ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2008 р.                              м.Черкаси                     Справа № 17/3323

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Боровика С.С., з секретарем Мараксіною О.І., за участю представників сторін:

позивача –Костюченко О.І. –по довіреності,

відповідача –Сиворко С.С. –по довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 17/3323

за позовом

приватного підприємства «Промбуд»

до

закритого акціонерного товариства «Черкаський агротепличний комбінат»

про

стягнення 42 141 грн. 48 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2008 року приватне підприємство «Промбуд»(далі-позивач) звернулося в суд з позовом про стягнення з закритого акціонерного товариства «Черкаський агротепличний комбінат»(далі-відповідач) 42 141,48 грн. заборгованості, з яких: 32 119,05 грн. основної заборгованості, 2 112 грн. пені, 2 910,43 грн. збитків від інфляції та 5 000 грн. шкоди діловій репутації.

Підставою позову, на думку позивача, є невиконання відповідачем зобов’язань по оплаті вартості поставленого скла для його господарської діяльності на загальну суму 42 141,48 грн.

13.08.2008 року позивач подав заяву від 11.08.2008 року про уточнення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 14 932,41 грн., з яких: 2 112 грн. пені, 2 910,43 грн. збитків від інфляції, 4 268,57 грн. річних, 5 000 грн. шкоди діловій репутації, 523,41 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, мотивуючи тим, що відповідач після порушення провадження у даній справі сплатив 32 119,05 грн. основної заборгованості.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 02.09.2008 року по 04.09.2008 року для надання можливості позивачу уточнити розрахунок суми позову щодо пені, інфляційних та 3% річних.

04.09.2008 року позивач в судовому засіданні, користуючись правом, наданим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 3 700,75 грн. пені, 4 460,34 грн. інфляційних, 513,47 грн. –3 % річних та 5 000 грн. шкоди діловій репутації.

Відповідач –закрите акціонерне товариство «Черкаський агротепличний комбінат»визнає позов в частині стягнення інфляційних в сумі 4 460,34 грн. та 3% річних - 513,47 грн., проти позову в частині стягнення 3 700,75 грн. пені заперечує через безпідставність заявлених вимог, оскільки договором не передбачено нарахування пені, також заперечує проти позову в частині стягнення нанесеної діловій репутації шкоди в сумі 5 000 грн. з підстав відсутності доказів нанесення такої шкоди.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд, з урахуванням поданої позивачем заяви від 04.09.2008 року про зменшення розміру позовних вимог, задовольняє позов частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі усної домовленості, за умовами якої позивач зобов’язався поставляти скло для господарської діяльності відповідача.

За загальним порядком укладання господарських договорів, вони викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Правочин згідно зі статтею 205 Цивільного кодексу України може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки приватне підприємство «Промбуд»поставляло скло, а ЗАТ «Черкаський агротепличний комбінат»приймало і сплачувало за нього, суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних відносин, а отже виникнення у сторін цивільних прав і обов’язків (стаття 11 Цивільного кодексу України).

За правовою природою дана угода є договором поставки і відповідає вимогам статті 712 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні умови виконання господарських зобов’язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена стаття узгоджується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач в судовому засіданні стверджує, що свої зобов’язання виконав, поставивши відповідачу партію скла для господарської діяльності на загальну суму 234 105,25 грн., що підтверджується накладною № 213 від 27.06.2007 року на суму 45 118,80 грн., актом прийому-передачі робіт щодо перевезення скла від 27.06.2007 року на суму 2 500 грн., накладною № 227 від 27.06.2007 року на суму 49 367,31 грн., товарно-транспортною накладною № 005749 від 02.07.2007 року, яка підтверджує надання послуг перевезення на суму 2500 грн., накладною № 233 від 05.07.2007 року на суму 40 077 грн., накладною № 274/1 від 27.07.2007 року на суму 45 854,45 грн., накладною № 283 від 31.07.2007 року на суму 48 687,60 грн., довіреностями на отримання товару № 200194 від 26.06.2007 року, № 546615 від 05.07.2007 року, № 546669 від 27.07.2007 року, № 546667 від 31.07.2007 року.

Проте, як встановлено судом, відповідач свої зобов’язання по оплаті за отриманий товар виконав частково, сплативши позивачу 201 986,20 грн., і на момент звернення позивача до суду з позовом заборгованість відповідача складає 32 119,05 грн.

Після порушення провадження у даній справі № 17/3323 відповідач додатково сплатив позивачу 32 119,05 грн. заборгованості, що підтверджується наданою позивачем випискою з банку по рахунку № 56 від 28.07.2008 року, у зв’язку з чим ним була подана заява про уточнення розміру позовних вимог до 14 291 грн., з яких: 2 910,43 грн. збитків від інфляції, 4 268,57 грн. - 3% річних, 2 112 грн. пені, 5 000 грн. шкоди діловій репутації.

Однак, в судовому засіданні 04.09.2008 року позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 3 700,75 грн. пені, 4 460,34 грн. інфляційних, 513,47 грн. –3 % річних та 5 000 грн. шкоди діловій репутації.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов’язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував і не спростовував факт перерахування ним позивачу коштів в сумі 234 105,25 грн. за поставлене скло, стверджуючи лише при цьому про відсутність договору між сторонами, не визначеність строків та порядку оплати за поставлений товар та не настання строку (терміну) виконання обов’язку щодо оплати за поставлений товар.

Такі твердження є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та наданими доказами з огляду на наступне.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами у даній справі був укладений і виконувався договір, який за своєю правовою природою є договором поставки. Оскільки сторонами не було визначено строків та порядку оплати за поставлений товар, то суду необхідно встановити, коли у відповідача настав строк (термін) виконання обов’язку щодо оплати за поставлений товар та відповідно з якого моменту необхідно нараховувати 3% річних і інфляційні за невиконання грошового зобов’язання за весь час прострочення.

Судом встановлено, що 27.02.2008 року позивачем на адресу відповідача з посиланням на Акт звірки від 19.02.2008 року за період з 01.06.2007 року по 31.01.2007 року була направлена претензія (а.с.37) з вимогою сплатити заборгованість в сумі 67 119,05 грн. В даному випадку суд вважає, що за правилами статті 530 Цивільного кодексу України строк виконання зобов’язання відповідача щодо оплати позивачу за поставлений товар настав з моменту направлення цієї претензії, тобто з 27.02.2008 року, а через сім днів –з 05.03.2008 року необхідно нараховувати 3% річних і інфляційні за невиконання грошового зобов’язання в сумі 67 119,05 грн. за весь час прострочення.

В подальшому відповідач додатково перерахував позивачу 35 000 грн., що підтверджується наданою позивачем квитанцією № 297 від 18.04.2008 року, і станом на 18.04.2008 року заборгованість відповідача становила 32 119,05 грн.

За цих обставин, суд вважає, що нараховувати 3% річних і інфляційні необхідно виходячи з наступних періодів та на відповідні суми заборгованості:

-          з 05.03.2008 року по 18.04.2008 року на суму 67 119,05 грн. (день сплати боргу в сумі 35 000 грн.)

-          з 19.04.2008 року по 28.07.2008 року на суму 32 119,05 грн. (день сплати боргу в сумі 32 119,05 грн.).

Суд перевіривши порядок нарахування позивачем 3% річних за період з 05.03.2008 року по 28.07.2008 року в сумі 513,47 грн. та інфляційних за період з 05.03.2008 року по 30.06.2008 року в сумі 4 460,34 грн. (заява про зменшення розміру позовних вимог від 04.09.2008 року), встановив правомірність їх нарахування, тому вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення 3% річних в сумі 513,47 грн. та інфляційних в сумі 4 460,34 грн.

Крім того, за змістом пункту 1 статті 199 Господарського кодексу України та пункту 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Оскільки Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»ставить стягнення пені в залежність від домовленості про це сторін в договорі, і сторонами не визначена відповідальність, в тому числі пеня, за порушення грошового зобов’язання, то суд відмовляє в позові про стягнення 3 700,75 грн. пені за період з 05.03.2008 року по 28.07.2008 року.

Позивачем заявлена також вимога про стягнення з відповідача 5 000 грн. шкоди діловій репутації.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов’язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв’язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

У постанові пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»визначено:

- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб;

- під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв’язку з приниженням її ділової репутації…, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (пункт 3);

- відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов’язковому з’ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв’язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з’ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрати немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5).

За змістом пункту 9 названої постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України не подано належних доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у позивача –ПП «Промбуд»втрат немайнового характеру, заподіяних саме незаконними діями відповідача - ЗАТ «Черкаський агротепличний комбінат». Отже в даному випадку передбачені законом підстави для відшкодування ЗАТ «Черкаський агротепличний комбінат»моральної (немайнової) шкоди відсутні.

Крім того, в позовній заяві (а.с.4) позивач посилається на пункт 4 статті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 28.09.1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», в якій зазначено, що у випадку поширення відомостей, що принижують репутацію організації, остання, якщо вона є юридичною особою, має право звернутися до суду з вимогами про їх спростування, незалежно від того, якою особою (фізичною чи юридичною) поширено ці відомості. Таким чином позивач оцінює шкоду, завдану діловій репутації діями відповідача у розмірі 5 000 грн.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, і позивачем в судовому засіданні не надані будь-які докази поширення відповідачем відомостей, що принижують репутацію позивача.

До того ж в позовній заяві (а.с.4) позивач вказує на те, що ТОВ «Стройскло-Трейдинг» попередило про можливе виключення його з числа офіційних дилерів, що може значно вдарити по діловій репутації позивача та поставити його в скрутне фінансове становище. Вказані доводи, на думку суду, є лише припущенням позивача про можливість настання в майбутньому негативних наслідків, але жодним чином не доказом заподіяння йому моральної (немайнової) шкоди.

Тому суд відмовляє в позові про стягнення 5 000 грн. шкоди діловій репутації.

Інші посилання позивача в обґрунтування позовних вимог не приймаються судом в якості належних і допустимих доказів за правилами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спростовуються вищенаведеним.

З урахуванням викладеного, відповідно до обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 513,47 грн. 3% річних та 4 460,34 грн. інфляційних за невиконання зобов’язань по оплаті вартості поставленого товару.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (так само позивач просить в заяві від 04.09.2008 року про зменшення розміру позовних вимог) - сплачене державне мито в розмірі 49,74 грн. та 13,93 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Повернути позивачу сплачене в більшому розмірі державне мито в сумі 59,31 грн. згідно платіжного доручення № 56 від 12.08.2008 року, оскільки при збільшенні розміру позовних вимог в частині стягнення 4 268,57 грн. - 3% річних, державне мито підлягало доплаті в сумі 42,69 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з закритого акціонерного товариства «Черкаський агротепличний комбінат»(Черкаська область, Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Геронимівська, буд. 1, р/р 308 в ЧФ ТОВ «Укрпромбанк», МФО 354927, ) на користь приватного підприємства «Промбуд»(м. Київ, провулок Геофізиків, буд. 10, р/р 0901 в ХБ АКБ «Київ», МФО 320810, ) –513,47 грн. 3% річних, 4 460,34 грн. інфляційних, 49,74 грн. державного мита в рахунок відшкодування витрат зі сплати державного мита та 13,93 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повернути позивачу сплачене в більшому розмірі державне мито в сумі 59,31 грн. згідно платіжного доручення № 56 від 12.08.2008 року.

Видати довідку.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня прийняття.

Суддя С.С.Боровик

Повний текст рішення оформлений та підписаний 04.09.2008 року.