ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"15" травня 2008 р. Справа № А10/108-07

12.00 год.

Господарський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Маляренка А.В.

Суддя Антонова В.М.

Суддя Рябцева О.О

при секретарі                                                              Поднебєс О.В.

розглянув адміністративну справу № А10/108-07/6

за позовом Обухівської районної санітарно-епідеміологічної станції, м. Українка

до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області

про визнання недійсними рішення від 26.12.2006р.

Представники:

позивача: Москаленко В.Д.(посвідчення №000440 від 15.03.1998р.)

відповідача: не з’явився

Обставини спору:

Обухівської районної санітарно-епідеміологічної станції, м. Українка (далі - позивач) звернулась з адміністративним позовом до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області (далі - відповідач) про визнання недійсним рішення №6 від 26.12.2006р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в частині вилучення в доход державного бюджету 94 056,70 грн. необґрунтовано одержаної суми виручки та 188 113,40 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у Постанові КМ України №1351 ціни (тарифи) зазначені без ПДВ, а тому Обухівська районна санітарно-епідеміологічна станціч додатково до зазначених тарифів нарахувало 20 %. На думку позивача, правомірність його дій підтверджується листом ДПА України від 15.09.2003р.№8101/5/15-2416 та листом Міністерства охорони здоровя України №10.03 68/1154 від 17.09.2003р. В ході розгляду справи, представник позивача надав пояснення по справі та просив оспорюванє рішення скасувати.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що при наданні платних послуг за державними регульованими цінами до законодавчо встановлених фіксованих тарифів, додаткове нарахування 20 % плати здійснювалось безпідставно, в результаті чого необґрунтовано нарахована та отримана сума виручки відповідно до ст. 14 ЗУ “Про ціни і ціноутворення” разом зі штрафом у подвійному розмірі підлягає вилученню до бюджету.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від 12.03.2007 року за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Державною інспекцією з контролю за цінами в Київській області було подане клопотання №1-717 від 17.04.2007р. про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду від 03.05.2007р. розгляд справи було відкладено на 13.06.2007р. на 15:30 год.

Ухвалою Господарського суду від 15.05.2007р. було призначено розгляд справи колегіально у складі: суддя –Тищенко О.В.- головуюча, суддів Іваненко Я.Л. та Маляренка А.В.

В судовому засіданні 13.06.2007р. Обухівською районною санітарно-епідеміологічною станцією було подано клопотання про зупинення провадження по справі А10/108-07 до розгляду Верховним судом України справи за позовом Ірпінської міської санітарної-епідеміологічної станції до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області. Суд вимагає надати докази того, що Верховним Судом України порушено провадження у справі за позовом Ірпінської міської санітарної-епідеміологічної станції до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області.

Представниками сторін було заявлено усне клопотання про оголошення перерви в засіданні для підготовки доказів.

Клопотання представників сторін судом було задоволено. В засіданні було оголошено перерву до 14.06.2007р. до 10:00 год.

В судовому засіданні 14.06.2007р. від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі А10/108-07 до розгляду Верховним судом України справи за позовом Ірпінської міської санітарної-епідеміологічної станції до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області про визнання недійсним рішення.

На підтвердження заявленого клопотання представником відповідача було подано ухвалу Верховного Суду України від 26.01.2007р. про допущення до розгляду скарги Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області в порядку провадження за винятковими обставинами.

Ухвалою Господарського суду від 14.06.2007р. провадження у справі було зупинено.

Ухвалою Господарського суду від 25.01.2008р., у зв’язку із обранням судді Іваненко Я.Л. суддею Київського апеляційного господарського суду України, до колегії по розгляду справи №А10/108-07 замість судді Іваненко Я.Л. було введено суддю Антонову В.М.

Ухвалою Господарського суду від 25.01.2008р. справа №А10/108-07 була прийнята до провадження колегією суддів Тищенко О.В.-головуюча, судді Антонова В.М. та Маляренка А.В і призначено до розгляду на 12.02.2008р. о 17:20 год.

Ухвалою Господарського суду від 12.02.2008р. у зв’язку з перебуванням судді Тищенко О.В. на лікарняному виникла необхідність здійснити зміни у складі колегії, яка розглядає справу №А10/108-07, призначивши головуючим суддею Малярена А.В., судді Антонова В.М. та Рябцева О.О.

Ухвалою Господарського суду від 07.03.2008р. справа №А10/108-07 була прийнята колегією суддів до свого провадження.

В судовому засіданні 03.04.2008р. представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив. В судовому засіданні була оголошена перерва на 17.04.2008р. на 14:00 год.

В судовому засіданні 17.04.2008р. представник позивача надав суду додаткові пояснення по справі, роз’яснення до довідки ДПІ в Обухівському районі №644 від 09.04.2008р. про сплату ПДВ.

Представник відповідача надав свої пояснення та заперечення на додаткові пояснення позивача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив:

Відповідачем проведена перевірка додержання порядку формування, встановлення та застосування цін і тарифів на СЕС (позивач) за період з 01.01.2004р. по 01.05.2006р., про що складено акт перевірки № 682 від 06.12.2006р.

Відповідно до висновків викладених в зазначеному акті, перевіркою встановлено, що Обухівською районною санітарно-епідеміологічною станцією, при наданні споживачам послуг за державними регульованими цінами, в порушення Постанови КМ України №1351 „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби” застосовувалось нарахування плати в розмірі 20 відсотків.

В результаті цього за період з 01.01.2004р. по 01.05.2006р. Обухівською районною санітарно-епідеміологічною станцією надано послуг за державними регульованими цінами на суму 564 340,17 грн. безпідставно нараховано плати в розмірі 20 відсотків до фіксованих тарифів на загальну суму 94 056,70 грн.

Таким чином, нарахована Обухівською районною санітарно-епідеміологічною станцією споживачам плата: за період з 01.01.2004 по 01.01.2005 в розмірі 27 283,35 грн., з 01.01.2005 по 01.01.2006 в розмірі 44 972,91 грн. та з 01.01.2006 по 01.05.2006 в розмірі 21 800,44 грн. є необґрунтовано отримана виручка.

За результатами перевірки, інспекцією прийнято рішення “Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін” №6 від 26.12.2006р., на загальну суму 94 056 грн. 70 коп., та штраф в сумі 188 113 грн. 40 коп.

Перевіряючи відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України чи прийняте оскаржуване позивачем рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення з огляду на таке:

Відповідно до ст. 8 Закону України “Про ціни та ціноутворення”№507 від 03.12.1990 р. державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення державних фіксованих цін (тарифів) та граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів. Згідно зі статтею 4 ЗУ “Про ціни і ціноутворення” забезпечення здійснення державної політики цін, визначення переліку продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, визначення повноважень органів виконавчої влади в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами) покладено на Кабінет Міністрів України. Ці повноваження Кабінету Міністрів України у сфері ціноутворення відповідають пункту 3 статті 116 Конституції України, відповідно до якого Кабінет Міністрів України “забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики”. Забезпечення проведення цінової політики Кабінетом Міністрів України означає реалізацію ним визначених названим Законом України основних начал встановлення і застосування цін і тарифів, що логічно включає регулювання цін (тарифів), а також контроль за ними. Статтею 35 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо визначення переліку та тарифів на платні послуги, що надаються закладами санітарно-епідеміологічної служби.

На виконання своїх повноважень, 27.08.2003р. Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”.

Відповідно до розділу VI пункту 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2000р. №915 “Про затвердження Тимчасового регламенту Кабінету Міністрів України” до проекту постанови, підготовленого головним розробником, додається крім інших документів пояснювальна записка, у якій зазначаються підстава та мета розроблення проекту, визначається його місце у відповідній сфері правового регулювання, міститься аналіз причин, наводяться факти і цифрові дані, що обґрунтовують необхідність його прийняття тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України №1544 від 15.10.2002р. “Про затвердження переліку робот і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату”було затверджено перелік робот і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату; Міністерству охорони здоров'я наказано розробити та подати у двомісячний термін проект постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”.

Як вбачається з Пояснювальної записки Міністерства охорони здоров’я України до вказаного проекту постанови Кабінету Міністрів України, (пункт 5), що при визначенні тарифів враховано витрати на розвиток закладів та установ державної санітарно-епідеміологічної служби в розмірі 10 відсотків та податок на додану вартість –20 відсотків згідно чинного законодавства.

Отже, на етапі надання проектування постанови КМУ “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”визначено структуру тарифу, до якого включено податок на додану вартість. Повноваження щодо зміни тарифу, в тому числі його структури, віднесені чинним законодавством до виключної компетенції Кабінету Міністрів України, який за перевіряємий період змін до Постанови Кабінету Міністрів України не вносив.

У затверджених Кабінету Міністрів України тарифах на послуги, що надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби не зазначено (на відміну від цієї ж постанови в редакції від 11.05.06р. №622), що тарифи встановлюються без урахування податку на додану вартість. Таким чином, податок на додану вартість був включений до тарифу і є обов’язковим для застосування керуючись статтею 2 Закону України “Про ціни та ціноутворення”.

З огляду на вищевказане застосування тарифів в розмірах, які не відповідають тарифам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України , є порушенням ст. 4 ЗУ “Про ціни та ціноутворення”, ст. 35 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”, ст.ст. 116, 117 Конституції України.

Посилання позивача на вказівки Міністерства охорони здоров’я України та на роз’яснення Державної податкової адміністрації України №8101/5/15-2416 від 15.09.03 р., як на підставу додаткового нарахування на тариф, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України, податку на додану вартість за ставкою 20%, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Роз’ясненнями Державної податкової адміністрації України №8101/5/15-2416 від 15.09.03р., наданими на запит Міністерства охорони здоров’я України зазначено, що при затвердженні тарифів на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби не було визначено суми податку на додану вартість, і тому цей податок необхідно додавати до ціни (тарифу) зазначених робот і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про державну податкову службу України” завданнями органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі), роз'яснення законодавства з питань оподаткування серед платників податків.

Таким чином, роз’яснення Державної податкової адміністрації України, якими визначена структура тарифу на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, видані за межами повноважень Державної податкової адміністрації України та є порушенням статті 2 Закону України “Про державну податкову службу України”, оскільки Закон України “Про податок на додану вартість” визначає платників податку, об’єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, тобто регулює правові відносини, що виникають між платниками та державою щодо сплати податку на додану вартість, а не визначає структуру тарифу, повноваження по затвердженню якого покладені діючим законодавством на Кабінет Міністрів України.

Згідно п. п. 1.3., 1.6. Порядку надання роз’яснень окремих положень податкового законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 12.04.2003 р. №176 податкові роз’яснення не мають сили нормативно-правового акта і є будь-якими відповідями податкового органу питань окремих положень податкового законодавства, надані на запит зацікавленої особи. Таким чином, оскільки податкові роз’яснення не мають сили нормативно-правового акта, вони не є обов’язковими для застосування.

Отже, суд погоджується з відповідачем, щодо неправомірності нарахування відповідачем 20% до тарифу встановленого постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 №1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”.

Проте, при прийнятті оспорюваного рішення про застосування економічних санкцій відповідачем не враховано наступне:

Відповідно до Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”(ст. 31) відповідач входить до системи державної санітарно-епідеміологічної служби України, та в галузі охорони здоров'я виконує функції органу державного санітарно-епідеміологічного нагляду.

Відповідно до зазначеної статті, установи і заклади державної санітарно-епідеміологічної служби здійснюють свою діяльність на підставі положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні та положення про державну санітарно-епідеміологічну службу України, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а також положень про державну санітарно-епідеміологічну службу інших державних органів, зазначених у частині першій цієї статті, що затверджуються керівником відповідного державного органу за погодженням з головним державним санітарним лікарем України.

Виручка від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) –це кошти за продану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), які надійшли на рахунок підприємства в банку чи до його каси.

Згідно ст. 35 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”, фінансування органів, установ і закладів державної санітарно-епідеміологічної служби центрального органу виконавчої влади в галузі охорони здоров'я здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, у тому числі спеціального фонду, а також інших джерел, передбачених законом.

Кошти до спеціального фонду державного бюджету установи та заклади державної санітарно-епідеміологічної служби центрального органу виконавчої влади в галузі охорони здоров'я відраховують за виконання робіт і надання послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, що не відносяться до медичної допомоги населенню. Оплата зазначених послуг здійснюється за тарифами та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п. 27 до Положення про державну санітарно-епідеміологічну службу України”, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1218 19.08.2002р. фінансування установ і закладів Держсанепідемслужби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Кошти, отримані закладами Держсанепідемслужби за виконання робіт і надання послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, що не належать до медичної допомоги населенню, згідно із Законом України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” зараховуються до спеціального фонду державного бюджету.

Отже, позивач є бюджетною установою (ст. 2 Бюджетного кодексу України), тобто установою, що створена у встановленому порядку органами державної влади, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету. Відповідно до цієї ж статті бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до ст. 29 Бюджетного кодексу доходи Державного бюджету України включають, зокрема (п.1) доходи (за винятком тих, що згідно з статтями 64, 66 та 69 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами), що отримуються відповідно до законодавства про податки, збори і обов'язкові платежі та Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів”, а також від плати за послуги, що надаються бюджетними установами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та інших визначених законодавством джерел, включаючи кошти від продажу активів, що належать державі або підприємствам, установам та організаціям, а також проценти і дивіденди, нараховані на частку майна, що належить державі в майні господарських товариств;

Відповідно до ст. 34 Закону України “Про власність” кошти загальнодержавного бюджету є державною власністю.

Відповідно до п. 7.11.8. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, доходи що за надані санітарно-епідеміологічною станцією послуги, зараховуються до складу кошторисів (на спеціальний рахунок) на утримання таких неприбуткових організацій і використовуються виключно на фінансування видатків такого кошторису (включаючи фінансування господарської діяльності згідно з їх статутами), розрахованого та затвердженого у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, кошти, що надійшли за надані санітарно-епідеміологічною станцією послуги, не є її власним доходом (виручкою), а є доходом державного бюджету України. За таких обставин, відповідач дійшов помилкового висновку, що такі кошти є виручкою позивача.

Зазначені положення законодавства відповідачем не враховані, а отже, прийняте рішення про застосування економічних санкцій є безпідставним та підлягає скасуванню.

З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 9, 17, 86, 158, 160, 161, 162, 163, ч.4 ст. 167 та п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Скасувати рішення Державної інспекції по контролю за цінами в Київській області№6 від 26.12.2006р.

3. Стягнути з державного бюджету на користь Обухівської районної санітарно-епідеміологічної станції (08700, Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Будівельників,9) витрати зі сплати судового збору 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного суду через господарський суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана без подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду, якщо скарга подається протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк після подання заяви, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги у встановлений строк постанова суду набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а постанови суду - без змін.

Головуючий суддя Маляренка А.В.

Суддя Антонова В.М.

Суддя Рябцева О.О

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –20.05.2008 року.