РІШЕННЯ

"11" червня 2008 р.

Справа № 2/50-977

Господарський суд Тернопільської
області

у складі   судді Колубаєвої
В.О.

Розглянув справу

за
позовом  Підприємця ОСОБА_1АДРЕСА_1

до  Регіонального відділення Фонду державного майна
України по Тернопільській області вул. Танцорова, 11,м.Тернопіль,46001

про  визнання права власності на
проведені невід'ємні приміщення орендованого нежитлового приміщення.

За участю представників сторін:

позивача:ОСОБА_1 -
підприємець

відповідача:
Микитович М.М. - головний спеціаліст - юрисконсульт

Суть справи: Позивач
просить стягнути 21 432 грн. як компенсація вартості поліпшення орендованого
майна взятого в оренду згідно умов договору "Нерухомого майна, що належить
до державної власності" від 19.12.2003р., яке розташоване в підвальному
приміщенні в житловому будинку за адресою:АДРЕСА_2

Також просить
зобов'язати відповідача включити приміщення, яке він орендує з 2003р. в опис
об'єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу.

Відповідач позов
не визнає, посилаючись на те, що договором оренди від 19.12.2003р. не
передбачена як комплектація вартості поліпшення орендованого майна так і те, що
орендований відповідачем об'єкт підлягає приватизації шляхом викупу.

Просить у позові
відмовити.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача і відповідача та
приймаючи до уваги, що:

1) В судовому
засіданні перед розглядом справи представникам роз'яснено їх права і обов'язки,
передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

2) ст. 27 Закону
України "Про оренду державного та комунального майна" зазначає:
"якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця
поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без
заподіяння шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти,
якщо інше не визначено договором оренди.

Отже, законодавець
передбачив, що орендодавець повинен відшкодувати орендарю вартість покращення
орендованого майна. якщо дане поліпшення проведено за згодою орендодавця.

3) в договорі
оренди  нерухомого майна, що належить до
державної власності від 19.12.2003р. сторони передбачили, що позивач зобов'язаний:

- своєчасно
здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна (п.
5.4 договору);

- з дозволу
відповідача вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його
реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості (п.
6.2. договору).

Отже, в договорі
сторони передбачили зобов'язання позивача здійснювати капітальний, поточний і
всі види ремонту.  Але поліпшення
орендованого майна (реконструкцію, технічне переозброєння) тільки з дозволу
відповідача.

Позивач не
представив доказів того, що відповідач дав йому дозвіл на поліпшення
орендованого майна.

Відповідач
стверджує, що такого дозволу він не давав.

Тому з врахуванням
ст. 33 Господарського процесуального кодексу України слід вважати, що позивач
за рахунок власних коштів здійснив без згоди відповідача поліпшення
орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння шкоди.

При таких
обставинах у суді немає підстав зобов'язати відповідача компенсувати збитки
позивача, які він поніс внаслідок поліпшення нежитлового підвального
приміщення  в житловому будинку за
адресоюАДРЕСА_2

Відтак, позовні
вимоги позивача в даній частині позову визнати необґрунтованими і вони не
підлягають задоволенню.

4) Згідно ст. 25
Закону України "Про оренду державного та комунального майна"
приватизація об'єкта оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства;

Ст. 11 Закону
України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)  тлумачить, що викуп
застосовується щодо об'єктів:

- які не продані
на аукціоні, за конкурсом;

- включені за
переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу;

-  зданих в оренду, якщо право на викуп було
передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Закону України
"Про оренду державного майна".

В договорі оренди
нерухомого майна , що належить до державної власності від 19.12.2003р. сторони
не передбачили право на викуп. Відтак, викуп по даній підставі застосовуватись
не може.

5) П.51 Державної
програми приватизації передбачено, що у разі коли орендарем будівлі  (приміщення) за згодою орендодавця, здійснено
за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо
відокремити від відповідного об'єкта  без
завдання йому шкоди, орендар має право викупу цієї будівлі (приміщення).

Отже, і в
Державній програмі приватизації зазначено, що право викупу орендар має тільки в
тому разі коли є згада орендодавця на поліпшення орендованого майна.

В заключеному між
позивачем і відповідачем договорі сторони не передбачили такої згоди.

Відтак у суду
немає підстав зобов'язувати відповідача включити позивача в перелік об'єктів що
підлягають приватизації шляхом викупу. тому позовні вимоги в даній частині
позову слід визнати необґрунтованими і вони не підлягають задоволенню.

6) При розгляді
справи враховувалось:

а) Державну
політику у сфері оренди державного майна здійснює фонд державного майна
України, його регіональні відділення  та
представництва (ст.2 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна").

Об'єктом оренди за
цим законом є майно , що не увійшло до статутних фондів господарських
товариств, створених в процесі приватизації (ст. 4 Закону).

- Орендодавцями є
фонд державного майна, його регіональні відділення та представництва щодо
майна, що увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у
процесі приватизації (ст. 5 Закону).

Із вищенаведеного
вбачається, що фонд державного майна (його відділення та представництва) є
орендодавцем майна, що не увійшло до статутного фонду ВАТ "Чортківське
ПММК-20", м. Чортків.

Із наказу
регіонального відділення фонду державного майна України по Тернопільській
області №136 від 24.03.1995р. "Про перетворення в процесі приватизації
Чортківської ПММК-20 у відкрите акціонерне товариство; акту оцінки вартості
цілісного майнового комплексу від 28.02.1995р. плану приватизації цілісного
майнового комплексу від 02.03.1995р.; наказів регіонального відділення Фонду
державного майна України по Тернопільській області №110 від 28.02.1995р. та
№133 від 24.03.19995р. вбачається, що гуртожиток з нежитловим підвальним
приміщенням площею 126,65 м.кв., який знаходиться в м. Чорткові по вул. С.
Бандери 60а. не увійшов до статутного капіталу
ВАТ "Чортківська МПМК".

Вищезазначене
підтверджує, що спірне приміщення на час заключення договору "Про оренду
приміщення"  від 15.01.1998р. не
було в статутному фонді ВАТ "Чортківське МПМК-20", м. Чортків, а
відтак останній не міг бути орендодавцем майна по договору від 15.01.1998р.

Що прямо
передбачено Законом України "Про оренду державного та комунального
майна" в редакції Закону України №768/97-Вр від 23.12.1997р., яка гласить
що орендодавцем є фонд державного майна України щодо нерухомого майна, які є
державною власністю, а підприємства можуть бути орендодавцями тільки з дозволу
Фонду державного майна.

б) Згідно п.1 розд. 3 "Облік
активів" Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів  та операцій підприємств державного,
комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють або
користуються  об'єктами комунальної власності
", господарські організації відображають контрольовані ними (що
перебувають у їх володінні або користуванні) основні засоби, які є об'єктами
державної власності, що не ввійшли до статутних капіталів господарських
товариств, створених в процесі приватизації у складі основних засобів.

Переоцінка або
оцінка існування ознак можливого зменшення корисності основних засобів
державної власності проводиться тільки за погодженням з уповноваженим органом
(п.3 Положення).

в) Дані
правовідносини також регулюються Положенням про управління державним майном,
яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі
приватизації, але перебуває на їх балансі.

Так, п.1.4; 1.4.1;
2.2.2 даного Положення передбачають, що єдиним орендодавцем державного майна,
яке перебуває на балансі господарських товариств є фонд державного майна.

Відтак, якщо ВАТ
"Чортківське МПМК-20 бажало надати в оренду спірне приміщення воно
зобов'язане  було погодити дане питання з
фондом державного майна.

Доказів проведення
таких дій в суд не представлено (в договорі не зазначено, а фонд заперечує
погодження даного питання з ним).

Але поскільки
договір в належному порядку не визнаний судом недійсним, то його слід вважати
дійсним.

г) Із договору оренди від
15.01.19998р. заключеному позивачем з Чортківським МПМК-20 (п.7.2 договору) та
листа орендодавця по даному договору №141/8 від 20.07.1998р. вбачається, що
орендодавець по договору оренди від 15.01.1998р. дав згоду на здійснення
реконструкції (переобладнання) орендованого приміщення.

Відтак, позивач по
справі мав право звернутися до орендодавця по договору від 15.01.1998р. з
вимогою відшкодувати йому вартість витрат, які він поніс при реконструкції
підвального приміщення.

Такі дії,
позивачем проведені не були, а Фонд державного майна (відповідач по даній
справі) не є правонаступником ВАТ Чортківська МПМК-20, тому не повинен
відшкодовувати витрати на дії, які були узгоджені не з ним, а з третьою особою
(ВАТ) (ст. 511 Цивільного кодексу України).

д) ст. 2 Закону
України "Про приватизацію державного майна" зазначає, що приватизація
застосовується переважно конкурсним способом. У разі приватизації невеликих
державних підприємств, підприємств торгівлі та громадського харчування.

Відтак, у суду
немає підстав змушувати орган приватизації передавати нежитлове приміщення не
конкурсним способом.

е) Згідно з
Законом України "Про концесію" від 16.07.1999р., концесія - надання з
метою задоволення громадських потреб уповноваженим органом виконавчої влади на
підставі концесійного договору на платній основі фізичній особі (суб'єкту
підприємницької діяльності) права на створення (будівництва) та (або)  управління (експлуатацію) об'єкта концесії
(строкове платне володіння) за умови взяття концесіонером (фізичною особою) на
себе зобов'язань по створенню (будівництву) або експлуатації об'єктом концесії
майнової відповідальності та можливого підприємницького ризику (ст. 1 Закону)

Договір концесії -
договір, відповідно до якого орган виконавчої влади надає на платній і
строковій основі суб'єкту підприємницької діяльності право створити
(побудувати) об'єкт концесії чи суттєво його поліпшити та здійснювати його
експлуатацію з метою задоволення громадських потреб.

Отже, в основі
концесії є договір, яким відповідним органом суб'єкту підприємницької
діяльності надано право суттєво поліпшити (створити, побудувати) представлений
йому для задоволення громадських потреб об'єкт.

Між сторонами
договір концесії не заключений. В договорі оренди орган владних повноважень не
зобов'язував суб'єкта підприємницької діяльності поліпшувати (створити,
побудувати) взяте в оренду майно.

При таких
обставинах посилання позивача на п.5 ст. 15 Закону України "Про
приватизацію державного майна" слід визнати необґрунтованим.

ж) Ст. 4, 7 Закону
України "Про приватизацію невеликих державних підприємств"
передбачає, що способи приватизації визначаються шляхом прийняття цими
органами  рішень про затвердження
конкретних переліків об'єктів приватизації. Отже суд немає права зобов'язати
фонд державного майна включати майно до переліку об'єктів що підлягають
приватизації шляхом викупу.

Конституційний суд
України рішенням №14рп/2000 від 13.12.2000р. по справі №1-16/2000 вирішив, що
позиція покупця щодо способу приватизації підлягає розгляду у визначений
законом строк, але вона не є обов'язковою для органів, які визначають або
затверджують перелік об'єктів малої приватизації та спосіб приватизації.

7) Згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу України видатки по державному миту слід
покласти на позивача.

8) Відповідно до
ст. ст. 44, 47 -1 Господарського процесуального кодексу України, постанови
Кабінету Міністрів України №411 від 29.03.02 р. , витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пов'язані з розглядом даної
справи в сумі 118 грн.  покласти на
позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 43,49,82,84,85,116
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1) В позові позивачеві відмовити.

2) Видатки по держмиту та витрати пов'язані з
інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу покласти на позивача.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили,
сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання
протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення 11 червня 2008 року
через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          В.О.
Колубаєва