ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.09.08 р.                     Справа № 16/300пн-20-2/336

Господарський суд Донецької області у складі судді Попкова Д.О.,

присекретарі Паліводі Ю.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства „Агиса”, м. Севастополь, ідентифікаційний код 31464590

до відповідача 1: Приватного підприємства „КВВМПУ, м. Севастополь, ідентифікаційний код 31338726

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю „Промгруп-Запоріжжя”, м. Запоріжжя, ідентифікаційний код 31522620

про визнання права власності

із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, м. Маріуполь, ідентифікаційний код 00191129

та зустрічним позовом Приватного підприємства “КВВМПУ”, м. Севастополь, ідентифікаційний код 31338726

до Відповідача: Приватного підприємства “Агиса”, м. Севастополь, ідентифікаційний код 31464590

про визнання права власності,

із залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, м. Маріуполь, ідентифікаційний код 00191129

2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Промгруп-Запоріжжя”, м. Запоріжжя, ідентифікаційний код 31522620

за участю:

представника Позивача (за первісним позовом) – не з’явився;

представника Відповідача 1 (за первісним позовом) – Мазур А.Е. довіреність № б/н від 10.01.08;

представника Відповідача 2 (за первісним позовом) - не з’явився;

представника Третьої особи з боку відповідача (за первісним позовом) –Альошина С.В. довіреність № 09/40 від 08.01.08р.

Відповідно до вимог ст.4-4 ГПК України, п.7 ст. 129 Конституції України судовий розгляд здійснювався з фіксацією технічними засобами аудиозапису.

Згідно із ст.77 ГПК України судове засідання відкладалось з 19.08.2008р. на 09.09.2008р., з 09.09.2008р. на 23.09.2008р.

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне підприємство „Агиса”, м. Севастополь (далі – Позивач) звернулося до до Господарського суду м. Севастополя з позовною заявою до Приватного підприємства „КВВМПУ, м. Севастополь (далі – Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Промгруп-Запоріжжя”, м. Запоріжжя (далі – Відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Відкритого акціонерного товариства „Маріупольського металургійного комбінату ім. Ілліча, м. Маріуполь (далі – Третя особа) про визнання права власності на металобрухт, поставлений у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581 на ВАТ „ММК ім. Ілліча”.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на здійснену з його боку відповідно до умов договору № 181/3-КЛ від 18.01.2007р. попередню оплату металобрухту на користь ТОВ “Промгрупп-Запоріжжя”; не здійснення з боку останнього фактичних поставок металобрухту на адресу ВАТ „ММК ім. Ілліча” згідно до отриманої попередньої оплати; листи Відповідача 2 на адресу Третьої особи з проханням вважати певні вагони власністю Позивача; звернення до Відповідача 2 з вимогою про повернення попередньої плати, яке було залишено без відповіді; листи Відповідача 2 на адресу Третьої особи з проханням вважати вагони, щодо яких заявлялося про приналежність Позивачу, власністю Відповідача 1; позицію Третьої особи вважати спірні вагони власністю Відповідача 1.

На підтвердження вказаних обставин Позивач надав: договори №181/3-КЛ від 18.01.2007р., №739 від 23.01.2007р.; платіжні доручення №1 від 30.05.2007р., №6 від 31.05.2007р., №2562 від 01.06.2007р., №2588 від 04.06.2007р.; рахункі-фактури №127 від 30.05.2007р., №134 від 31.05.2007р.; листи №94/10 від 12.06.2007р., №86/12 від 12.06.2007р., №86/10 від 11.06.2007р., №181 від 19.07.2007р., №101/3-823 від 15.06.2007р., №09/2301 від 13.06.2007р., №91/10 від 12.06.2007р., №177 від 11.06.2007р., №86/4 від 06.06.2007р.; квитанції про приймання вантажу №44275645, №44275673, №44275674, №44280221 та висновок юридичного управління ВАТ „ММК ім. Ілліча” від 13.06.07р.

Нормативно свої вимоги Позивач обґрунтовує ст.392 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 12, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ухвали суду від 20.08.2007р. Позивач надав документи для залучення до матеріалів справи (а.с.а.с.57-71 т.1).

Під час нового розгляд справи Позивач надав пояснення № б/н, зареєстровані канцелярією суду 09.09.2008р., згідно яких, посилаючись на наявні в матеріалах справи документи, підтримав свої вимоги.

Крім того, Позивачем було заявлене клопотання (у телеграмі, яка надійшла до канцелярії суду 09.09.2008р.), про розгляд справи за відсутністю Позивача, яке враховується судом, та клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Севастополя, у задоволенні якого суд відмовив ухвалою від 09.09.2008р.

Відповідач 1 надав відзив (а.с.а.с. 36-38 т.1), в якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що він є належним власником спірного металобрухту; у постачальника (Відповідач 2) відсутні підстави для постачання брухту на адресу Позивача; у Відповідача 2 відсутні підстави для односторонньої зміни зобов’язань. На підтвердження зазначених обставин надав документи (а.с.а.с.39-55 т.1).

Клопотанням від 20.09.2007р. (а.с.77 т.1) надав додаткові документи для залучення до матеріалів справи (а.с.а.с.79-90 т.1).

Думкою у справі від 19.10.2007р. № 90/1 (а.с.а.с.110-113 т.1) Відповідачем 1 надані додаткові заперечення проти вимог Позивача із підтверджуючими доказами (а.с.а.с.114-139 т.1).

Крім того, 30.10.2007р. Відповідач 1 звернувся із зустрічним позовом про визнання за ним права власності на брухт та відходи чорних металів, що надійшли на адресу ВАТ „ММК ім. Ілліча” у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581, зазначивши при цьому ПП „Агиса” у якості відповідача, а ТОВ „Промгрупп-Запоріжжя” та ВАТ „ММК ім. Ілліча” – третіми особами.

В обґрунтуванні зустрічних позовних вимог Відповідач 1 посилається на укладений між ним та Відповідачем 2 договір №93КВ від 15.08.2006р., здійснене відповідно до умов цього договору за специфікацією №9 від 02.06.2007р. Відповідачем 2 постачання металобрухту у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581 на адресу ВАТ „ММК ім. Ілліча”, повідомлення з боку Відповідача 2 про факт здійснення постачання зазначеними вагонами, складання із Відповідачем 2 видаткових накладних і акту звіряння взаєморозрахунків, здійснену Відповідачем 1 оплату поставленого брухту та складання Третьою особою актів приймання-передачі форми 69 щодо прийняття брухту.

Нормативно свої вимоги за зустрічним позовом Відповідач 1 обґрунтовує ст.ст. 525, 526, 599, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 202, 203 Господарського кодексу України та ст.ст.1, 12, 16 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Відповідачем 1 надані заперечення № 2239 від 21.11.2007р. проти пояснень Позивача щодо супроводжувальних документів до залізничної накладної (а.с.35 т. 2), а також пояснення № 1407 від 15.08.2008р. (а.с.а.с.55-57 т.3), в яких викладені заперечення проти первісного позову та обґрунтовані вимоги за зустрічним позовом з урахуванням Постанови Вищого господарського суду України від 23.06.2008р., документи для залучення до матеріалів справи (а.с.а.с.61-63 т.3), та пояснення №1521 від 29.08.2008р. з підтверджуючими доказами передачі металобрухту Третій особі та здійснення нею оплати зазначеного брухту.

Відповідач 2 у судові засідання не з’являвся, через канцелярію суду надав пояснення № 37/03 від 11.08.2008р. (а.с. 58 т.3), в яких зазначив про зарахування грошових коштів, отриманих від Відповідача 1 у якості плати за спірні вагони; повідомив, що грошові кошти, отримані ним від Позивача, обліковувалися у якості попередньої плати без фактичного постачання товару; Відповідач 2 оформив із Відповідачем 1 видаткові накладні на підтвердження переходу права власності на спірний металобрухт у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581; Відповідач 2 не оформляв з Позивачем акту від 08.06.2007р. про виконання договору №183/3 КЛ від 18.01.2007р. на підтвердження передачу металобрухту у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581; Відповідач 2 оформив з Відповідачем 1 акт звіряння взаєморозрахунків від 02.07.2007р. з відображенням господарських операцій з передачі металу у зазначених вагонах, оскільки до Відповідача 1 перейшло право власності на нього; між Відповідачем 2 та Позивачем досі не здійснено звіряння взаєморозрахунків з постачання товару за договором №183/3 КЛ від 18.01.2007р.

Третя особа надала пояснення № 09/1-3-115 від 22.10.2007р. (а.с.а.с.98,99 т.1) з підтверджуючими доказами (а.с.а.с.100-109 т.1), якими (поясненнями) повідомила, що 23.01.2007р. нею були укладені договори постачання металобрухту із Позивачем та із Відповідачем за №№ 739 та 737 відповідно; 09.06.-10.06.2007р. до неї поступили спірні вагони, щодо яких власником вантажу на залізничних накладних було зазначено Відповідача 2, з яким договорів постачання не укладалося; листами від 13.03.2007р., від 06.06.2007р., від 11.06.2007р., від 12.06.2007р. та від 21.06.2007р. Відповідач 2 визначав власником вантажу у спірних вагонах то Позивача, то Відповідача 1. Аналогічні пояснення були надані і за № 08/1-3-115 від 18.08.2008р. (а.с.а.с.65,66 т.3)

Поясненнями №09/1-3-115 від 08.09.2008р., наданими під час нового розгляду справи, Третя особа повідомила про здійснення оплати спірних вагонів на користь Відповідача 1 за виставленими рахунками останнього, оформлення отримання вагонів за актами форми 69 та використання усього металобрухту, що надійшов, у мартенівському та копровому цехах.

На підтвердження факту використання спірного металобрухту у власному виробництві надала довідки (а.с.а.с. 123, 124 т.3) та пояснення №09-1-3-115 від 19.09.2008р.

У судових засіданнях під час нового розгляду присутні представники учасників справи підтримали свою позицію, викладену письмово.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані учасниками справи документи, визначені в ухвалі від 19.08.2008р., та відсутність представників окремих учасників справи у судовому засіданні, не вливають на таку кваліфікацію.

Вислухавши у судовому засіданні представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 ГПК України, суд

ВСТАНОВИВ:

18.01.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Промгруп-Запоріжжя”, м. Запоріжжя (Постачальник) та Приватним підприємством „Агиса”, м. Севастополь (Покупець) був укладений договір поставки №181/3-КЛ від 18.01.2007р.(а.с.а.с.8,9 т.1), згідно п.1.1. якого Продавець зобов’язався передати у власність Покупця майно, а саме: лом чорних металів згідно з вимогами ДСТУ 2141-2002, у кількості й за ціною, зазначеним у Додатках на кожну партію товару.

На виконання умов договору №181/3-КЛ Позивач здійснив попередню оплату за металобрухт, який Відповідач 2 повинен був поставляти Третій особі, забезпечуючи, таким чином, виконання обов’язків Позивача перед останньою за договором №739 від 23.01.2007р.(а.с.а.с.10,11 т.1) Факт здійснення зазначеною попередньої оплати підтверджується платіжними дорученнями №1 від 30.05.2007р., №6 від 31.05.2007р., №2562 від 01.06.2007р., №2588 від 04.06.2007р. (а.с.а.с.12-15 т.1) та рахунками-фактурами №127 від 30.05.2007р., №134 від 31.05.2007р. (а.с.а.с.16,17 т.1)

За умовами п.5.4. договору №181/3-КЛ від 18.01.2007р. Постачальник, у разі отримання попередньої оплати та неможливості виконати обов’язки в натурі, повинен повернути в 5-ти денний строк грошові кошти Покупцю.

Як зазначає Позивач у позовній заяві, не отримавши товару згідно здійсненої попередньої оплати, він звернувся до Відповідача 2 з вимогою про повернення коштів, яка була проігнорована останнім. Факт нездійснення постачання і неповернення попередньої оплати підтверджує і Відповідач 2 у поясненнях № 37/03 від 11.08.2008р. (а.с. 58 т.3).

15.08.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Промгруп-Запоріжжя”, м. Запоріжжя (Продавець) та Приватним підприємством „КВВМПУ, м. Севастополь (Покупець) був укладений договір постачання №93 КВ (а.с.а.с. 39-42 т.1), згідно умов п.п.1.1. якого Продавець продає, а Покупець купує лом та відходи чорних металів згідно з вимогами ДСТУ 2141-2002, у кількості, якості й за ціною, в строки зазначені у специфікаціях до даного договору.

Специфікацією №9 від 02.06.2007р. до вказаного договору Відповідач 1 та Відповідач 2 узгодили постачання металобрухту залізничним транспортом, зазначивши при цьому Третю особу у якості отримувача вантажу, забезпечуючи, таким чином, виконання обов’язків Відповідача 1 перед останньою за договором №737 від 23.01.2007р. (а.с.а.с.135-138 т.1).

Як зазначає Третя особа у поясненнях № 09/1-3-115 від 22.10.2007р. (а.с.а.с.98,99 т.1), № 08/1-3-115 від 18.08.2008р. (а.с.а.с.65,66 т.3) та вбачається із приймально-здавальних актів ф.69В (а.с.а.с.50-53 т.1) вагони №67608935, №66166968, №60601770, №60771581 із спірним металобрухтом 09.06.-10.06.2007р. надійшли на адресу ВАТ „ММК ім. Ілліча”.

Згідно із довідками (а.с.а.с. 123, 124 т.3) та поясненнями №09-1-3-115 від 19.09.2008р. зазначений металобрухт був повністю використаний (знищений)Третьої особою в перебігу своєї господарської діяльності в червні 2007р.

Листами від 06.06.2007р. №86/4 (а.с.27 т.1), від 12.06.2007р. №91/10 (а.с.25т.1), №86/4 (а.с.27 т.1), №94/10 (а.с.18 т.1), №86/12 (а.с.19) Відповідача 2 повідомляв Позивача та Третю особу про те, що вагони №67608935, №66166968, №60601770, №60771581 вважати власністю ПП „Агиса”.

Листами № 86/9 від 06.06.2007р. (а.с.46 т.1), №86/10 від 11.06.2007р. (а.с.20 т.1) та №87/1 від 21.06.2007р.(а.с.49 т.1) Відповідач 2 повідомляв Відповідача 1 та Третю особу, що вагони №67608935, №66166968, №60601770, №60771581 слід вважати власністю Відповідача 1.

Листом №101/3 від 15.06.2007р. (а.с. 23 т.1) Третя особа повідомила Позивача про те, що нею було прийнято рішення про оформлення металобрухту у спірних вагонах у власність Відповідача 1.

30.06.2007р. між Відповідачами складені накладні №0607/01 та №0607/02 (а.с. 132 т.1), згідно яких Відповідачеві 1 на виконання договору №93 КВ від 15.08.2006р. відпущено спірний металобрухт у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581, а 02.07.2007р. – акт звірення розрахунків, в якому відображені господарські операції з оплати (платіжне доручення №4164 від 07.06.2007р. - а.с.125.т.1.) та постачання спірного металобрухту. Факт складання зазначених документів та здійснення відповідних операцій підтверджує Відповідач 2 у поясненнях № 37/03 від 11.08.2008р. (а.с. 58 т.3).

20.08.2007 року Позивач звернувся до Господарського суду м. Севастополя з позовною заявою до Відповідачів із залученням у якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відкритого акціонерного товариства „Маріупольського металургійного комбінату ім. Ілліча, м. Маріуполь про визнання права власності на металобрухт у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581.

Ухвалою Господарського суду м. Севастополя від 20.08.2007р. порушено провадження у справі за вказаним позовом.

Ухвалою Господарського суду м. Севастополя від 20.09.2007р. згідно ст.15, ч.2 ст.16, 17 ГПК України справу №20-2/336 було направлено за підсудністю до Господарського суду Донецької області.

01.10.2007р. Господарський суд Донецької області (суддя Манжур В.В.) прийняв зазначену справу до провадження.

24.10.2007р. Відповідач 1 звернувся із зустрічним позовом до Позивача про визнання за ним права власності на лом металу, що надійшов до ВАТ „ММК ім. Ілліча” у залізничних вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581, який (позов) було прийнято до спільного провадження із первісним.

22.11.2007р. рішенням Господарського суду Донецької області, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.12.2008р., у задоволені первісного позову відмовлено, зустрічний позовом задоволено у повному обсягу.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2008р. судові акти попередніх інстанцій у справі № 16/300пн-20-2/336 у зв’язку із суперечливістю висновків скасовані, а справу було направлено на новий розгляд.

30.07.2008 року Господарським судом Донецької області винесено ухвалу про прийняття справи №33/272 до провадження та призначення до розгляду.

Під час нового розгляду Позивач, Відповідач 2 та Третя особа підтримали свою попередньо процесуальну позицію.

Відповідач 1 свою позицію стосовно розглядуваного спору виклав у поясненнях № 37/03 від 11.08.2008р. (а.с. 58 т.3)

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги первісного та зустрічного позовів такими, що не підлягають задоволенню у повному обсягу, враховуючи наступне:

Відносно первісного позову суд зазначає наступне:

З огляду на статусу сторін та характер правовідносин між Позивачем та Відповідачем 2 за договором №181/3-КЛ від 18.01.2007р., дії з виконання якого Позивач зазначає у якості правових підстав виникнення у нього права власності на спірний металобрухт, відповідні правовідносини згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями (зокрема, нормами параграфу 1 глави 30 Господарського кодексу України) та іншими законодавчими актами.

За змістом ч.3 ст. 264 та ч.6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, неврегульованих цим кодексом, можуть застосовуватися положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (зокрема, норми параграфу 3 глави 54 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення попередньої оплати.

Аналогічні положення закріплені і в п. 5.4. договору №181/3-КЛ від 18.01.2007р., обов’язковість дотримання яких зумовлена приписами ст. 629 Цивільного кодексу України.

Наведені положення законодавства та договору дають підстави для висновку про те, що вимоги щодо передачі товару або повернення попередньої оплати є альтернативними та взаємовиключними правами покупця у разі порушення умов договору з боку продавця, який отримав попередню оплату.

За таких обставин, обрана Позивачем вимога до Відповідача 2 щодо повернення попередньої оплати, про яку зазначається у позовній заяві, унеможливлює реалізацію права на отримання товару, а відтак – і висування вимог про визнання права власності на нього, обґрунтованість та правова підстава яких у розглядуваному спорі перебуває у залежності від факту постачання товару Позивачу з боку Відповідача 2.

Крім того, судом враховується те, що зазначені Позивачем докази на обґрунтування заявлених вимог (платіжні доручення, рахунки фактури та листи Відповідача 2 стосовно приналежності спірних вагонів) не можуть вважатися належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки:

- на момент виставлення Відповідачем 2 рахунків-фактур – 30 та 31 травня 2007р. (а.с.а.с. 16,17 т.1), номери спірних вагонів ще не могли бути відомими Відповідачу 2, оскільки вантаж згідно календарних штемпелів на залізничних накладних (а.с.а.с.102, 106, 107, 109 т.1) був прийнятий до перевезення залізницею лише 07-08.06.2007р., що унеможливлює достовірність рахунків та їх оплати платіжними дорученнями (а.с.а.с. 12-15 т.1) у якості доказів факту сплати Позивачем металобрухту саме у спірних вагонах;

- листи Відповідача 2, в яких останній повідомляв Позивача та Третю особу щодо приналежності спірного металобрухту Позивачеві, не відповідають приписам ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, оскільки, серед іншого, не опосередковують господарської операції з постачання Позивачем на користь Третьої особи спірного металобрухту згідно умов договору №739 від 23.01.2007р.;

- акти ф.69-В про прийняття метлобрухту, складені Третьої особою як отримувачем вантажу (а.с.а.с.50-53 т.1), містять вказівку саме на Відповідача 1 як на брухтовідправника, а не на Позивача.

У світлі наведених обставин та їх правової оцінки, суд має всі підстави для висновку про те, що у Позивача не було і не могло бути суб’єктивного права стосовно спірного майна на момент подання розглядуваного позову, що за будь-яких обставин зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог. Цей висновок суду у повній мірі узгоджується із приписами ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких відсутність у Позивача певного суб’єктивного права об’єктивно унеможливлює наявність порушення цього відсутнього права та застосування відповідних способів судового захисту.

Захист прав Позивача з огляду на встановлений судом факт здійснення ним попередньої оплати на користь Відповідача 2 та її неповернення з боку останнього, згідно його пояснень № 37/03 від 11.08.2008р. (а.с. 58 т.3), на думку суду, має розглядатися виключно в контексті повернення зазначеної попередньої оплати, що не є предметом розглядуваної справи.

Відносно зустрічного позову суд зазначає наступне:

Висновки суду щодо правової природи та норм законодавства, які регламентують правовідносини між Відповідачем 1 і Відповідачем 2, та Відповідачем 1 і Третьою особою, є цілком тотожними щодо висновків відносно правовідносин між Позивачем та Відповідачем 2.

Наявні в матеріалах справи докази, а саме – акти ф.69В (а.с.а.с. 50-53 т.1), накладні (а.с. 54 т.1) та відображені господарські операції в акті звіряння взаєморозрахунків (а.с.55 т.1) вказують на належне виконання з боку Відповідача 2 своїх зобов’язань з постачання спірного металобрухту на користь Відповідача 1 згідно умов договору №93 КВ від 15.08.2006р. з урахуванням специфікації №9 від 02.06.2007р., та, водночас, зобов’язань останнього перед Третьою особою згідно умов п. 4.2.3 договору № 737 від 23.01.2007р., укладеного між ними.

Таким чином, Третя особа як покупець відповідно до приписів ст.ст. 334, 655, 658, 664 Цивільного кодексу України внаслідок виконання обов’язків з передачі товару з боку Відповідача 1 згідно умов укладеного між ними договору № 737 від 23.01.2007р. набула у власність спірний металобрухт з моменту його надходження на свою адресу у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581.

Набуття Третьою особою статусу власника спірного майна до моменту порушення провадження у розглядуваній справі унеможливлює наявність та відповідно – і порушення такого права у Відповідача 1 – Позивача за зустрічним позовом, що у світлі приписів ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України зумовлює відмову у задоволенні зустрічного позову.

Поряд із цим, суд також враховує ту обставину, що спірне майно, виходячи із наданих Третьою особою (а.с.а.с. 123, 124 т.3), листа №09-1-3-115 від 19.09.2008р. та пояснень її представника у судових засіданнях 19.08.2008р. та 09.09.2008р., які (пояснення) за змістом ч. 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України є засобом доказування, в перебігу господарської діяльності було повністю використане Третьою особою як належним власником у відповідності до положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, а відтак – перестало існувати у своєму первісному вигляді як предмет спору у розглядуваній справі у червні 2007р. – до порушення провадження у розглядуваній справі.

Виходячи із змісту п.4 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України знищення майна є підставою для припинення права власності на нього, що в розглядуваному випадку узгоджується із ч. 1 ст. 332 Цивільного кодексу України, оскільки знищення майна у первісному вигляді відбулося шляхом його переробки власником.

Припинення існування спірного майна, яке відбулося до порушення провадження у розглядуваній справі, за будь-яких обставин унеможливлює задоволення вимог про визнання права на нього, оскільки згаданий спосіб судового захисту можливий лише відносно існуючого майна та прав щодо нього.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні первісного та зустрічного позовів у повному обсягу, що згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює віднесення судових витрат на заявників вимог у повному обсягу.

Водночас, з огляду на наявні в матеріалах справи документи за підписом співробітників Відповідача 2, які не тільки суперечать одне одному (листи про приналежність спірного металобрухту), але й взагалі викликають істотних сумнівів щодо їх достовірності та дати виготовлення (рахунки-фактури №127 від 30.05.2007р. та № 134 від 31.05.2007р.), призвели до виникнення розглядуваного спору та могли мати наслідки у вигляді збитків у Позивача, Відповідача 1 або Третьої особи, суд вважає за необхідне вжити відповідних заходів реагування на зазначені порушення в організації ведення господарської діяльності ТОВ „Промгруп-Запоріжжя” в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні вимог Приватного підприємства „Агиса”, м. Севастополь (ідентифікаційний код 31464590) до Приватного підприємства „КВВМПУ, м. Севастополь (ідентифікаційний код 31338726) та до Товариства з обмеженою відповідальністю „Промгруп-Запоріжжя”, м. Запоріжжя (ідентифікаційний код 31522620) про визнання права власності на металобрухт, поставлений у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581 на ВАТ „ММК ім. Ілліча” у повному обсягу.

2. Відмовити у задоволенні зустрічних вимог Приватного підприємства „КВВМПУ, м. Севастополь (ідентифікаційний код 31338726) до Приватного підприємства „Агиса”, м. Севастополь (ідентифікаційний код 31464590) про визнання права власності на брухт та відходи чорних металів, що надійшли на адресу ВАТ „ММК ім. Ілліча” у вагонах №67608935, №66166968, №60601770, №60771581 у повному обсягу.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання протягом зазначеного строку – після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо рішення не буде скасовано.

За згодою присутніх представників учасників у судовому засіданні 23.09.2008р. оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

Повний текст рішення підписано 23.09.2008р.

4. Рішення може бути оскаржене через Господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя