ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.06.08 р.                     Справа № 36/61

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко, при секретарі судового засідання Крючковой К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум” м.Слов”янськ

про стягнення 306 078грн. 47коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився;

З 04.06.08р. по 09.06.08р. у судовому

засіданні згідно ст. 77 ГПК України

оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум” м.Слов”янськ, про стягнення заборгованості в сумі 230 202грн. 60коп., суми інфляції – 23 644грн. 79коп., 3% річних – 2 643грн. 20коп., пені в сумі 16 473грн. 69коп., штрафу в сумі 16 114грн. 19коп., збитків в сумі 17 000грн., пов’язаних з отриманням юридичних послуг, а всього 306 078грн. 47коп.

Разом з позовною заявою позивач надав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу, у розмірі позовних вимог – 306 078грн. 47коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір №113 від 26.03.07р., додаткові угоди до нього, видаткові накладні, податкові накладні, довіреності, акт звірки взаєморозрахунків станом на 13.03.08р., договір №69/03/08 від 27.03.08р., акт прийому-передачі від 27.03.08р., платіжне доручення №5729 від 01.04.08р., розрахунки.

Відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки основний борг в сумі 230 202грн. 60коп. ним сплачений у повному обсязі, у зв»язку з чим просить суд не задовольняти вимоги позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

26.03.07р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро”, та відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Гранум”, уклали договір №113, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу і підпадає під правове регулювання норм ст. ст. 655-697 Цивільного кодексу України.

Асортимент товару, його кількість та ціна визначаються у додатках та накладних документах відпуску товару, які є невід’ємною частиною цього договору (п.2.1 договору).

Додатковими угодами №1 та №2 до договору сторони визначили найменування товару, його кількість та ціну.

23.04.07р. сторони також уклали додаткову угоду до договору, якою встановили, що у випадку своєчасної оплати договору відповідачем, позивач зобов’язаний надати додаткову знижку у розмірі 112 285грн. 17коп.

На виконання умов договору та додаткових угод №1 та №2 до нього позивач передав відповідачу насіння соняшника за видатковими накладними №РН-СЛ00149 від 02.04.07р. на суму 46 634грн. 40коп., №РН-СЛ00434 від 03.05.07р. на суму 31 087грн. 80коп., №РН-СЛ00437 від 03.05.07р. на суму 55 630грн. 80коп., №РН-СЛ00435 від 05.05.07р. на суму 33 451грн. 20коп., №РН-СЛ00686 від 11.05.07р. на суму 15 435грн., №РН-СЛ00524 від 12.05.07р. на суму 34 360грн. 20коп., №РН-СЛ00721 від 26.06.07р. на суму 13 603грн. 20коп., а всього на суму 230 202грн. 60коп.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується вищевказаними видатковими накладними а також довіреностями відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей ЯНЧ №305029 від 26.06.07р. та ЯНН №767942 від 10.05.07р.

За приписами п.5.3 договору відповідач зобов’язався оплатити товар у строк до 15.11.07р.

Однак, відповідач взяті на себе договірні зобов’язання не виконав, отриманий від позивача товар своєчасно не оплатив.

13.03.08р. між сторонами була укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої відповідач частково погасив борг в сумі 206 035грн. 20коп., у зв»язку з чим його заборгованість перед позивачем на день пред»явлення позову складала не 230 202грн. 60коп., як зазначено у позовній заяві, а 24 167грн. 40коп.

Після пред»явлення позову відповідач платіжним дорученням №20 від 26.05.08р. погасив залишок боргу в сумі 24 167грн. 40коп., тобто на день вирішення спору по суті заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня.

Враховуючи вищевикладені обставини, господарський суд припиняє провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 230 202грн. 60коп. у зв»язку з відсутністю предмету спору.

Згідно статті 625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення.

Перевіривши арифметично наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума інфляції складає 23 644грн. 79коп., а 3% річних – 2 643грн. 20коп., суд вважає, що він не повністю відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки позивач здійснив розрахунок 3% річних у період з 14.03.08р. по 02.04.08р. виходячи з суми заборгованості 230 202грн. 60коп., однак ще до пред»явлення позову – 13.03.08р. відповідач частково погасив основний борг в сумі 206 035грн.20коп.

Таким чином, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, та стягує з відповідача 3% річних в сумі 2 310грн. 22коп. і суму інфляції 23 644грн. 79коп.

Водночас, за прострочення виконання зобов’язання відповідач, за умовами п.8.2 договору, сплачує позивачу пеню у розмірі 0,08% від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені в сумі 16 473грн. 69коп. у розмірі облікової ставки НБУ, що відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, але з огляду на те, що за період з 14.03.08р. по 02.04.08р. заборгованість відповідача складала 24 167грн. 40коп., а не 230 202грн. 60коп., як вказує позивач, господарський суд вимоги позивача в частині стягнення пені задовольняє частково в сумі 14 215грн. 76коп.

Разом з тим, за несвоєчасну оплату товару відповідач зобов’язаний оплатити штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченого товару (п.8.4 договору), який за розрахунком позивача складає 16 114грн. 19коп.

Оскільки на день пред»явлення позову заборгованість відповідача складала 24 167грн. 40коп., господарський суд позовні вимоги в цій частині також задовольняє частково та стягує з відповідача штраф в сумі 1 691грн. 71коп. із розрахунку 24 167грн. 40коп.х7%.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки за надання юридичних послуг в сумі 17 000грн. 00коп., посилаючись при цьому на ст. 224 Господарського кодексу України та ст. 22 Цивільного кодексу України.

Але господарський суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в цій частині суперечать приписам наведених статей, а також ст. 225 Господарського кодексу України та ст. 623 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

В силу ч.2 ст.22 ЦК України, під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об’єктивна сторона, яку утворюють: наявність збитків у майновій сфері кредитора; протиправні дії, які виражені у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов’язання; причинний зв’язок між протиправними діями боржника та збитками.

При цьому важливим елементом об’єктивної сторони правопорушення є причинний зв’язок між збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов’язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки –наслідком протиправної дії.

Між тим, заявлена позивачем до стягнення грошова сума у розмірі 17 000грн. 00коп., витрачена ним у зв’язку з отриманням юридичних послуг від іншої юридичної особи безпосередньо, не може розглядатись як завдані йому (позивачу) відповідачем збитки, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв’язку з фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за іншим договором.

Таким чином, віднесення до збитків позивача витрат на правове обслуговування суперечить закону, зокрема положенням ст.ст.224, 225 ГК України та ст.22 ЦК України, у зв’язку з чим господарський суд в цій частині позову відмовляє.

Також господарський суд відмовляє позивачу у вимогах в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, у розмірі позовних вимог – 306 078грн. 47коп., оскільки позивач жодним чином не довів той факт, що невжиття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення.

Зайве сплачене держмито в сумі 4грн. 22коп. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

З огляду на те, що частина заборгованості в сумі 206 035грн. 20коп. була погашена відповідачем ще до пред’явлення позову, судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на нього пропорційно задоволеній частині позову.

На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 509, 525, 526, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 80 п.1-1, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум” м.Слов”янськ про стягнення 306 078грн. 47коп.

Припинити провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 230 202грн. 60коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” суму інфляції 23 644грн. 79коп., 3% річних в сумі 2 310грн. 22коп., пеню в сумі 14 215грн. 76коп., штраф в сумі 1 691грн. 71коп., витрати по сплаті держмита в сумі 643грн. 38коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 24грн. 80коп.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» з державного бюджету зайве сплачене держмито в сумі 4грн. 22коп.

Видати довідку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Будко Н.В.