ПОСТАНОВА

"21" квітня 2008 р.

Справа № 15а/141-2859

15 год. 10 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бучинської Г.Б.

при секретарі судового засідання Суховій Р.М.

Розглянув справу

за позовом Приватного підприємства "Фенікс ЛМ", вул. Залізнична, 7, с. Гадинківці, Гусятинського району, Тернопільської області

до Державної податкової інспекції в Гусятинському районі, вул. Суходільська, 2а, смт. Гусятин, Гусятинського району, Тернопільської області

про скасування податкових повідомлень-рішень від 01.12.2006р. №/0; від 01.12.2006р. №/0; від 01.12.2006р. №/0.

за участю представників сторін:

позивача:          представник Колодій С.Б. –довіреність № 4502 від 20.06.07р.;

відповідача:          головний державний податковий інспектор з питань юридичної роботи Костишин Л.В. –довіреність № 10049/10-003 від 18.10.07р..

Суть справи:

Приватне підприємство "Фенікс ЛМ", с. Гадинківці Гусятинського району звернулося у господарський суд з позовом до Державної податкової інспекції в Гусятинському районі, смт. Гусятин, Гусятинського району, про скасування податкових повідомлень-рішень від 01.12.2006р. №№/0, /0, /0.

Враховуючи положення Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглядається за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Представникам сторін в судовому засіданні роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

В засіданні з 02.04.2008р. по 21.04.2008р. на підставі ст. 150 КАС України оголошувалася перерва у зв'язку з наданням сторонам можливості подати додаткові матеріали на підтвердження своїх доводів та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірні податкові повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству, підтвердженням чого є акт документальної виїзної перевірки № 741/23-33486911 від 16.11.2006р., яким встановлено, що Приватним підприємством "Фенікс ЛМ" порушено норми Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", Закону України "Про податок на додану вартість" та Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, судом встановлено наступне:

- з 24.10.2006р. по 16.11.2006р. посадовими особами відповідача проведено невиїзну документальну перевірку ПП "Фенікс ЛМ" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 20.05.2005р. по 31.12.2005р., за результатами якої складено акт № 741/23-33486911 від 16.11.2006р..

На підставі зазначеного акту перевірки Державною податковою інспекцією у Гусятинському районі, на підставі підпункту "б" пункту 4.2.2 ст. 4, пп. 17.1.3., 17.1.9. п. 17.1. ст. 17. Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. № 2181-III (далі Закон 2181), прийняті 01.12.2006р. податкові повідомлення-рішення, якими Приватному підприємству "Фенікс ЛМ" визначено суми податкових зобов’язань та застосовані санкції:

1/ податковим повідомленням-рішенням № /0 визначено 26875 грн. податку на прибуток та 12892,50 грн. штрафних санкцій по даному податку.

Як стверджує інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту перевірки № 741/23-33486911 від 16.11.2006р. стало порушення підприємством пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5. Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме: безпідставно занижено податок на прибуток в ІІІ-ІV кварталах і 2005р. на суму 26875 грн., оскільки здавачі великої рогатої худоби, що вказані у приймальних квитанціях, згідно отриманих відповідей від ДПА в Івано-Франківській області на запит направлений ДПА в Тернопільській області не проживають на території відповідних сільських рад та не здійснювали вирощування та реалізації великої рогатої худоби Приватному підприємству "Фенікс ЛМ".

Позивач заперечує проти доводів інспекції і просить суд врахувати, що податковою інспекцією неправомірно проведено невиїзну перевірку підприємства за період з 20.05.2005р. по 31.12.2005р., оскільки цей період вже був охоплений попередньою виїзною позаплановою документальною перевіркою дотримання вимог податкового та іншого законодавства, за результатами якої складено акт № 283/23/33486911 від 23.06.2006р., під час проведення якої підприємству донараховано 6172 грн. податку на додану вартість та 869,79 грн. податку з доходів фізичних осіб і жодних інших порушень в фінансово-господарській діяльності підприємства виявлено не було. Звертає увагу суду на те, що податковим органом безпідставно проведено повторну перевірку, а тому прийняте податкове повідомлення-рішення прийняте всупереч вимогам законодавства.

2/ податковим повідомленням-рішенням № /0 визначено 21147 грн. податку на додану вартість та 10573,50 грн. штрафних санкцій по даному податку.

Як стверджує інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту виїзної планової перевірки № 741/23-33486911 від 16.11.2006р. стало допущене приватним підприємством порушення пп. 11.21. ст. 11. Закону України "Про податок на додану вартість", а саме без документального підтвердження включено до податкового зобов’язання в дотаційну декларацію суму податку на додану вартість у розмірі 21147 грн. сплачену як дотація у вартості закупленого м'яса в живій вазі у фізичних осіб –сільськогосподарських товаровиробників, місце проживання яких, вказане у квитанціях, при проведенні зустрічних перевірок не підтвердилося, а тому дана сума підлягає виключенню з дотаційної декларації та включенню в бюджетну, від звичайної діяльності.

Позивач заперечує проти доводів інспекції і просить суд врахувати, що зазначені у квитанціях відомості щодо фізичних осіб та місця їх проживання відповідають дійсності, що підтверджується довідками відповідних сільських, селищних рад, однак які невідомо по яких причинах не взяті до уваги податковою інспекцією при проведенні перевірки. Також звертає увагу суду на те, що відповідачем на підставі додатків до листа ДПА в Івано-Франківській області, а саме листів районних податкових інспекцій, які не підписані посадовими особами а тому не можуть мати доказової сили, а також складені станом на 01.01.2005р. тобто станом на період, що не охоплений перевіркою, зроблено висновки про те, що зазначені у приймальних квитанціях операції не проведені у зв’язку із не проживанням здавачів худоби на території відповідних сільських, селищних рад, однак податковий орган не звертався до суду з позовами про визнання недійсними договорів чи господарських зобов’язань, за якими позивачем здійснювалася закупівля худоби у здавачів.

3/ податковим повідомленням-рішенням № /0 визначено 20592,57 грн. податку з доходів фізичних осіб та 41185,14 грн. штрафних санкцій по даному податку.

Як стверджує інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту перевірки № 741/23-33486911 від 16.11.2006р. стало допущене підприємством порушення пп. 8.1.1. п. 8.1. ст. 8., пп.19.2. (а), п. 19.2. ст. 19. Закону "Про податок з доходів фізичних осіб", а саме встановлено неутримання податку з доходів у громадян, які одержали дохід від здачі сільськогосподарської продукції і які згідно інформації сільських рад користувались земельною часткою (паєм) в сумі 20592,57 грн..

Позивач проти доводів інспекції заперечив, посилаючись на те, що інформації сільських рад на підставі яких податковою інспекцією визначено підприємству зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб не можуть мати доказової сили, оскільки складені станом на 01.01.2005р. тобто станом на період, що не охоплений перевіркою

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, у зв’язку з наступним.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні", контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Законом 2181, шляхом прийняття податкових повідомлень –рішень та рішень про застосування штрафних санкцій в порядку передбаченому "Інструкцією про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби", затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України № 110 від 17.03.2001р. (п. 11 Інструкції) та п. 2.6. п. 2 "Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень–рішень", затверджений наказом ДПА України від 21.06.2001р. № 253, на підставі матеріалів перевірки, результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до "Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства" затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. розробленого відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні", в якому зазначаються чіткий зміст фактів порушення податкового та іншого законодавства та вказуються конкретні пункти, статті порушених норм законодавчих актів (пп. 1.6., 1.7. порядку).

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, доказом правомірності притягнення підприємства до відповідальності за порушення норм чинного законодавства є акт документальної перевірки, обов’язковість складання якого передбачена вищезазначеними нормативними актами.

Податкова інспекція, на підтвердження правомірності прийняття спірних рішень, посилається на акт перевірки № 741/23-33486911 від 16.11.2006р., який не може бути належним доказом, що підтверджує порушення підприємством норм чинного законодавства зазначених в рішеннях, оскільки:

1/ Щодо правомірності визначення підприємству зобов’язання та штрафних санкцій по податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення № /0 за порушення пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5. Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", то доводи відповідача є помилковими, оскільки:

- відповідно до пункту 5.1., пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу –це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат, з врахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 –5.7 ст. 5. даного Закону включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці. Отже, лише у тому разі, якщо у пп. 5.3 –5.7 ст. 5 даного Закону міститься пряма заборона щодо включення подібних витрат до валових витрат, таке включення кваліфікується як неправомірне.

До таких обмежень згідно пп. 5.3.1. Закону про прибуток віднесено, включення до валових витрат витрати на потреби не пов’язані з веденням господарської діяльності, якою згідно п. 1.32. ст. 1. даного закону є будь –яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, та пп. 5.3.9. –витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку. При цьому, не конкретизується які саме документи відносяться до розрахункових, платіжних та інших, вказуючи лише, що відсутність таких документів, позбавляє права платника податків включати понесені ним витрати до складу валових.

Згідно довідки Головного управління статистики в Тернопільській області № 07-18 від 10.05.2005р. Приватне підприємство "Фенікс ЛМ" включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України з присвоєнням йому ідентифікаційного коду 33486911, в якій діяльність підприємства, відповідно до Державного класифікатора України, затвердженого і введеного в дію наказом Держкомстандарту України від 22.10.1996 року № 441, віднесено до видів економічної діяльності під кодом (КВЕД) 51.11.0 –виробництво м’яса і субпродуктів, 51.12.0 –виробництво м'ясних продуктів, 51.23.0 – оптова торгівля живими тваринами.

В період, що перевірявся інспекцією, підтверджено здійснення підприємством зазначених видів діяльності, про що зазначено в акті перевірки.

При перевірці інспекцією не встановлено факту, що позивач придбав у фізичних осіб худобу не для здійснення господарської діяльності.

Так, позивачем в ІІІ-ІV кварталах 2005р. включено до валових витрат 107,5 тис. грн., що складають витрати пов’язані з виконанням господарських зобов’язань з купівлі –продажу великої рогатої худоби закупленої у фізичних осіб через Суб’єктів підприємницької діяльності –фізичних осіб Батринчук Є.О., Гащук Л.П., Домітряк І.Д., Домітряк І.Д., Якимишин В.Д. згідно договорів доручення від 01.06.2005р..

Укладені між сторонами договори, за своєю правовою природою, є договорами купівлі –продажу порядок укладення та виконання яких передбачений нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. (далі ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виконання сторонами укладених договорів, підтверджується актом перевірки № 741/23-33486911 від 16.11.2006р. та первинними бухгалтерськими документами, а саме: приймальними квитанціями на закупівлю худоби, птиці і кроликів в господарствах колгоспників, робітників, службовців і інших громадян.

Будь-яких посилань на те, що господарські зобов’язання, згідно приймальних квитанцій на закупівлю худоби, птиці і кроликів в господарствах колгоспників, робітників, службовців і інших громадян, на підставі яких підприємством проведено облік господарських операцій, не відповідають чинному законодавству, яке регулює порядок їх складання із зазначенням конкретного пункту, статті нормативного акту, як це передбачено пп. 2.3.2 п. 2.3. частини другої "Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", в акті перевірки не зазначено, а також не наведено додаткових обґрунтувань по даному питанню в процесі розгляду справи.

Отже, валові витрати Приватного підприємства "Фенікс ЛМ", вул. Залізнична, 7, с. Гадинківці, Гусятинського району, Тернопільської області, підтверджені первинними документами, які містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення, обов’язковість ведення яких передбачена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та виконанні у відповідності з "Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., а тому такі є достатніми для ведення бухгалтерського обліку та підтвердження понесених витрат.

При таких обставинах, податкова інспекція не довела належними доказами правомірність визначення підприємству податкового зобов’язання по податку на прибуток в сумі 26875 грн. та 12892,50 грн. застосованих штрафних санкцій, у зв’язку з чим податкове повідомлення –рішення підлягає скасуванню.

2/ Щодо правомірності прийнятого повідомлення-рішення № /0 то доводи податкової інспекції щодо проведеного донарахування 21147 грн. податку на додану вартість та 10573,50 грн. штрафних санкцій по даному податку є помилковими, оскільки:

- відповідно до п. 11.21. ст. 11. Закону про ПДВ (в редакції закону чинній в період охоплений перевіркою), сума ПДВ, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м’ясо та м’ясопродукцію, у повному обсязі спрямовується до 01.01.2007 року виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м’ясо в живій вазі. Встановлення порядку нарахування і використання зазначених коштів віднесено даною нормою закону до повноважень Кабінету Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України, на виконання п. 11.21. ст. 11. Закону про ПДВ, прийнято постанову від 12.05.1999 року № 805, якою затверджено "Порядок нарахування виплат, і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м’ясо в живій вазі" (далі Порядок).

Пунктом 5. Порядку встановлено, що оплата особистим селянським господарствам вартості проданих ними переробному підприємству молока та м'яса в живій вазі і виплата їм дотацій здійснюється готівкою безпосередньо з каси переробного підприємства або згідно з договорами доручення через сільськогосподарські підприємства, інші організації чи сільські (селищні) ради.

Відповідно до п. 4. Порядку приймання закупленого молока та м'яса в живій вазі від особистих селянських господарств здійснюється по квитанціях за формами ПК-2, ПК-3а, де окремим рядком зазначаються суми дотацій, що належать сільгосптоваровиробнику.

З матеріалів справи слідує, що підприємством через заготівельників –приватних підприємців Батринчук Є.О., Гащук Л.П., Домітряк І.Д., Домітряк І.Д., Якимишин В.Д. які діяли від імені та за рахунок підприємства, закуплено у фізичних осіб м’ясо в живій вазі.

Поданий податковою інспекцією на підтвердження своїх доводів запит в Державну податкову адміністрацію в Івано-Франківській області № 11781/7/23-227 від 12.10.2006р. та відповідь на нього № 3605/7/23-119/285 від 19.10.2006р. судом до уваги не приймаються, оскільки у як запитувана так і подана інформація складена станом на 01.01.2005р. тоді як період перевірки, згідно акту перевірки є 20.05.2005р. по 31.12.2005р..

Крім того як вбачається із матеріалів справи підприємством закуплено у фізичних осіб м’ясо в живій вазі: у Шпіндюк Ганни Михайлівни, як зазначено в квитанції № 000258 від 25.07.2005р., а не Галини Миколаївни, як зазначено в акті перевірки, місце проживання с. Замагора, Теребовлянського району, а не Замогора, як зазначено в акті; Стринадюк Олени Миколаївни, місце проживання с. Замагора, Теребовлянського район, а не Замогора, як зазначено в акті, а також в інформації ДПА Івано-Франківської області зазначено, що Стринадюк О.М. володіє земельною ділянкою та має у власності велику рогату худобу, а у акті перевірки відсутні такі відомості; Тепинюка Василя Васильовича, у запиті № 11781/7/23-227 від 12.10.2006р. направленому у Державну податкову адміністрацію в Івано-Франківській області зазначено Тепенюк Василь Васильович, а тому відповідно і у відповіді на запит зазначено, що Тепенюк В.В. не володіє великою рогатою худобою; Тепенюк Параски Федорівни, у запиті № 11781/7/23-227 від 12.10.2006р. направленому у Державну податкову адміністрацію в Івано-Франківській області відсутні відомості про витребування інформації щодо такої фізичної особи, відповідно і у відповіді на запит такі дані відсутні; Тепинюка Івана Федоровича, як зазначено в квитанції № 000075 від 11.10.2005р., а не Тепенюка Івана Федоровича як зазначено акті перевірки, а також у запиті № 11781/7/23-227 від 12.10.2006р. направленому у Державну податкову адміністрацію в Івано-Франківській області відсутні відомості про витребування інформації щодо такої фізичної особи, відповідно і у відповіді на запит такі дані відсутні; Текинюк Івана Васильовича, як зазначено у квитанції № 000039 від 16.06.2005р. та акті перевірки, а не Тепенюк Івана Васильовича, як зазначено у відповіді на запит № 3605/7/23-119/285 від 19.10.2006р.; Хімчак Ганни Василівни, як зазначено в квитанціях № 001065 від 05.10.2005р., № 000038 від 14.06.2005р., № 000052 від 27.09.2005р. та № 000238 від 26.11.2005р., а не Галини Василівни, як зазначено в акті перевірки, а також в запиті зазначено і Хімчак Ганна Василівна і Хімчак Галина Василівни, а у відповіді тільки Хімчак Ганна Василівна); Іллюк Марії Василівни, як зазначено в листі Кривопільської сільської ради № 42 від 20.10.2006р., а не Умак Марії Василівни, як зазначено в акті перевірки, а також у запиті № 11781/7/23-227 від 12.10.2006р. у зв’язку з чим у відповіді зазначено, що Умак не володіє земельною ділянкою та не має у власності великої рогатої худоби; Джоголюк Марії Миколаївни, як зазначено в квитанції № 000135 від 23.06.2005р. та підтверджено листом Кривопільської сільської ради № 42 від 20.10.2006р., а не Мирославівни, як зазначено в акті перевірки, запиті та у відповіді на запит; Ілларіонова Василини Василівни, яка згідно листа Кривопільської сільської ради № 42 від 20.10.2006р. вирощує у власному господарстві худобу, а у відповіді на запит ДПА в Івано-Франківській області повідомляє, що Ілларіонова В.В. не має у власності великої рогатої худоби; Рибарука Івана Васильовича, який згідно інформації сільської ради вирощує у власному господарстві худобу, а у відповіді на запит ДПА в Івано-Франківській області повідомляє, що немає у власності великої рогатої худоби; Хімчак Ганни Василівни, як зазначено в квитанції № 000311 від 09.08.2005р. та підтверджено листом Кривопільської сільської ради № 42 від 20.10.2006р., а не Хімчак Галини Василівни, як зазначено в акті перевірки та Хімчак Галини Мирославівнияк зазначено у запиті та відповіді на нього; Іллюк Марії Василівни, яка згідно листа Кривопільської сільської ради № 42 від 20.10.2006р. вирощує у власному господарстві худобу, а у відповіді на запит ДПА в Івано-Франківській області повідомляє, що немає у власності великої рогатої худоби; Гуцинюк Парасковії Кузьмівни, як зазначено в квитанції № 000034 та підтверджено листом № 42 від 20.10.2006р. Кривопільської сільської ради, а не Гуцинюк Парасковії Каземирівни, як зазначено в акті перевірки, запиті та відпоповіді на запит; Цехняк Оксани Василівни, як зазначено в квитанції № 001063 від 05.10.2005р. та підтверджено листом № 42 від 20.10.2006р. Кривопільскої сільської ради, а не Цехляк Оксани Василівни, як зазначено в акті перевірки, запиті та відповіді на запит; Літинського Миколи Миколайовича, який згідно листа № 42 від 20.10.2006р. Кривопільської сільської ради вирощує у власному господарстві худобу, а у відповіді на запит ДПА в Івано-Франківській області повідомляє, що Літинський М.М. немає у власності великої рогатої худоби.

Отже, причиною проведеного донарахування стали описки допущенні податковою інспекцією, та поверхнева перевірка даного питання без дослідження всіх даних, які ідентифікують особу –товаровиробника, у зв’язку з чим податкове повідомлення-рішення № /0 також підлягає скасуванню.

3/ Щодо правомірності прийнятого повідомлення-рішення № /0, яким визначено 20592,57 грн. податку з доходів фізичних осіб та 41185,14 грн. штрафних санкцій по даному податку то доводи податкової інспекції є помилковими, оскільки:

- згідно ст.ст. 22, 121 Земельного кодексу України земля сільськогосподарського призначення передається у власність та користування фізичним особам для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га (для ведення садівництва - не більше 0,12 га, для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,1 га) для виробництва, переробки та споживання сільськогосподарської продукції з метою задоволення особистих потреб.

Діяльність, пов'язана з вирощуванням (виробленням) сільськогосподарської продукції на цих земельних ділянках, не є підприємницькою. При цьому фізичні особи - власники (користувачі) таких земельних ділянок мають право продавати вирощену на них сільськогосподарську продукцію як підприємствам-виробникам, заготівельним організаціям, так і кінцевим споживачам - фізичним особам, які згідно із Законом про доходи не є податковими агентами.

Підпункт 4.3.36 пункту 4.3 статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" надає пільги платникам податку - власникам сільськогосподарської продукції щодо доходів, одержаних ними від відчуження сільськогосподарської продукції (включаючи продукцію первинної переробки), вирощеної (виробленої) на земельних ділянках, наданих їм для ведення особистого селянського господарства, якщо їх розмір не було збільшено в результаті отриманої в натурі (на місцевості) земельної частки (паю): будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибних ділянках), ведення садівництва та індивідуального дачного будівництва.

Аналізуючи вказану правову норму суд прийшов до висновку, що лише у разі коли громадянину для ведення особистого селянського господарства надано згідно зі ст. 121 Земельного кодексу України до 2-х га землі та цей розмір збільшено в результаті отриманої в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), одержаної при розпаюванні колективних господарств, то якщо такий громадянин фактично використовує для вирощування (вироблення) сільськогосподарської продукції, яка їм реалізовується, належні йому земельні частки (паї), то права на застосування пільги, обумовленої п.п. 4.3.36 п.4.3 ст.4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" він не має.

У тому ж разі, якщо громадянин фактично використовує лише надані йому в межах Земельного кодексу землі, а належні йому земельні частки (паї) здаються ним в оренду або обслуговуються (не використовуються взагалі), то такий громадянин має право на пільгу, передбачену зазначеною вище статтею Закону.

З наведених підстав в сукупності, суд погоджується із доводами суб'єкта господарювання про те, що саме лише збільшення земельних ділянок громадянам, в результаті отриманої в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), ще не свідчить про відсутність правових підстав для застосування пільги, передбаченої п.п. 4.3.36 п.4.3 ст.4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

В той же час, нез'ясування у встановленому порядку та спосіб того, на якій саме земельній ділянці була вирощена ВРХ реалізована позивачу, коли переліченими у акті громадянами пай отримано в натурі і чи використовується такий ними взагалі для вирощування с/г продукції чи здавався в оренду, тощо, вказує на те, що акт перевірки з даного приводу містить необґрунтовані дані та суб'єктивні припущення перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, а відтак не відповідає приписам п.п. 2.3.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, що затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 р. № 327 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005р. за № 925/11205.

При таких обставинах, податкова інспекція не довела належними доказами правомірність визначення підприємству податкового зобов’язання по податку на прибуток та штрафних санкціях, у зв’язку з чим податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

У відповідності до ст.. 94 КАС України підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 49, 51, 55, 70, 71, 94, 98, 138, 163 Кодексу адміністративного судочинства України господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Скасувати податкові повідомлення-рішення № /0, № /0 та № /0 прийняті 01.12.2006р. Державною податковою інспекцією у Гусятинському районі, вул. Суходільська, 2а, смт. Гусятин, Гусятинського району, Тернопільської області.

3. Повернути Приватному підприємству "Фенікс ЛМ", вул. Залізнична, 7, с. Гадинківці, Гусятинського району, Тернопільської області 85 грн. державного мита з державного бюджету.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя