ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2008 р.

№
2-28/10039-2007

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційні
скаргу

1). Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 2). Суб'єкта підприємницької діяльності                            ОСОБА_2

на
постанову

Севастопольського
апеляційного господарського суду

від

16.01.2008р.

у
справі

№
2-28/10039-2007

Господарського
суду

Автономної
Республіки Крим

за
позовом

Білогірського
районного споживчого товариства

до

1). Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_3 2). Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 3).
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2

про

стягнення
суми, -

В С Т А Н О В И В:

Справа
переглядалась у касаційному порядку неодноразово.

Рішенням
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007р. (суддя Альошина
С.М.) у вказаному позові відмовлено.

Оскарженою
постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.01.2008р.
(колегія суддів у складі: головуючого -судді Плута В.М., суддів Борисової Ю.В.,
Гонтаря В.І.) зазначене рішення суду скасовано, прийнято нове рішення, яким
постановлено позов Білогірського районного споживчого товариства задовольнити;
стягнути із Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3на користь Білогірського
районного споживчого товариства шкоду в розмірі 17 276, 71 грн., 119, 88 грн.
держмита та 39, 33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу; стягнути із Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1на користь
Білогірського районного споживчого товариства шкоду в розмірі 8 638, 36 грн.,
119, 88 грн. держмита та 39, 33 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу; стягнути із Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 на користь Білогірського районного споживчого товариства шкоду у сумі 8
638, 36 грн., 119, 88 грн. держмита та 39, 33 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою
суду касаційної інстанції від 16.04.2008р. вказану постанову суду апеляційної
інстанції, переглянуту за касаційною скаргою відповідача-1 в мажах та обсягах,
викладених у цій скарзі, було залишено без змін з підстав викладених у цій
касаційній скарзі, оскільки оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було
переглянуто з дотриманням конституційного принципу диспозитивності сторін
судового процесу, та такої основної засади судочинства як змагальність сторін,
визначеної ст.129 Конституції України.

В
касаційних скаргах відповідач-2 та відповідач-3 просять скасувати постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.01.2008р. в частині
стягнення, відповідно, із Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1на користь
Білогірського районного споживчого товариства шкоди в розмірі 8 638, 36 грн.,
119, 88 грн. держмита і 39, 33 грн. витрат на ІТЗ судового процесу; стягнення з
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь Білогірського районного
споживчого товариства шкоди в розмірі 8 638, 36 грн., 119, 88 грн. держмита і
39, 33 грн. витрат на ІТЗ судового процесу; рішення Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 29.10.2007р. у вказаній частині залишити без
змін, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм
матеріального права, а саме: п.п.4.2, 4.12, 4.19, 9.6, 9.8 Правил користування
системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах
України, затверджених Наказом Державного комітету України по ЖКГ №65 від
01.07.1994р., ст.ст.623, 652, 1166, ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, ч.2
ст.218, ч.3 ст.219 Господарського кодексу України.

Відзиву
на касаційні скарги не надійшло.

Сторони
не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому
засіданні.

Переглянувши
у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
приходить до висновку, що касаційна скарга СПД ОСОБА_2 не підлягає задоволенню,
а касаційна скарга СПД ОСОБА_1. підлягає задоволенню частково з наступних
підстав.

Місцевий
господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що  рішення Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 15.03.2007р. у справі №2-7/1596.1-2007 набрало законної
сили та позивачем не оскаржено; цим рішенням встановлено факти зриву пломб та
самовільного підключення саме абонентом -Білогірське районне споживче
товариство (позивач); факти порушень підтверджуються також актом від
28.11.2005р. відносно магазину №5 позивача, актами від 28.11.2005р. відносно магазинів
№5 і №9 позивача; абонентами, що користуються послугами Водоканалу можуть бути
особи, які перебувають з Водоканалом у договірних відносинах; з врахуванням
наявності договору №18 від 04.01.2005р. саме позивач є абонентом Білогірського
ВПВКГ (Водоканалу), та зобов'язаний виконувати вимоги Правил; позивач повинен
придбати й встановити водолічильник, який буде перебувати у нього на балансі й
обслуговуванні; абонент (позивач) відповідає за цілісність та збереження
водолічильників, пломб і з'єднань водолічильника, запірної арматури, манометра
та іншого обладнання водомірного вузла незалежно від місця його знаходження; у
разі виходу з ладу водолічильника чи його з'єднань, а також псування від морозу
або гарячої води абонент зобов'язаний придбати новий водолічильник або сплатити
вартість його демонтажу, ремонту та встановлення; при виявлені представником
Водоканалу витоку води в мережах абонента внаслідок їх пошкодження або
нераціонального водокористування, коли водолічильник на вводі відсутній або не
працює з вини абонента, Водоканал виконує розрахунок витрат води у такому
порядку: за пропускною здатністю труби вводу при швидкості руху в ній 2 м/с та
дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу; якщо час, протягом якого
відбувається витік встановити не вдається, розрахунок проводиться за останній
поточний місяць; представник Водоканалу має право проводити обстеження
водопровідних та каналізаційних систем будь-якого споживача, приладів та
пристроїв на них, контролювати раціональне водоспоживання та складати акти за
результатами цих обстежень; відповідачі у даній справі не залучались до
проведення перевірки оскільки вони не є абонентами водоканалу; акти від
28.11.2005р. підписані працівниками позивача, тобто визнані ним та
підтверджують факт порушення Правил саме позивачем; порушення позивачем Правил
підтверджується також рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим
від 15.03.2007р. у справі №2-7/1596.1-2007; 35 031, 06 грн., стягнуті з
позивача вказаним рішенням, не є шкодою, спричиненою відповідачами, оскільки
відповідачі ніяких прав позивача не порушили, а сам позивач порушив вимоги, що
містяться в Правилах; з договору оренди №129 від 30.07.2005р. та акту
прийомі-передачі основних засобів відповідач-1 отримав в оренду магазин №5, та
не отримував в оренду будь-якого водолічильника; також не приймав на себе
зобов'язань по утриманню водолічильника й відповідач-3; стосовно відповідача-2,
то й в цьому випадку відповідно до умов договору та акту прийому-передачі не
підтверджений факт передання водолічильника; оскільки водолічильники перебували
на балансі саме позивача, будь-яких його прав
відповідачі, які до того ж взагалі не є абонентами Водоканалу через
відсутність з ним договірних відносин, не порушували, а відтак місцевий
господарський суд, посилаючись на приписи Правил користування системами
комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України,
затверджених Наказом Державного комітету України по ЖКГ №65 від 01.07.1994р.,
ст.1166 Цивільного кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу
України, дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення
позову.

Апеляційний
господарський суд не погодився з висновком місцевого господарського суду,
зазначивши в оскарженій постанові, що підставою відповідальності позивача за
виявлені порушення Правил, а саме -за зривання пломб на водолічильниках є те,
що саме позивач є абонентом Водоканалу, натомість шкода відшкодовується особою,
яка її завдала; з відповідачами були укладені договори оренди основних засобів,
предметом якого був магазин №5, та №9, до яких сторонами також були підписані
акти прийому-передачі; із змісту терміну "Основні засоби" (з
врахуванням Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від
27.04.2000р. №92) вбачається, що разом з приміщеннями магазині відповідачам
було передано в користування також інструменти, прилади та інвентар, в тому
числі й водолічильники; в договорах оренди закріплений обов'язок орендарів
використовувати основні засоби в цілях та умовах, обумовлених в договорах,
повернути ці засоби у стані не гіршому, ніж на момент передачі в оренду, з
урахуванням зносу, а також здійснювати охорону орендованих основних засобів,
отже на відповідачах лежав обов'язок по охороні не лише приміщень магазину, а й
приладів, що знаходяться в орендованих приміщеннях; викладені обставини були
безпідставно не прийняті до уваги місцевим господарським судом; рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.03.2007р. у справі
№2-7/1596.1-2007 було лише встановлено факт зірвання в магазинах пломб,
самовільного проведення заміни приладу обліку та підключення води, а також
встановлено обов'язок позивача як абонента нести відповідальність за виявлені
порушення, натомість фактичними користувачами послуг з водопостачання були
відповідачі, і в силу приписів Цивільного кодексу України, наймач зобов'язаний
усунути погіршення речі, яке сталося з його вини, а шкода, завдана третім
особам у зв'язку із користуванням річчю, відшкодовується наймачем на загальних
підставах; крім того, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має
право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а відтак апеляційний
господарський суд, посилаючись на приписи Правил користування системами
комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України,
затверджених Наказом Державного комітету України по ЖКГ №65 від 01.07.1994р.,
ст.ст.525, 526, ч.1 ст.779, ч.1 ст.780, ст.1166, ч.1 ст.1191, ч.1 ст.1192
Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, ч.1
ст.43 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновків про
наявність правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду
та задоволення позову.

Про
те касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 належить
залишити без задоволення, а касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1належить задовольнити частково виходячи з наступного.

Як
встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між Білогірським
виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства та позивачем
укладено договір №18 від 04.01.2005р. на водопостачання і водовідведення.

Рішенням
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.03.2007р. у справі
№2-7/1596.1-2007 з позивача на користь Білогірського виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства стягнуто 35 963, 66 грн. за порушення
Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України, затверджених Наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству №65 від 01.07.1994р., а також 359, 64 грн.
державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Вказаним рішенням Господарського суду Автономної Республіки
Крим встановлено, що в ході перевірки підприємств які належать позивачу,
проведеної 28.11.2005р., були виявлені порушення вимог Правил та складені акти,
згідно яких в магазині №9 зірвана пломба на вентилі обвідної лінії, проведена
заміна приладу обліку без повідомлення про це Білогірського ВПВКГ, самовільно
підключена вода в магазині №5, пломба на вентилі обвідної лінії зірвана,
вентиль відкритий, вентиль перед водоміром закритий, вода подавалась через
обвідну лінію.

Із
встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи вбачається, що на
момент проведення перевірки об'єкти оренди - магазин №9, на підставі договору
оренди знаходився у користуванні відповідача-3.

З
відповідачем-2 також було укладено договір оренди магазину №9.

Згідно
умов договорів оренди вступ орендарів у користування орендованими основними
засобами здійснюється одночасно з підписанням сторонами договору та акту
прийому-передачі.

При
цьому з відповідачем-3 такий акт прийому-передачі був підписаний 05.07.2005р.,
а з відповідачем-2 -лише 29.12.2006р.

Таким
чином за умовами договорів оренди відповідач-3 приступив до фактичного
користування орендованим майном 05.07.2005р., а відповідач-2 -лише
29.12.2006р., тобто вже після проведеної перевірки.

Із
змісту положень частини 2 ст.9 Цивільного кодексу України, ст.7 та ч.2 ст.175
Господарського кодексу України вбачається, що особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України, а
майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених
Господарським кодексом України. Згідно ч.1 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського
кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування
до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених
цим кодексом, іншими законами та договором.

Статтею
49 ГК України визначено, що підприємці зобов'язані не порушувати права та
законні інтереси інших суб'єктів господарювання, установ, організацій.

Із
змісту терміну "Основні засоби", як це вбачається із Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000р. №92, вбачається, як
встановлено судом апеляційної інстанції, що разом з приміщеннями магазину №5
відповідачу-3 було передано в користування також інструменти, прилади та
інвентар, в тому числі й водолічильники.

Як
встановлено цим судом в договорах оренди закріплений обов'язок орендарів
використовувати основні засоби в цілях та на умовах, обумовлених в договорах,
повернути ці засоби у стані не гіршому, ніж на момент передачі в оренду, з
урахуванням зносу, а також здійснювати охорону орендованих основних засобів,
отже на відповідачу-3 лежав обов'язок по охороні не лише приміщень магазину №9,
а й приладів, що знаходяться в орендованих приміщеннях.

Однак
такий обов'язок відповідачем-3 виконано не було.

Наведеним
спростовуються доводи, викладені в касаційній скарзі відповідача-3, щодо
неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права при вирішенні судом апеляційної інстанції відносно нього
спору.

Таким
чином із встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи вбачається,
що суд дійшов вірного висновку про те що позивач має право на справедливе
відшкодування з відповідача-3.

Між
тим, за умовами договору оренди відповідач-2 приступив до фактичного
користування орендованим майном лише 29.12.2006р., тобто вже після проведеної
перевірки, однак вказана обставина залишилась судами не досліджена, доказам в
цій частині належної правової оцінки не дано.

Згідно
ст.1115 цього кодексу у касаційній інстанції скарга (подання)
розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком
процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх
доказуванням, касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Наведені
порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального
права як такі, що призвели до прийняття неправильних судових рішень у вказаній
в частині розгляду справи та не можуть бути усунені касаційною інстанцією в
силу положень ч.2 ст.111-5 та ст.111-7 ГПК України, є підставою для їх
скасування в цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В
іншій частині оскаржену постанову суду апеляційної інстанції належить залишити
без змін.

Під
час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене
в цій постанові, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини справи та
вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119 пп.1, 3 11110
ч.1, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1задовольнити частково.

Постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.01.2008р. та рішення
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007р.у справі
№2-28/10039-2007 в частині стягнення із Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1на користь Білогірського районного споживчого товариства шкоди в розмірі
8 638, 36 грн., 119, 88 грн. держмита та 39, 33 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В
іншій частині вказану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

С
у д д і
Г.М. Мачульський

Л.І. Рогач