ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.07.2008
Справа  № 11/57

За позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1,                     с.Вонігово Тячівського
району

до відповідача Товариства
з обмеженою відповідальністю „Верховина”, смт.Буштино Тячівського району

про
зобов'язання виконати взяті на себе зобов'язання по договору оренди від 7
серпня 2003 року та визнати за позивачем право першого покупця орендованої
частини майна ПТО

та за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю „Верховина”, смт.Буштино Тячівського
району

до приватного підприємця
ОСОБА_1

про
розірвання договору оренди №82 від 07.08.2003 року у зв'язку із систематичним
порушенням умов договору

Суддя   Л.М.Якимчук

Представники:

від позивача: ОСОБА_1,
приватний підприємець,

ОСОБА_2, представник,
довіреність від 18.04.2008

відповідача:   Томищ М.С., представник, довіреність від
19.05.2008

Орсаг Г.С. - головний бухгалтер,
довіреність від 19.05.2008

СУТЬ СПОРУ:  Позивач звернувся до суду з позовом про
зобов'язання відповідача виконати взяті на себе зобов'язання по договору оренди
від               7 серпня 2003 року та
визнати за ним право першого покупця орендованої частини майна ПТО, а
відповідач у свою чергу звернувся до позивача із зустрічним позовом про
розірвання вказаного договору, у зв'язку із систематичним порушенням останнім
його умов.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що договір оренди від 07.08.2003 укладався з правом викупу строком до
06.08.2006. Після закінчення договору оренди відповідач не заявив про його
розірвання, тому відповідно до п.4 ст.284 ГК України договір вважається
продовженим на тих самих умовах до 07.08.2009.

Оскільки відповідач має намір
продати орендоване майно третім особам, чим порушується  його право на викуп, то він змушений
звернутися із даним позовом до суду. Посилається  на п.2 ст.277 ЦК України та ст.289 ГК України
згідно яких орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право
передбачене договором оренди. Орендар, який належно виконує свої обов'язки за
договором оренди (найму) у разі продажу речі, переданої в найм має переважне
право перед іншими особами на її придбання.

Відповідач у відзиві на позовну
заяву від 19.05.2008 позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що він не має
намір продавати орендоване позивачем майно. Рішення про продаж спірного майна у
відповідності до статуту ТОВ „Верховина” має бути прийняте його засновниками,
які відповідно до статуту та ст.53 Закону України „Про господарські товариства”
мають переважне право перед третіми особами на викуп майна товариства. Таке
рішення не приймалося.

Крім того, відповідач подав
зустрічний позов про розірвання договору оренди №82 від 07.08.2003, посилаючись
на ч.3 ст.651 ЦК України (відмова від договору) та лист від 25.02.2008,
надісланий позивачу за первісним позовом про розірвання договору. Зазначає, що
ПП ОСОБА_1 порушував умови договору про своєчасну орендну плату також не
сплачував пеню, передбачену договором у разі порушення строків оплати, не
проводив поточний ремонт, як передбачено договором. Стаття 611 ЦК України
визначає правові наслідки порушення зобов'язань, у тому числі і розірвання
договору. Вказує, що згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною. У даному випадку орендна плата є істотною
умовою договору оренди. Вважає, що має право на розірвання договору оренди
відповідно до п.3.1 договору, ст.ст.611, 651 ЦК України, ст.188, ч.3 ст.291 ГК
України.

Відповідач за зустрічним позовом
проти позову заперечує, посилаючись на те, що порушення строків внесення  орендної плати не є підставою для розірвання
договору, строки оплати порушував через хворобу,  косметичний ремонт приміщення проводив
систематично.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 16.07.2008 до 14 годин  30
хвилин  22.07.2008.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами у спорі 07 серпня
2003 року укладено договір оренди майна ТОВ „Верховина” Тячівського району,
відповідно до якого та акту передачі позивачу передано на умовах оренди частину
будівлі ПТО розміром 12м х 16м, інв. №410, прохідну будку, частину
прибудинкової території довжиною 66м і шириною 18м., та інвентар. Оціночна
вартість майна складає 47957грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено,
що він діє протягом трьох років, до 06.08.2006.

Пунктом 2.2 договору встановлено
обов'язок орендаря (позивача) щомісячно до 1-го числа сплачувати орендну плату
з її індексацією по рівню інфляції, при порушенні терміну сплати орендної плати
сплачувати пеню в розмірі 0,2% за кожний день прострочки на всю заборговану
суму.

Договором встановлено орендну плату
200грн. в місяць.

Позивач вважає, що відповідно до
даного договору він має право на викуп орендованого майна, посилаючись на те,
що у назві договору зазначено: „Договір №82/2003- з правом викупу”.

У судовому засіданні директор ТОВ
„Верховина” Іванюк В.В. пояснив (і підтвердив це в письмовому поясненні від
16.07.2008, поданому суду), що при укладенні договору домовленості про викуп
позивачем орендованого майна не було, не було і такої письмової відмітки в
тексті договору. Імовірно така відмітка з'явилась тоді, коли вносились
доповнення про розмір орендної плати. Це відбувалося за його відсутності, коли
він перебував у лікарні, а працівниця Товариства ОСОБА_3 мала доступ до
печатки, мабуть скористалася цим і внесла відповідне доповнення.

Відповідач також стверджує, що
ніякого рішення про ліквідацію товариства не приймалось, а також і про продаж,
орендованого ПП ОСОБА_1, майна. Продаж нерухомого майна товариства здійснюється
на підставі рішення зборів засновників, якого не має.

По всіх об'єктах, які продавались,
попередньо приймалось рішення зборів засновників товариства і тільки після
цього укладався договір купівлі-продажу.

Суд вважає, що у первісному позові
належить відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до статті 173
Господарського кодексу України господарським визнається зобов"язання, що
виникає між суб"єктом господарювання та іншим учасником  господарських відносин у сфері господарювання
з підстав, передбачених цим  Кодексом, в
силу якого один суб"єкт (зобов"язана сторона, у тому  числі боржник) зобов"язаний вчинити
певну дію господарського  чи
управлінсько-господарського характеру на користь  іншого суб"єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити  гроші, надати
інформацію тощо), або утриматись  від
певних  дій, а інший  суб"єкт
(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від
зобов"язаної сторони виконання її обов"язку.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що  суб'єкти
господарювання  та інші учасники
господарських відносин  повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо  виконання зобов'язання -відповідно до вимог,
що  звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються  відповідні положення Цивільного кодексу
України з урахуванням  особливостей,
передбачених цим Кодексом. Аналогічну вимогу
щодо належного виконання
зобов"язань містить і стаття 526 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 284
Господарського кодексу України, який застосовується до даних правовідносин в
силу ч.4 розділу ІХ „Прикінцеві положення” Господарського кодексу України,
передбачено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і
вартість майна з урахуванням її індексації), строк, на який укладається договір
оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання
амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його
повернення або викупу.

У тексті договору оренди майна від
07.08.2003 не тільки не йдеться про порядок його викупу але й взагалі не
згадується про викуп. Єдине, де надруковане слово „викуп” це назва договору - з
правом викупу. Отже, зобов'язань про продаж майна позивачу, у разі його
реалізації, відповідач на себе не брав.

У пункті 6 ст.283 ГК України
вказано, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 2 ст.777 Цивільного
кодексу України, який застосовується до даних правовідносин в силу ч.4 розділу
ІХ „Прикінцеві та перехідні положення ЦК України”,  передбачено, що наймач, який належно виконує
свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має
переважне право перед іншими особами на її придбання.

Однак, у судовому засіданні
встановлено, що відповідач не має намір продавати орендоване позивачем майно,
рішення зборів засновників з цього питання не приймалось, як передбачено
п.8.3.2 Статуту ТОВ „Верховина”.

Отже, вимога позивача про
зобов'язання відповідача виконати взяті на себе зобов'язання по договору оренди
від 07.08.2003, та перевести на нього право першого покупця орендованого майна,
є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Стосовно зустрічного позову, то суд
констатує наступне.

Пунктом 3.2 договору встановлений
строк його дії до 06.08.2006. Разом з тим, з огляду на ч.4 ст.284 ГК України та
ст.764 ЦК України договір вважається поновленим до 06.08.2009.

Позивач за зустрічним позовом надав
суду лист та повідомлення від 25.02.2008, надіслані відповідачу за зустрічним
позовом, про розірвання договору оренди від 07.08.2003 у зв'язку з порушенням
строків внесення орендної плати, отримання якого ПП ОСОБА_1 підтвердив у
судовому засіданні. Зазначене підтверджується також поштовим повідомленням про
відправлення рекомендованого листа.

Суд розцінює вказаний лист як
відмову наймодавця від договору найму.

Статтею 615 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною, друга
сторона має право частково або у повному обсязі відмовитись від зобов'язання,
якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.782 Цивільного
кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати
повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом
трьох місяців підряд (ч.1 ст.782 ЦК України).

Позивач за зустрічним позовом,
подав суду докази про систематичне порушення відповідачем за зустрічним позовом
строків внесення орендної плати. Зокрема, квитанцію до прибуткового касового
ордеру №8 від 06.03.2008 згідно якої ПП ОСОБА_1 вніс в касу орендодавця
1400грн. за період серпень 2007 року - лютий 2008 року.

Порушення внесення орендних
платежів мало місце і протягом
попередніх років, що підтверджується прибутковими касовими ордерами,
доданими до матеріалів справи, тому суд не приймає до уваги як доказ, який
виправдовує відповідача щодо несвоєчасного внесення орендної плати, довідку
Тячівської  центральної районної лікарні
№747 від  18.07.2008, яка підтверджує
перебування ОСОБА_1  на лікуванні
амбулаторно з 27.12.2007 по 10.04.2008. Окрім того, заборгованість мала місце з
серпня 2007 року, а на лікуванні він знаходився з 27.12.2007.

Частиною другою статті 782
Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови наймодавця від
договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення
наймодавця про відмову від договору.

При чому наймодавець має право
відмовитись від договору в такому випадку незалежно від того, внесе наймач у
подальшому плату за користування чи ні. Тому навіть у разі внесення наймачем
плати за користування  після настання
строку оплати за третій місяць, наймач вправі відмовитись від договору найму.

Відповідно до частини 3 статті 651
Цивільного кодексу України у разі односторонньої  відмови від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом,  договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, оскільки договір
оренди майна ТОВ „Верховина” від 07.08.2003, є розірваним в силу Закону, то не
має потреби додатково виносити рішення про його розірвання, у зв'язку з чим у
позові належить відмовити.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст.33. 34, 44, 49, ч.4 ст.69, ст.ст.82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову
відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача за первісним позовом.

2. У задоволенні зустрічного позову
відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення набирає законної сили в порядку
ст.85 ГПК України.

Суддя
Л.М.Якимчук