ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.09.08 р.                     Справа № 36/160

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко

при секретарі судового засідання І.О.Губенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтуся” Сколівського району Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Мобільна служба безпеки” м.Донецьк

про: стягнення 40 753грн. 01коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: Пецух Р.І. - директор;

від відповідача: не з’явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Нафтуся” Сколівського району Львівської області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Мобільна служба екобезпеки” м.Донецьк, про стягнення основного боргу в сумі 34 639грн. 66коп., пені в сумі 5 420грн. 57коп., 3% річних 692грн. 78коп. а всього 40 753грн. 01коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір №132 від 10.07.07р., протокол погодження ціни на товар, договір №2 від 01.09.07р., накладні, довіреності, банківську виписку, акт від 20.11.07р., заявку.

Відповідач у судове засідання не з’явився, відзив на позов не представив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями №642664, 9727996.

Оскільки про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, в матеріалах справи достатньо документів та доказів для вирішення спору по суті, господарський суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

10.07.07р. сторони уклали договір №132, згідно якого позивач зобов’язався передати у власність відповідача товар згідно з заявками та накладними, що є невід’ємними частинами договору, а відповідач зобов’язався прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу через його представника Салєхова В.Ч., який діяв по довіреності ЯОБ №680302 від 11.07.07р., товар за накладною №51 від 11.07.07р. на суму 21 372грн. 48коп.

За приписами п.4.2 договору відповідач здійснює оплату за отриманий товар згідно накладних протягом 30 календарних днів з дня виписки накладної.

Однак взяті на себе договірні зобов’язання відповідач виконав частково, здійснив часткову оплату в сумі 3 188грн. 12коп., а також на підставі наданого відповідачем акту про виявлення товару із пошкодженням було зменшено зобов’язання відповідача по оплаті на суму 6 601грн. 40коп.

Залишок боргу в сумі 11 582грн. 96коп. так і залишився неоплаченим.

01.09.07р. між сторонами також був укладений договір №2, згідно якого позивач передав відповідачу згідно генеральної довіреності від 18.09.07. за видатковою накладною №РН-0001674 від 18.09.07р. товар на суму 23 056грн. 70коп.

Відповідно до п.4.2 договору відповідач здійснює оплату за отриманий товар протягом 30 календарних днів з дня виписки накладної, тобто відповідач зобов’язаний був оплатити отриманий товар у строк до 18.10.07р. включно.

Однак у порушення умов договору відповідач отриманий товар не оплатив.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по двом договорам склала 34 639грн. 66коп.

Доказів оплати боргу в сумі 34 639грн. 66коп. відповідач суду не представив, у зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що на момент прийняття рішення грошове зобов’язання відповідача перед позивачем залишилось невиконаним, що є порушенням норм статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин, враховуючи те, що факт заборгованості підтверджується матеріалами справи, договором №132 від 10.07.07р., протоколом погодження ціни на товар, договором №2 від 01.09.07р., накладними, довіреністю, банківською випискою, актом від 20.11.07р., господарський суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Порушення відповідачем строків оплати тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення згідно п.6.3 договору №132 від 10.07.07р. та п. 7.3 договору №2 від 01.09.07р.

Однак перевіривши наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума пені склала 5 420грн. 57коп., господарський суд вважає, що він не повністю відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки згідно п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконане, у зв’язку з чим позовні вимоги в цій частині задовольняє частково та стягує з відповідача пеню в сумі 3 081грн. 55коп. із розрахунку:

-11 582,96грн. х 143дні х 16% /365 =726,07грн.

-11 582,96грн. х 39днів х 20%/ 366=246,84грн.

-23 056,70грн. х 74дні х 16%/365 =747грн. 92коп.

-23 056,70грн. х 108днів х 20%/366=1 360грн. 72коп.

Згідно статті 625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

За розрахунком суму сума 3% річних складає 755грн. 83коп., однак позивач просить суд стягнути з відповідача суму 3% річних в меншому розмірі – 692грн. 78коп., що є його правом, у зв’язку з чим позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 509, 525, 526, 530, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, керуючись ст. ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтуся” Сколівського району Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю „Мобільна служба екобезпеки” м.Донецьк про стягнення 40 573грн. 01коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Мобільна служба екобезпеки” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтуся” основний борг 34 639грн. 66коп., 3% річних 692грн. 78коп., пеню в сумі 3 081грн. 55коп., витрати по сплаті держмита в сумі 384грн. 14коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 111грн. 72коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя