ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2008 р.

№ 2/227-06-7673 (2/226-06-6899)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Костенко Т.Ф.

за участю представників сторін

позивача

відповідачів (3)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну скаргу

у справі

не з'явились, повідомленні належним чином

Татік Ю.М., дов. від 14.04.2008 року

Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак"

№2/227-06-7673

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду

від

18.03.2008 року

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарської фірми "Прикордонник"

до

1.Сільськогосподарського виробничого коопе-ративу "Прикордонник"

2. Приватного підприємства "Статир"

3.Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак"

про

визнання недійсним договорів

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарська фірма "Прикордонник" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом, в якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу поголів'я великої рогатої худоби та поголів'я коней від 15.12.2003 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарська фірма "Прикордонник" та Приватним підприємством "Статир", а також, визнати договір купівлі-продажу поголів'я великої рогатої худоби та поголів'я коней від 15.12.2003 року укладений між Приватним підприємством "Статир" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єрмак". Позов вмотивований тим, що всупереч вимогам статті 658 Цивільного кодексу України Сільськогосподарський виробничий кооператив "Прикордонник" не будучи власником спірного майна продав його ПП "Статир".

Доповідач:Гоголь Т.Г.

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.09.2006 року (суддя: Бахарєв Б.О.) позов задоволено. Визнав недійсним договір купівлі- продажу поголів'я великої рогатої худоби та поголів'я коней від 15.12.2003 року укладеного між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Прикордонник" та Приватним підприємством "Статир". Визнав недійсним договір купівлі-продажу поголів'я великої рогатої худоби та поголів'я коней від 15.12.2003 року укладений між Приватним підприємством "Статир" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єрмак". Сплату судових витрат поклав на відповідача. Рішення вмотивоване тим, що спірні договори купівлі-продажу від 15.12.2003 року суперечать вимогам статті 658 Цивільного кодексу України, оскільки продаж майна за спірним договором вчинено не власником цього майна.

Одеський апеляційний господарський суд постановою від 18.03.2008 року (судді: Картер В.І., Жеков В.І., Пироговський В.Т.) апеляційну скаргу ТОВ "Єрмак" залишив без задоволення. Визнав недійсним договір купівлі- продажу поголів'я великої рогатої худоби та поголів'я коней від 15.12.2003 року, укладеним між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Прикордон-ник" та Приватним підприємством "Статир". Визнав недійсним договір купівлі-продажу поголів'я великої рогатої худоби та поголів'я коней від 15.12.2003 року, укладений між Приватним підприємством "Статир" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єрмак". Рішення господарського суду Одеської області від 26.09.2006 року скасував, у зв'язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права, пославшись на приписи частини 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Єрмак" ухвали місцевого суду про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи, тобто відповідач не був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Товариство з обмеженою відповідальністю" Єрмак" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 26.09.2006 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду України від 18.03.2008 року, відмовивши в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржувані судові акти прийняті з порушеннями норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 202, 203, 204, 328, 638, 658 Цивільного кодексу України. Також скаржник зазначив, що право власності на предмет договору існувало у Приватного підприємства "Статир" на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року та ніким не оскаржувалося.

Товариство з обмеженою відповідальністю" Єрмак" подало до Вищого господарського суду України доповнення до касаційної скарги, в якому наголошувало на тому, що судом першої інстанції порушено приписи частини 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач отримав ухвалу про призначення справи до розгляду в день судового засідання, тобто 26.09.2006 року. Отже, фактично товариство не було повідомлене про розгляд справи належним чином.

Приватне підприємство "Статир" подало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу, в якому погоджується з доводами касаційної скарги.

Сільськогосподарський виробничий кооператив "Прикордонник" не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення присутнього в судовому засідання представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

В процесі розгляду справи господарськими судами попередніх судових інстанцій було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що протоколом загальних зборів від 22.01.2001 року №1 створено та зареєстровано 14.05.2001 року Кілійською районною державною адміністрацією Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарську фірму "Прикордонник".

Пунктом 4.2.1 Статуту товариства, статутний фонд Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарської фірми "Прикордонник" розподілений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Добробут Відродження"- 649 800 грн. (21,66%), БМУ-18-1000200 грн. (33,34%) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Прикордонник"-1350000 грн.(45%). 31.05.2001 року останній (СВК "Прикордонник") передав до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподар-ської фірми "Прикордонник" майно на суму 1350000 грн. в тому числі коні, велику рогату худобу та вівці.

25.07.2003 року постановою господарського суду Одеської області (справа №32-21/48-03-1863) Сільськогосподарський виробничий кооператив "Прикордон-ник" визнано банкрутом та відносно останнього відкрито ліквідаційну процедуру з арбітражним керуючим ліквідатором Загоруйко Ю.Т.. В процесі проведення ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси було включено майно, яке було передане актом приймання передачі від 31.05.2001 року у статутний фонд Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарської фірми "Прикордонник", а саме: поголів'я великої рогатої худоби та коней. Однак, ухвалою від 26.01.2004 року господарським суд Одеської області встановлено, що майно Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Прикордонник" неправомірно передано до статутного фонду позивача (ТОВ СФ "Прикордонник"), у зв'язку із відсутністю обов'язкового рішення загальних зборів відповідача (СВК "Прикордонник"). Постановою Вищого господарського суду України від 15.02.2006 року (справа № 32-21/48-03-1863) скасовано ухвалу господарського суд Одеської області від 26.01.2004 року та виключено спірне майно з ліквідаційної маси боржника-Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарської фірми "Прикордонник".

15.12.2003 року Сільськогосподарський виробничий кооператив "Прикордонник" та Приватне підприємство "Статир" уклали договір купівлі-продажу поголів'я рогатої худоби та поголів'я коней.

Пунктом 1.1 Договору визначено, що продавець зобов'язаний передати у власність покупцю поголів'я рогатої худоби та поголів'я коней та сплатити ціну, визначену умовами даного договору.

Того ж дня, тобто 15.12.2003 року, Приватне підприємство "Статир" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Єрмак" уклали договір купівлі-продажу поголів'я рогатої худоби та поголів'я коней, відповідно до умов якого, ПП “Статир” зобов’язалось передати у власність ТОВ “Єрмак” поголів’я великої рогатої худоби та поголів’я коней, які придбало за договором купівлі - продажу від 15.12.2003 року у СВК “Прикордонник”, а покупець прийняти вказане майно і оплатити вартість придбаного майна, відповідно до умов визначених в цьому договорі.

Як, встановили попередні судові інстанції, спірне майно Сільськогос-подарського виробничого кооперативу "Прикордонник" було передане до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподар-ської фірми "Прикордонник" за договором від 21.04.2001 року. Вказаний договір у встановленому законодавством порядку не визнано недійсним.

За правилами статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо при його укладенні однією із сторін (сторонами) не дотримані вимоги встановлені статтею 203 Цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсний.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Наведеною нормою, зокрема, визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Як, встановили попередні судові інстанції та підтверджується матеріалами справи, договір купівлі-продажу від 15.12.2003 року вчинено не власником майна, тобто не Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподар-ською фірмою "Прикордонник", а відповідачем-Сільськогосподарським виробни-чим кооперативом "Прикордонник".

Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, за змістом наведених норм, попередні судові інстанції дійшли правомірного висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу поголів'я рогатої худоби та поголів'я коней від 15.12.2003 року укладеного між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Прикордонник" та Приватним підприємством "Статир", а також визнання недійсним договору купівлі-продажу поголів'я рогатої худоби та поголів'я коней від 15.12.2003 року укладеного між Приватним підприємством "Статир" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єрмак".

Стосовно доводів скаржника, щодо порушення Одеським апеляційним господарським судом норм статті 104 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останній не був повідомлений про розгляд справи належним чином, Вищий господарський суду України зазначає наступне.

Статтею 98 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок прийняття апеляційної скарги до провадження апеляційною інстанцією. За приписами наведеної норми, про прийняття апеляційної скарги до провадження апеляційний господарський суд виносить ухвалу. Ухвала повинна надсилатися сторонам та прокурору який вступив у розгляд цієї справи в терміни, які встановлені статтею 87 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 року № 75, ухвала про прийняття апеляційної скарги до розгляду надсилається службою діловодства всім учасникам процесу з повідомленням про вручення. Повідомлення з відміткою про вручення ухвали адресатові залучаються до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про вручення Товариству з обмеженою відповідальністю "Єрмак" ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 28.02.2008 року про призначення апеляційної скарги до розгляду на 18.03.2008 року вручено 04.03.2008 року.

Відтак, фактичні обставини справи встановлено господарськими судами попередніх інстанцій на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими, оскільки зводяться до необхідності вирішення касаційною інстанцією питань про додаткову перевірку доказів, що суперечить вимогам статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, тому до уваги не приймаються.

Керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 року у справі № 2/227-06-7673 залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак" - без задоволення.

Головуючий суддя                                                            Т. Добролюбова

Судді                                                                                Т.Гоголь

Т.Костенко