ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2008 р.

Справа № 11/238/08

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді — Бойко Л.І.,

суддів: Величко Т.А., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання Арбієві А.А.

за участю представників сторін:

від позивача –Лебедюк Ю.А.

від відповідача – Чирков В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ВАТ “Миколаївгаз”

на рішення господарського суду Миколаївської області від 10.07.2008р.

у справі № 11/238/08

за позовом ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

до ВАТ “Миколаївгаз”

про стягнення 435080,62 грн.

встановив:

ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 18.06.2008р. звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з ВАТ “Миколаївгаз” 435080,62 грн. боргу, збитків від інфляції та 3 % річних за договором на постачання природного газу від 31.01.2006р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.07.2008р. (суддя Василяка К.Л.) позов задоволено в повному обсязі, оскільки суд дійшов висновку про його обгрунтованість. Стягнуто з ВАТ “Миколаївгаз” на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 0,02 грн. боргу, 369079,39 грн. збитків від інфляції, 66004,21 грн. - 3% річних, 4352,0 грн. держмита та 118,0 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Не погодившись із рішенням суду, ВАТ “Миколаївгаз” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, відмовити позивачу в позові, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення для вирішення справи по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи і встановлено судом, 31.01.2006р. між ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” і ВАТ “Миколаївгаз” був укладений договір на постачання природного газу, відповідно до якого позивач зобов'язався передати відповідачу у власність природний газ для нормованих втрат, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Згідно пунктів 2.1, 4.1 цього договору постачальник передає покупцеві в 2006 році газ в обсязі 31747,800 тис. куб.м, ціна за 1000 кубічних метрів газу без врахування вартості транспортування газу територією України становить 122,55 грн., крім того, цільова надбавка до тарифу на газ (2%) становить 2,451 грн., крім того ПДВ, що визначається згідно з чинним законодавством України, разом до сплати за 1000 куб.м. газу - 125,001 грн., крім того ПДВ.

Відповідно до п.5.1 договору розрахунки за газ покупець (відповідач) здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом поточного перерахування на рахунок постачальника протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Матеріали справи, а саме акти передачі-приймання, свідчать, що позивачем умови договору виконувались в повному обсязі - за період з січня по вересень 2006 року він поставив відповідачу 22008,497 куб.м. газу на суму 8953598,75 грн.

За поставлений газ відповідачем було сплачено 8953598,73 грн., тобто у нього станом на момент звернення з позовом до суду (18.06.2008р.) залишилась заборгованість в розмірі 0,02 грн., у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача цієї заборгованості, а також збитків від інфляції і 3% річних, що згідно розрахунку становить 369076,39 грн. і 66004,21 грн. відповідно.

Відповідач не заперечує проти прострочення сплати ним платежів та проти наданого позивачем розрахунку на вказаний позивачем період, але вважає, що не повинен нести матеріальну відповідальність у вигляді інфляційних і 3% річних у зв'язку з тим, що він не мав можливості впливати на надходження грошових коштів від бюджетів на фінансування пільг та субсидій населенню, а також бюджетних установ і організацій, тобто у зв'язку з відсутністю його вини.

Проте, як вбачається із вищезазначеного договору від 31.01.2006р., постачальник (позивач) зобов'язався передати відповідачу у власність природний газ для нормованих втрат, тому заперечення відповідача не можуть прийматися до уваги.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаних сум боргу, інфляційних і 3% річних правильно стягнені з відповідача оскарженим рішенням господарського суду на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного Кодексу України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, колегія суддів постановила:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 10.07.2008р. у справі № 11/238/08 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                       Л.І. Бойко

Судді:                                         Т.А. Величко

Л.В. Поліщук