ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 5020-5/146
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"05" травня 2008 р. 13:35                                                                                          м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Євдокимова І.В., при секретері Саксонової А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі адміністративну справу

За адміністративним позовом: Приватного підприємства „Агиса” (99011 м. Севастополь, вул. Гоголя, б. 20-А, кв. 53)

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Севастополя (99011 м. Севастополь, вул. Кулакова, 37)

третя особа: Управління державного казначейства м. Севастополя (99011 м. Севастополь, вул. Балаклавська, 9)

про спонукання виконати певні дії

Представники сторін:

позивач - Забродін Олександр Віталійович, представник, довіреність № б/н від 18.03.08, Приватне підприємство „Агиса”;

відповідач - Булат Костянтин Миколайович, представник, довіреність № 308/10-004 від 01.04.08, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Севастополя;

відповідач - Самозвон Світлана Петрівна, представник, довіреність № 272/10-004 від 03.09.07, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Севастополя;

третя особа –не з’явився, Управління державного казначейства м. Севастополя;

встановив:

Позивач –ПП “Агиса” звернувся до господарського суду з позовної заявою до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Севастополя про зобов’язання відповідача надати органу державного казначейства висновок для бюджетного відшкодування грошових коштів в сумі 1317556,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушує податкове законодавство України.

Ухвалою від 07.04.2008 провадження по справ відкрито, та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21.04.2008 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Управління державного казначейства м. Севастополя.

Відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючі свої заперечення тим, що він діяв відповідно до вимог діючого законодавства України.

01.09.2005 набрав чинність Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV, яким до компетенції адміністративних судів віднесено вирішення публічно-правових спорів, у яких хоча б однією стороною є суб'єкт владних повноважень

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення суб’єкта владних повноважень, згідно з яким –це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 4 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України. Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов’язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, є виключно податкові органи.

Системний аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що органи Державної податкової адміністрації України є органами виконавчої влади, їм надано право здійснювати контроль за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів та здійснювати заходи погашення податкового боргу, зокрема, примусово, шляхом звернення до суду.

Відповідно до пункту 6 розділу VII Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, позов підлягає розгляду господарським судом в порядку адміністративного судочинства.

Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст.ст. 27, 49, 51, 121, 130 Кодексу адміністративного судочинства України, представникам сторін в судовому засіданні, роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд

В с т а н о в и в :

Державною податковою інспекцією у Ленінському районі міста Севастополя в період з 11.07.05 по 19.07.05 була проведена непланова виїзна документальна перевірка ПП “Агиса” з питання правильності визначення сум податку на додану вартість, підлягаючих відшкодуванню з бюджету за лютий, березень 2005 року, в ході якої, виявлені порушення пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, а саме: завищена сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість в загальної сумі 1317556,03 грн., заявлених в деклараціях по ПДВ (акт перевірки № 274/23-2/31464590/11622/10 від 19.07.05).

На підставі акту перевірки, ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя було винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 19.07.05 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1317556,03 грн.

Рішенням начальника ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя № 17930/10-022 від 23.09.05 податкове повідомлення-рішення № /0 від 19.07.05 залишено без змін.

Рішенням начальника ДПА м. Севастополя № 1595/10/25-041 від 24.10.05 рішення ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя від 23.09.05 та податкове повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя № /0 від 19.07.05р. залишені без змін, скарга позивача - без задоволення.

За результатами розгляду скарг на адресу позивача були надіслані повторні податкові повідомлення-рішення № /1 від 04.10.05, № /2 від 25.10.05р. про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1317556,03 грн.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, заслухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Виходячи з наведеного, у п.п. п.п. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” мова йде про суму податкового кредиту, розрахованої за правилами п.п. 7.4.1, 7.4.5, 7.5.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” тобто як про сплаченому, та і нарахованому податку на додану вартість.

Висновок відповідача про порушення позивачем п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” та непідтвердженя податкового кредиту на підставі того, що факт продажу продукції на адресу позивача не підтверджується податковими накладними продавців, та не підтверджений податковий кредит позивача не відповідає обставинами справи та вимогам діючого податкового законодавства.

При проведенні перевірки встановлено, що у позивача є договірні відносини з ПП „Севмет”, ПП „Каризм-А”, яки є основними постачальниками позивача.

В ході проведення перевірки, також встановлено, що підсумкові суми податкового кредиту за лютий, березень 2005 року підтверджені податковими накладними, які виписані постачальниками у відповідності з вимогами п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” та Порядку „Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення”, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037.

Підсумкові дані книзі звіту придбання товарів відповідають даним податкових декларацій за лютий, березень 2005 року. Отримання товарів підтверджується наявністю податкових накладних, прибуткових накладних, та актів прийому-передачі товару. Оплата здійснювалась шляхом безготівкового розрахунку.

Закону України „Про податок на додану вартість” не містить вимоги обов’язкової наявності податкової накладної у продавця продукції для підтвердження податкового кредиту покупця.

Відповідно до п.п. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Згідно з п. 1.8 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, позивач правомірно включив у склад податкового кредиту за лютий, березень 2005 року суми, на підставі податкових накладних, які були видані постачальниками товару ПП „Севмет”, ПП „Каризм-А”, яки є основними постачальниками позивача.

Відповідно до розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16 вересня 2002 року № 429 (який діяв на момент перевірки) не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів.

Посилання відповідача на наказ ДПА України № 196 від 24.04.2003 „Щодо здійснення ефективного контролю за правомірністю відшкодування з бюджету сум ПДВ юридичним особам” як на підставу зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість є необґрунтованою, на підставі того, що Закон України „Про податок на додану вартість” не пов’язує віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, а також відшкодування податку на додану вартість з проведенням зустрічних перевірок.

Законом України „Про систему оподаткування” та Законом України „Про податок на додану вартість” платнику податків на надано право вимагати від іншого платника податків будь-яких відомостей, в тому числі відносно реєстрації в якості платника податків, про введення ним будь-яких бухгалтерських книг, журналів та інші.

Також діюче податкове законодавство не передбачає обов’язку або права одного платника податків контролювати та перевіряти податкову звітність та іншу документацію своїх контрагентів за договорами. Усю відповідальність у випадку порушення податкового законодавства повинні нести контрагенти.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду м. Севастополя від 17.01.2006 по справі № 20-12/405 за позовом ПП „Агиса” до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Севастополя про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя № /0 від 19.07.05р., № /1 від 04.10.05р., № /2 від 25.10.05р про виявлення завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 1317556,03 грн., задоволені в повному обсязі.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.03.2008 рішення господарського суду м. Севастополя від 17.01.2006 по справі № 20-12/405 залишено без змін.

Відповідно до п.п. 2.1, 4.1 Наказу Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного казначейства України від 2 липня 1997 року № 209/72 „Про затвердження Порядку відшкодування податку на додану вартість”, якщо за результатами звітного періоду різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду має від'ємне значення, то така сума підлягає (як надміру сплачена) відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України. Відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.          Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Севастополя 99011 м. Севастополь, вул. Кулакова, 37, ) надати органу державного казначейства висновок для бюджетного відшкодування грошових коштів в сумі 1317556,03 грн. на розрахунковий рахунок Приватного підприємства „Агиса” (99011 м. Севастополь, вул. Гоголя, б. 20-А, кв. 53, ) р/р 7781 в СФ АКБ „Укрсоцбанк”, МФО 324195

3.          Копії постанови направити сторонам.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя І.В. Євдокимов

Постанова складена та підписана

в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України

07.05.2008

Розсилка:

1.          ПП „Агиса” (99011 м. Севастополь, вул. Гоголя, б. 20-А, кв. 53)

2.          ДПІ в Ленінському районі м. Севастополя (99011 м. Севастополь, вул. Кулакова, 37)

3.          Управління державного казначейства м. Севастополя (99011 м. Севастополь, вул. Балаклавська, 9)

4.          справа

5.          наряд