводиться обмін одного майна на інше, кожен з тих, бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

Як зазначалося вище, 15.02.96р. між ВАТ «Мода-Сервіс»та ЗАТ «Приватсервіс»було укладено договір міни №1.

Слід погодитись з твердженням позивача щодо недійсності вказаного договору міни.

Так, спірний договір був підписаний з боку ВАТ «Мода-Сервіс»директором товариства Продан Л.В.

Вартість приміщень, які передавалися за договором складала 3 329 116 000 крб. (приміщення передані ВАТ «Мода-Сервіс») та 1 358 487 000 крб. (приміщення передані ЗАТ «Приватсервіс»).

Юридична особа діє на підставі статуту (ст.25 ЦК УРСР) і може набувати цивільних прав та обов’язків виключно через органи, які мають діяти у межах своїх прав, наданих їм законом або статутом (ч.1 ст.29 ЦК УРСР).

Відповідно до пункту 8.1 статуту ВАТ «Мода-Сервіс», зареєстрованого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 12.08.1994 р. управління товариством здійснює вищий орган товариства, яким є загальні збори акціонерів.

Положеннями п. «і»ч.2 ст.41 Закону України «Про господарські товариства»(в редакції на час укладення договору міни) встановлено, що до компетенції загальних зборів товариства належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує суму вказану в статуті товариства.

Згідно з п.8.2.4 статуту ВАТ «Мода-Сервіс» до компетенції вищого органу товариства (загальні збори) відноситься: затвердження договорів, укладених на суму, яка перевищує 100 відсотків статутного фонду товариства.

Частиною 3 статті 47 Закону України «Про господарські товариства»встановлено, що правління акціонерного товариства вирішує всі питання діяльності товариства, крім тих, що належать до компетенції загальних зборів.

На момент укладення спірного договору статутний фонд ВАТ «Мода-Сервіс»складав 1 697 500 000 крб (п.5.2 статуту).

Таким чином, вартість переданих позивачем приміщень за договором міни (3 329 116 000 крб) перевищила розмір статутного фонду товариства.

З урахуванням викладеного, спірний договір мав бути затвердженим загальними зборами ВАТ «Мода-Сервіс»для набуття легітимності.

Сторонами не надані докази подальшого затвердження договору загальними зборами акціонерів позивача.

Частиною 1 статті 48 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що недійсною є та угода що не відповідає вимогам закону.

Суд застосовує положення ЦК УРСР, оскільки недійсність спірної угоди пов’язується з моментом укладення такої угоди.

Аналогічні положення встановлені ст.215 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч.1 вказаної статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Викладені обставини свідчать про правомірність вимог позивача, що є підставою для задоволення позову.

Крім того, з урахуванням положень ч.2 ст.49 ГПК України суд покладає витрати по сплаті державного мита на позивача незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним з моменту укладення договір міни № 1 від 15.02.1996 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Мода-Сервіс»і закритим акціонерним товариством «Приватсервіс», посвідчений 15.01.1996 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. за реєстром № 375, за яким ВАТ «Мода-Сервіс»передало у власність ЗАТ «Приватсервіс»нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект К.Маркса, 68, яке складається з двох будівель: перша будівля А-4 основна з підвалом, загальною площею 850,7кв.м., і друга будівля Б-3 основна з підвалом, загальною площею 578,9кв.м., а ЗАТ «Приватсервіс»передало у власність ВАТ «Мода-Сервіс»будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, 5, Літ. А-2 загальною площею 831,8кв.м.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя В.О. Татарчук

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності до ст.84 ГПК України –02.06.2008р.