ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 16-15-03/1841

"20" травня 2008 р., 12 год. 45 хв.           м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М.,

при секретарі: Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Холявчук М.А. - за довіреністю,

від відповідача: Лисенко Н.В. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі до Тальнівсього відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 10 776,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до останньої заяви про уточнення позовних вимог (отримана судом 20.05.2008 року і прийнята до розгляду у відповідності до ст. 137 КАС України) позивачем заявлено позов до відповідача про зобов‘язання відобразити в акті звірки витрат суми коштів, що підлягають відшкодуванню до Пенсійного Фонду по громадянах Касьянчук І.М. та Коляда В.П. в загальній сумі 10 776,78 грн. та стягнути з відповідача 10 776,78 грн. виплачених пенсій цим особам. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просить його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів, що нещасні випадки на виробництві з потерпілими сталися ще при Радянському Союзі, потерпілі не були застрахованими по Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” на момент настання страхового випадку і не можуть отримувати виплати з Фонду страхування від нещасних випадків. Крім того, всі розрахунки між фондами повинні проводитися лише на централізованому рівні, а позивач обрав спосіб захисту свого права, не передбачений чинним законодавством. В задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Справа передана на новий розгляд ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.03.2008 року. При цьому касаційною інстанцією констатовано, що при розгляді справи судами не було з'ясовано дійсний характер правовідносин між сторонами, оскільки законодавство, на яке посилався суд та сторони не дає безспірної можливість позивачу отримати задоволення своїх позовних вимог.

При повторному розгляді справи судом було встановлено наступне:

У відповідності до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності до положень ст. 1, 2 Закону України “Про пенсійне забезпечення” , який набув чинності з лютого 1992 року, ( далі - Закон № 1) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення, в т.ч. і трудові пенсії по інвалідності.

У відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набув чинності з 01.04.2001 року ( далі Закон № 2), дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону ( Стаття 2 Закону № 2 ).

У відповідності до п. 2 прикінцевих положень Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов‘язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві..." від 22.02.2001 року, який набув чинності з 01.04.2001 року ( далі –Закон № 3), Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Позивач просить відобразити в акті звірки суми коштів, що підлягають до відшкодування як виплачені суми пенсій громадянам Касьянчуку та Коляді за період з 01.04.2001 року по 31.01.2005 року включно.

Суд вважає, що наведені нормативні акти не є підставою для покладення на відповідача зобов'язання включити до відшкодування витрати з виплати пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, заподіяного на підприємствах, розташованих на території країн Співдружності Незалежних Держав, виходячи з такого:

Міждержавна угода від 13.03.1992 року врегульовує лише питання пенсійного забезпечення громадян держав-учасниць СНД, але ніяким чином не регулює питання проведення взаєморозрахунків між страховими фондами в рамках однієї держави-учасниці, а тому в даному випадку до застосування не підлягає.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному Фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання .... ( далі - Порядок) затверджено Постановою Правління обох фондів 04.03.2003 року і розроблено на виконання положень Законів № 1 , № 2 та № 3. Пунктом 2 Порядку встановлено, що порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду –витрат на виплату пенсій, пов’язаних із настанням нещасного випадку на виробництві з часу введення Порядку в дію, тобто з травня 2003 року.

Постановою від 04.03.2003 року про затвердження Порядку в п. 3 вказано обом фондам розробити механізм узгодження витрат пов'язаних з виплатою вищевказаних категорій пенсій, зазнаних з 01.04.2001 року до введення в дію Порядку та провести розрахунки.

Станом на сьогоднішній день такий механізм не розроблений. Тобто, на вказаний позивачем період відшкодування пенсій з 01.04.2001 року по травень 2003 року Порядок не поширюється. Інше законодавство позивачем не вказано.

У відповідності до ст. 24 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

У відповідності до п. 2 ст. 19 Конституції України, установи органів влади зобов’язані діяти на підставах та в порядку, визначеному чинним законодавством.

З цих підстав єдиним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є предписаний ст. 24 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності” спосіб –а саме - відшкодування, тобто стягнення виплачених коштів. А Порядком, затвердженим Постановами правління обох фондів визначено, що відшкодування проводиться лише на централізованому рівні, тобто позов про стягнення виплачених пенсій повинен подаватися на рівні центральних органів сторін. Питання про правомірність чи неправомірність включення до актів певних сум повинно вирішуватися разом з вирішенням питання про стягнення невідшкодованих пенсій на централізованому рівні.

Такий висновок суду відповідає нинішній практиці Вищого Адміністративного Суду України.

Вимоги позивача про зобов‘язання відповідача включити до відшкодування витрати з виплати пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві є непередбаченим чинним законодавством способом захисту права, а тому у їх задоволенні позивачу слід відмовити повністю.

За змістом ухвали Вищого Адміністративного Суду України від 26.03.2008 року, згідно якої дану справу передано на новий розгляд, законодавство, яке вказано позивачем на доведення своїх позовних вимог, поширюється лише на випадки відсутності між сторонами спору з приводу відшкодування пенсій.

На вимогу суду надати інше обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача знову послався на ті ж норми права, які вказані ним у позові та обговорювалися в ході розгляду справи.

Іншого законодавства, яке врегульовувало б спірні питання між сторонами, судом також не встановлено.

На підставі викладеного, у задоволенні обох позовних вимог позивачу слід відмовити повністю:

- з підстав недоведеності правової підстави для вимоги про зобов'язання відповідача відобразити в акті звірки кошти, що підлягають до відшкодування по гр. Касьянчук та Коляда на загальну суму 10 776,78 грн. за період з 01.04.2001 року по 31.01.2005 року включно. При цьому спосіб відшкодування за період 01.04.2001 року по травень 2003 року взагалі не має ніякого врегулювання;

- з підстав неправомірності вимоги про стягнення з відповідача 10 776,78 грн. виплачених сум пенсій гр. Касьянчук та Коляда на місцевому рівні, оскільки Порядком чітко врегульовано, що розрахунки проводяться лише на централізованому рівні сторін.

На підставі статті 89,94 КАС України судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись статтями 89,94, 162,163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова набуває чинності після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку ст. 186 КАС України.

СУДДЯ                     Н.М. Спаських

Постанову підписано 21 травня 2008 року.