Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2008 р. Справа № 41/45-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., судді Плужник О.В. , Демченко В.О.

при секретарі Карпенко Ж.М.

за участю представників сторін:

позивача - Осьмухін С.А.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1920Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 10.07.08 р. по справі № 41/45-08

за позовом Науково-виробнича фірма "Сінтал'Д" - ТОВ м. Харків

до Фермерське господарство "Альфа", с. Одноробівка

стягнення 3972,58 грн.

встановила:

У березні 2008 р. позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 2545,0 грн. основного боргу, штраф в сумі 1272,50 грн., інфляційні в сумі 142,53 грн., 3% річних в сумі 12,55 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що позивач на підставі договору купівлі-продажу № 0309/2007-П від 03.09.2007 р. по накладній № ЧО117/23 від 28.09.2007 р., № ЧО 118/66 від 31.10.2007 р. передав відповідачеві жом на суму 2545,0 грн., а відповідач свої зобов’язання щодо оплати товару, не здійснив.

29.05.2008 р. позивачем через канцелярію господарського суду була надана заява про збільшення позовних вимог, з посиланням на те, що на підставі договору № 0309/2007 –П від 03.09.2007 р. позивач передав відповідачеві жом по накладним № ЧО 117/23 від 28.09.2007 р., № ЧО 118/66 від 31.10.2007 р., № ЧО 119/36 від 11.11.2007 р., № ЧО 120/56 від 30.11.2007 р, № 000002 від 28.12.2007 р. на загальну суму 6226,50 грн., відповідач товар прийняв, але свої зобов’язання щодо повної та своєчасної оплати не виконав, та на підставі ст. 625 ЦК України, ст.23 спірного договору, просив суд стягнути основний борг у сумі 6226,50 грн., штраф у сумі 3113,25 грн., інфляційні в сумі 778,32 грн., 3 % річних в сумі 61,92 грн., та покласти судові витрати на відповідача.

Заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята судом першої інстанції, як така, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.07.2008 р. по справі №41/45-08 (суддя - Пелипенко Н.М.) позов задоволено та стягнуто з відповідача 6226,50 грн. основного боргу, штраф в сумі 3113,25 грн., інфляційні в сумі 778,32 грн., 3 % річних в сумі 61,92 грн., витрати на державне мито в сумі 102,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 118 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідач не надав доказів повної та своєчасної оплати за спірним договором, не надав доказів припинення зобов’язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог і доказів направлення позивачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає рішення незаконним, з порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з посиланням на проведення зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача у сумі 2545,00 грн. згідно приписів ст. 601 ЦК України.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2545,00 грн. позивач був повідомлений у відзиві на позовну заяву. Відображення такого зарахування міститься у акті взаємних розрахунків, який був направлений позивачеві 16.04.2008 р. Також законодавчі акти України не містять вимог щодо того, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог повинна бути зроблена тільки до подання позову про примусове стягнення боргу. Тому, на думку відповідача, таку заяву можна зробити і після отримання позову. Так як заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім право чином, згідно ст. 204 ЦК України він є правомірним, оскільки недійсність прямо не встановлена законом і він не був визнаний судом недійсним.

Відповідач вважає, що отримання відповідачем товару згідно накладних № ЧО 117/23 від28.09.2007 р. на суму 1433,00 грн., № ЧО 118/66 від 31.10.2007 р., на суму 1112,00 грн., № ЧО 119/36 від 11.11.2007 р., на суму 800,00 грн., № 000002 від 28.12.2007 р. на суму 1097,00 грн., № ЧО 120/56 від 30.11.2007 р., на суму 1784,50 грн. не відбулася у рамках договору № 0309/2007 –П від 03.09.2007 року, на який посилався позивач, оскільки є розбіжності у показниках кількості та ціни товару у податкових накладних та товарних накладних, оформлених НВФ «Сантал’Д»за операціями з постачання жому згідно вище перерахованих накладних, зокрема ціна за одиницю товару (жому) відрізняються від ціни, зафіксованої у договорі. На підставі вищезазначеного відповідач вважає, що у позивача не було правових підстав для нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, а також штрафу у розмірі 50 % від суми невиконаного грошового зобов’язання.

У апеляційної скарги відповідач також зазначив, що суд першої інстанції необґрунтоване та безпідставне визнав висновок незалежного аудитора від 07.06.2008 р., неналежним доказом, оскільки згідно ЗУ «Про аудиторську діяльність»аудит –це перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб’єкта господарювання з метою встановлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень бухгалтерського обліку або правил згідно із вимогами користувачів.

Відповідач у призначене судове засідання не з’явився, надав клопотання про розгляд справи без участі його представника. Нез’явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Позивач з обставинами, викладеними у апеляційній скарзі не погоджується, надав відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що посилання відповідача на акт про зарахування зустрічних однорідних вимог є безпідставним, оскільки в матеріалах справи зазначений акт відсутній, та за загальним правилом, штраф та заборгованість не пов’язані між собою підставами виникнення, а тому не можуть вважатися однорідними вимогами у розумінні ст. 601 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог позивач був повідомлений у відзиві на позовну заяву є безпідставним, оскільки відзив направлений на адресу господарського суду Харківської області не містить посилання відповідача на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог та відповідачем не було надано доказів існування такої заяви, а зазначений відповідачем акт звірки взаємних розрахунків від 16.04.2008 р. не містить підпису позивача, що також не підтверджує здійснення зарахування відповідачем зустрічних однорідних вимог. Також позивач вважає, що посиланням відповідача на те, що він отримав товар не за спірними договором, а на інших підставах, є безпідставним та не підтверджується матеріалами справи, оскільки в накладних присутнє посилання на спірний договір, та відповідачем не було надано доказів про існування іншого договору, крім спірного, предметом якого є жом цукрового буряку. Також відповідачем не було надане доказів про звернення до позивача в місці виконання зобов’язання, встановленому у ст.5 договору, щодо відмови в отриманні товару за вказаними накладними, в яких підставою отримання товару вказано договір № 0309/2007 –П купівлі-продажу від 03.09.2007 р. Крім того відповідач не довів наявність інших правовідносин сторін щодо жому цукрового буряку, а тому присутність у накладних вказівки на спірний договір не звільняє відповідача від обов’язку оплати позивачу за одержаний у власність товар.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представника позивача, встановила, що 03.09.07 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № 0309/2007 - П купівлі-продажу, за яким продавець (позивач) зобов’язався передати жом у кількості 2000 тон по ціні 5,0 грн. (з ПДВ) за тону на загальну суму 10000,0 грн. у власність покупця (відповідача) у строк до 31.12.07 р., а покупець зобов’язався прийняти та сплатити за нього встановлену цим договором грошову суму в строк до 31.12.07 р., ( ст.7 спірного договору ).

Статтею 5 договору передбачено, що базисом доставки товару є EXW, Ex Works, Франко-завод, Україна, Харківська область, Золочівський район, с. Олександрівка, склад продавця. Термін “Франко - завод” означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов’язання щодо поставки в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на плащах свого підприємства чи в іншому названому місці (на заводі) фабриці, складі та інше). Цей термін покладає мінімальні обов’язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв’язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення. Тобто, обов’язком по перевезенню товару є обов’язком покупця (відповідача по справі).

На виконання умов договору позивач по накладним № ЧО 117/23 від 28.09.2007 р., № ЧО 118/66 від 31.10.2007 р., № ЧО 119/36 від 11.11.2007 р., № ЧО 120/56 від 30.11.2007 р., № 000002 від 28.12.2007 р. передав жом на загальну суму 6 226,50 грн., а відповідач товар прийняв, що підтверджується підписом в накладних представника відповідача Сусла М.І., що діяв за довіреностями № ЯОА 424887 від 01.10.2007 р., № ЯОА 424945 від 03.09.2007 р., № ЯОМ 879660 від 03.12.2007 р., № ЯОА 424836 від 12.11.2007 р., № ЯОА 424822 від 03.11.2007 р.

Як свідчать матеріали справи ціна товару на час поставки була зменшена за згодою сторін, що підтверджується прийняттям товару відповідачем по ціні, яка зазначалась в накладних.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що поставка по накладній № 050407-1 від 05.04.2007 р. здійснена на підставі договору купівлі-продажу № 05/2007 –П від 05.04.2007 р., оскільки в накладних в графі «підстави»міститься вказівка на договір № 0309/2007 –П купівлі-продажу від 03.09.2007 р., та відповідач не надав доказів існування іншого договору, крім спірного, предметом якого є жом.

Як свідчать матеріали справи, за вх. № 10926 від 19.06.2008 р. відповідач долучив до матеріалів справи висновок незалежного аудита від 07.06.2008 р., який відображає сальдо розрахунків за наслідками операцій, що були здійснені сторонами протягом 2005-2007 р. станом на 01.01.2008 р. При цьому, аудитор не висловлює думку щодо подальших подій, які стосуються спірних правовідносин позивача та відповідача, що можуть вплинути на стан розрахунків, у висновку відсутні дані, підтверджуючи направлення листів про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що висновок незалежного аудиту від 07.06.2008 р. не може бути належним доказом по справі.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а у ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач свої зобов’язання за договором виконав, але відповідач зобов’язання щодо своєчасної і повної оплати не здійснив, доказів повної та своєчасної оплати не надав та правомірно задовольнив позов щодо стягнення заборгованості у сумі 6226,50 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Відповідно до ст. 23 спірного договору сторони встановили відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми, а також сплати штрафу у розмірі 50 % від суми невиконаного грошового зобов’язання.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 50% від суми невиконаного грошового зобов’язання в сумі 3113,25грн., 3 % річних в сумі 61,92 грн., інфляційних в сумі 778,32 грн.

Посилання відповідача на те, що було проведення зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача у сумі 2545,00 грн., згідно приписів ст. 601 ЦК України про що свідчить акт звірки взаєморозрахунків, який міститься у матеріалах справи є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

Згідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України, зобов’язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 601 ЦК України, зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідна заява однієї із сторін, щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов’язаннях, при цьому кредитор в одному зобов’язанні був боржником в іншому зобов’язанні та однорідність вимог.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не надав доказів існування будь-яких зустрічних однорідних вимог, заява про зарахування зустрічної однорідної вимоги відсутня та відповідачем не було надано доказу надсилання на адресу позивача заяви про зарахування зустрічної однорідної вимоги.

Посилання відповідача на те, що про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2545,00 грн. позивач був повідомлений у відзиві на позовну заяву, відображення такого зарахування міститься у акті взаємних розрахунків, який був направлений позивачеві 16.04.2008 р. безпідставне. Як свідчать матеріали справи, відзив, направлений на адресу господарського суду Харківської області, не містить посилання на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог та докази існування такої заяви, зазначений відповідачем акт звірки взаємних розрахунків від 16.04.2008 р. не підписаний позивачем, також не підтверджує зарахування зустрічних однорідних вимог.

Посилання відповідача на те, що він отримав товар не за спірним договором, а на інших підставах, є безпідставним та не підтверджується матеріалами справи у зв’язку з тим, що в накладних в графі «підстава»міститься пряма вказівка на те, що передача товару позивачем у власність відповідача відбувалася виключно за договором № 0309/2007 –П купівлі-продажу від 03.09.2007 р. Відповідач не надав доказів існування іншого договору, крім спірного, предметом якого є жом цукрових буряків, а також доказів звернення до позивача в місці виконання зобов’язання, встановленому у п. 5 договору, щодо відмови від отримання більшої кількості товару ніж та, яка передбачена спірним договором. Крім того, відповідач не довів наявності інших правовідносин сторін, щодо жому цукрового буряку, а тому присутність у накладних вказівки на спірний договір не звільняє відповідача від обов’язку оплати позивачу за одержаний у власність товар.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 625, 655, 692 ЦК України, ст.ст. 49,99,101-105 ГПК України, -

постановила:

Рішення господарського суду харківської області від 10.07.2008 р. по справі № 41/45-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Судді Плужник О.В.

Демченко В.О.

Повний текст постанови підписано 18.09.2008 року.