ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 вересня 2008 р.

№ 2/223-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Агро"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.08

у справі

№2/223

за позовом

Мукачівської міської санітарно –епідеміологічної станції

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Агро"

про

за зустрічним позовом

до

про

стягнення 15 324,03 грн

Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Агро"

Мукачівської міської санітарно –епідеміологічної станції

визнання за ТОВ "Карпати-Агро" права на користування орендованим приміщенням

Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Агро" від 11.07.08 №269 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.08 (отримана судом 27.08.08) не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується в доход Державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 №7-93 затверджено порядок та розміри сплати державного мита. Відповідно до пункту 2 статті 3 цього Декрету із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів державне мито сплачується у розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; із позовних заяв немайнового характеру державне мито справляється у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Із касаційних скарг на рішення та постанови державне мито сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а із спорів майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої, виходячи з оспорюваної суми.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом первісного позову є вимога про стягнення 15 324,03 грн (майнова вимога); предметом зустрічного позову є вимога про визнання за ТОВ "Карпати-Агро" права на користування орендованим приміщенням (немайнова вимога).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпати-Агро" оскаржується постанова Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.08, якою рішення господарського суду Закарпатської області від 06.03.08 у цій справі залишено без змін. Вказана постанова містить висновки за наслідками розгляду як первісного так і зустрічного позову.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що скаржником оскаржуються висновки суду апеляційної інстанції, як за вимогою первісного так і зустрічного позову, кожна з яких підлягає оплаті державним митом у встановленому порядку і розмірі.

Отже, при поданні касаційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпати-Агро", з урахуванням оскаржуваної суми за первісним позовом та виходячи із вимог зустрічного позову має бути сплачено 93,50 грн державного мита.

У справі відсутній доказ сплати державного мита у встановленому порядку і розмірі. Додана до касаційної скарги квитанція від 11.07.08 про перерахування 23,00 грн не підтверджує сплату державного мита у встановленому законодавством розмірі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, які підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі. Викладене є підставою повернення касаційної скарги без розгляду у відповідності з пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з цим, згідно з пунктом 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга за змістом повинна містити вимоги особи, що подала скаргу із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права. Тобто, у касаційній скарзі має чітко викладатись зміст порушення з законодавчим обґрунтуванням порушених норм та з зазначенням конкретних статей та пунктів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у судових актах господарських судів чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Проте, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Агро" ґрунтується на твердженні скаржника про невірну оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі та вказує на неповне з’ясування судами фактичних обставин справи. Так, заявник не погоджується з тим, що ним не надані докази направлення актів виконаних робіт іншій стороні. Окрім цього, скаржник вказує на порушення судами вимог Цивільного та Господарського кодексів України, однак не зазначає, які саме правові норми порушені та в чому полягає їх порушення.

Між тим, у касаційній скарзі не допускаються посилання на недоведеність обставин справи, оскільки згідно імперативних вимог статей 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє рішення місцевого господарського суду чи постанову апеляційного господарського суду виключно на предмет правильності застосування згаданими господарськими судами норм матеріального і процесуального права, тобто, в межах юридичної оцінки фактичних обставин справи.

Зважаючи на те, що у поданій касаційній скарзі посилання на порушення судом норм матеріального і процесуального права, зводиться до аналізу наявних у справі доказів та встановлених судом обставин справи, наголошується на невідповідність висновків суду обставинам справи, враховуючи наведені вище положення процесуального законодавства, касаційна скарга не дає підстав для перевірки постанови у справі в касаційному порядку та підлягає поверненню на підставі пункту 6 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що за приписами частини третьої статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, після усунення обставин, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона має право повторно подати касаційну скаргу з додержанням стислих строків для виправлення, а також враховуючи вимоги статей 53, 110 зазначеного Кодексу.

Керуючись статтями 86, 111, пунктами 4, 6 частини 1 статті 1113, статтями 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.08 у справі №2/223 повернути скаржникові без розгляду.

Справу №2/223 скерувати до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий                                                   Т.Добролюбова

Судді                                                             Т.Гоголь

В.Швець