ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2008 р.

№ 8/245 (15/310/7)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.

Барицької Т.Л.

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Головного управління Державного казначейства України у Чернігівській області

на рішення господарського суду Чернігівської області від 21.11.2007 р. та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 р.

у справі № 8/245 (15/310/7)

за позовом

Закритого акціонерного товариства виробничо-торгової фірми "Сіверянка"

до

1) Державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Чернігова

2) Головного управління Державного казначейства України у Чернігівській області

про

стягнення 6 729,16 грн.

за участю представників:

позивача: Ткаченко О.М.;

відповідача-1: не з’явилися;

відповідача-2: не з’явилися

в с т а н о в и в :

Справа розглядалась неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду від 13.09.2007 р. скасовано рішення господарського суду Чернігівської області від 13.02.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 р., а передано на новий розгляд в іншому складі суду до господарського суду Чернігівської області.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.11.2007 р. (суддя Оленич Т.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 р. (судді Кондес Л.О., Куровський С.В., Михальська Ю.Б.), позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Державного бюджету на користь ЗАТ ВТФ "Сіверянка" 6 711,16 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись з рішеннями господарських судів, Головне управління Державного казначейства України у Чернігівській області звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Чернігівської області від 21.11.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 р. в частині відшкодування шкоди, держмита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду, задовольнивши вимоги позивача за рахунок коштів Державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Чернігова, як безпосереднього заподіювача шкоди.

Сторони, згідно з приписами ст. 1114 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, проте відповідачі не скористалися передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами, 01.06.2006 р. державним виконавцем ДВС у Деснянському районі м. Чернігова (надалі за текстом –"ДВС") винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Чернігівської області від 12.07.2005 р. № 8/115 про стягнення з ЗАТ ВТФ “Сіверянка” на користь ПФ “Бронт” боргу в сумі 65 111,65 грн. Постановою встановлений строк для добровільного виконання рішення суду до 08.06.2006 р.

08.06.2006 р. в зв’язку з відсутністю доказів добровільного виконання позивачем рішення суду державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 6 711,16 грн.

31.07.2006 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти в межах суми 6 729 грн. 16 коп., що містяться на рахунках, належних ЗАТ ВТФ “Сіверянка”.

15.08.2006 р. з розрахункового рахунку позивача на підставі платіжної вимоги № 255/13 від 14.08.2006 р. списані грошові кошти в сумі 6 729,16 грн. та зараховані на рахунок ДВС.

Господарськими судами належним чином встановлено, що зараховані 13.09.2006 р. до Державного бюджету України грошові кошти в сумі 6 711,16 грн. складається із 6 711,16 грн. виконавчого збору та 18 грн. витрат виконавчого провадження, які нараховані відповідно до ст. 45 Закону України “Про виконавче провадження” (надалі за текстом –"Закон"), розмір яких відповідає акту № 255/13 державного виконавця від 31.07.2006 р. про витрати на проведення виконавчих дій. Разом з тим, судами зазначено, що позивачем подано заяву від 13.02.2007 р. про зменшення розміру позовних на 18 грн.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 13.10.2006 р. по справі № 8/115-05 при розгляді скарги ЗАТ ВТФ “Сіверянка” на дії ДВС встановлено, що при виконанні наказу господарського суду Чернігівської області від 12.07.2005 р. № 8/115 заборгованість була самостійно перерахована позивачем (боржником за виконавчим провадженням) на рахунок стягувача в повному обсязі, в зв’язку з чим у ДВС були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Господарськими судами згідно статті 35 ГПК України мотивовано зазначено, що дані обставини не потребують повторного доведення.

Отже, господарські суди, належним чином дослідивши причинно-наслідковий зв’язок між протиправними діями ДВС та заподіяною шкодою, вмотивовано дійшли висновку про те, що відшкодуванню підлягають збитки у розмірі 6 711,16 грн., тобто безпідставно списаної суми виконавчого збору.

Враховуючи, що відповідно до ст. 1173 ЦК України, деліктна відповідальність за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, настає незалежно від вини цих органів, наявність вини, як одного із складового елементу цивільної деліктної відповідальності в даному випадку доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 86 Закону збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню, в порядку передбаченому законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України “Про державну виконавчу службу” шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом за рахунок держави.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідальність, згідно до даної статті, несе саме держава, а не її органи або посадові чи службові особи. Останні здійснюють свої функції не як приватні особи в своїх інтересах, а від імені держави та в межах покладеної на них державної компетенції.

Положенням про Державне казначейство України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1232, встановлено, що одним з основних його завдань зокрема є забезпечення казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються.

Як встановлено ч. 9 п. б) ст. 87 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема - відшкодування збитків, заподіяних громадянам.

Статтею 33 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та статтею 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" передбачено відшкодування державою з Державного бюджету України коштів, що вважаються збитками Державного бюджету України.

Таким чином, кошти в суми 6 711,16 грн., що відповідають розміру заподіяної позивачу шкоді, мають бути стягнуті з Державного бюджету України.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи судом на підставі ст. 11112 ГПК України господарськими судами враховано вказівки Вищого господарського суду України та правомірно задоволено позов ЗАТ ВТФ "Сіверянка" шляхом стягнення на його користь 6 711,16 грн. та суми судових витрат з Державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Чернігівської області від 21.11.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 р. у справі № 8/245 (15/310/7) залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства України у Чернігівській області –без задоволення.

Головуючий суддя                                            О. Кот

судді                       Т. Барицька

С. Шевчук