ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.08.08 р.                     Справа № 36/121

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко, при секретарі судового засідання Губенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Люкс” м.Донецьк

до відповідача: Фермерського господарства „Меркурій” Краснолиманського району

про стягнення 480 116грн. 37коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Марченко К.Ю. по дов.;

З 20.08.08р. по 22.08.08р. у судовому

засіданні згідно ст.77 Господарського

процесуального кодексу України

оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Люкс” м.Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фермерського господарства „Меркурій” Краснолиманського району, про стягнення заборгованості в сумі 480 116грн. 37коп. яка складається з основного боргу в сумі 338 587грн. 00коп., пені в сумі 128 663грн. 06коп. та штрафу в сумі 12 866грн. 31коп.

Крім того, з метою забезпечення позову позивач просить суд накласти арешт на майно та грошові суми, що належать відповідачу, а також заборонити відповідачу вчиняти дії, що стосуються предмету спору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу №16 від 20.03.08р., накладні, довіреності, рахунок-фактури, розрахунок.

Відповідач позовні вимоги визнає частково в сумі основного боргу 47 587грн. В іншій частині позов не визнає, оскільки рахунків згідно п.5.1 договору від позивача не отримував і не мав підстав для оплати товару, у зв’язку з чим він не може бути притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу та пені. Крім того зазначає, що у порушення вимог Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” позивач нараховує пеню у розмірі 1%, а не у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

20.03.08р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Агро-Люкс”, та відповідач, Фермерське господарство „Меркурій”, уклали договір №16, який за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу та підпадає під правове регулювання норм ст. ст. 655-697 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1.1 вищевказаного договору сторони визначили, що позивач зобов’язується здійснити поставку на умовах, оговорених цим договором, а відповідач прийняти та оплатити мінеральне добриво NРК 17:17:17, згідно умов даного договору.

Відповідно до п.3.1 договору ціна товару складає 3 400грн. з урахуванням ПДВ за 1 тонну, при цьому, за приписами п.5.4 договору, у разі не розрахунку в умовний період ціна за 1 тону з урахуванням ПДВ складає 3 550грн. з 10.05.08р.

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу через його представника Кряжева І.І., який діяв по довіреності НБЄ №863627 від 07.04.08р., мінеральне добриво NРК 17:17:17 у кількості 37тн. за ціною 2 833,3332грн. без урахування ПДВ на загальну суму 125 800грн. 00коп. з урахуванням ПДВ, про що свідчить накладна №3 від 08.04.08р.

За змістом п.5.1 договору оплата вартості партії товару здійснюється відповідачем прямим банківським переводом на підставі виставлених рахунків позивача в строк не пізніше 10 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

Таким чином, з урахуванням вимог п.5.1 договору, товар, отриманий по накладній №3 від 08.04.08р., відповідач повинен був оплатити у строк до 18.04.08р. включно.

Однак у порушення умов договору відповідач отриманий товар на суму 125 800грн. 00коп. у встановлений договором строк не оплатив.

В подальшому, позивач поставив відповідачу через його представника Кряжева І.І., який діяв по довіреності НБЄ №863643 від 12.05.08р., мінеральне добриво NРК 17:17:17 у кількості 59,94тн., але за завищеною ціною на підставі п.5.4 договору – 2 958,3333грн./1тн. без ПДВ, на загальну суму 212 787грн. 00коп. з урахуванням ПДВ.

Факт отримання відповідачем мінерального добрива на суму 212 787грн. підтверджується накладною №2 від 12.05.08р., підписаною представниками сторін без зауважень та заперечень, і скріпленою печатками обох підприємств.

Таким чином, відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 338 587грн. 00коп., але всупереч п.5.1 договору у встановлений строк не оплатив.

Лише після пред’явлення позову відповідач здійснив часткову оплату боргу в сумі 291 000грн. 00коп., про що свідчать банківські виписки, ксерокопії яких, завірені належним чином, знаходяться в матеріалах справи.

За таких обставин, на день прийняття рішення заборгованість відповідача перед позивачем склала 47 587грн. 00коп.

Доказів оплати залишку боргу в сумі 47 587грн. 00коп. відповідач не представив, у зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що на день вирішення спору грошове зобов’язання відповідача перед позивачем залишилось невиконаним, що є порушенням норм статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що факт заборгованості підтверджений матеріалами справи, господарський суд вимоги позивача в частині стягнення основного боргу задовольняє частково в сумі 47 587грн. 00коп.

Порушення відповідачем строків оплати тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі 1% від вартості неоплаченого товар за кожен день прострочення платежу згідно п. 7.2 договору.

Однак господарський суд вважає, що даний пункт договору що не повністю відповідає змісту статей 231-232 ГК України та статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Зокрема, частиною 6 статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення виконання грошового зобов’язання встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або Договором. Водночас, частина 1 вказаної правової норми зазначає, що законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Статтями 1 та 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, наразі розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Норми статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” є імперативними та такими, що кореспондуються з нормами статей 231-232 ГК України, а оскільки в силу статті 175 ГК України вищевказані норми є спеціальними відносно диспозитивних норм статей 549-550 ЦК України, то суд вважає, що умови пункту 7.2 Договору можуть бути застосовані судом лише в частині, що не суперечить чинному законодавству України, тобто нарахуванню в період з моменту виникнення права вимоги (по накладній №2 від 12.05.08р. з 23.05.08р., а по накладній №3 від 08.04.08р. – з 19.04.08р.) по 17.06.08 року підлягає пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а вимоги позивача щодо стягнення пені у сумі 128 663грн. 06коп. підлягають лише частковому задоволенню, за арифметичним розрахунком суду – у розмірі 8 426грн. 10коп.

Водночас, пунктом 7.3 договору сторони передбачили, що у разі порушення строку оплати товару понад 15 днів, встановлюється додаткова відповідальність у вигляді штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

За розрахунком суду сума штрафу повинна складати 33 858грн. 70коп. (338 587грн. х10%), однак позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у меншому розмірі – 12 866грн. 31коп., що є його правом.

За таких обставин, з огляду на наявність заборгованості, господарський суд вимоги позивача в частині стягнення штрафу в сумі 12 866грн. 31коп. вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, господарський суд відмовляє позивачу в накладанні арешту на майно та грошові суми, що належать відповідачу, а також заборонити відповідачу вчиняти дії, що стосуються предмету спору, оскільки позивач жодним чином не довів той факт, що невжиття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Твердження відповідача в частині того, що рахунків згідно п.5.1 договору від позивача не отримував і не мав підстав для оплати товару, у зв’язку з чим він не може бути притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу та пені, суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає, оскільки п.5.1 договору передбачено, що оплата здійснюється відповідачем на підставі виставлених рахунків позивача в строк не пізніше 10 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

Оскільки частина заборгованості була оплачена відповідачем після пред’явлення позову, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на нього пропорційно задоволеній частині позову.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 509, 525, 526, 549, 550, 614, 655-697 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 231 Господарського кодексу України, ЗУ „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання”, керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Люкс” м.Донецьк до Фермерського господарства „Меркурій” Краснолиманського району про стягнення 480 116грн. 37коп. задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства „Меркурій” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агро-Люкс” основний борг – 47 587грн. 00коп., - пеню 8 426грн. 10коп., штраф – 12 866грн. 31коп., витрати по сплаті держмита в сумі 3 598грн. 49коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 88грн. 44коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Будко Н.В.