ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.05.08 р.                     Справа № 44/79пд

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „ПОГ І БП” (представник Гуляєв О.О. довіреність № 02/17-506 від 05.05.08 року) до регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області (представник Маркуц Г.В., довіреність 22 від 04.03.08 року), про внесення змін до договору купівлі-продажу № 3648 від 21.01.00 року шляхом викладення пункту 5.4 розділу 5 „Обов’язки покупця” у наступній редакції „...завершити будівництво та ввести об’єкт в експлуатацію до 01.01.12 року із збереженням первісного призначення...”, –

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ПОГ І БП” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області (далі – Фонд) про внесення змін до договору купівлі-продажу об’єкту незавершеного будівництва 16-поверхового 63-квартирного житлового будинку, розташованого за адресою 83005, місто Донецьк, вулиця Купріна 10а № 3648 від 21.01.00 року (далі – Договір) шляхом викладення пункту 5.4 розділу 5 „Обов’язки покупця” у наступній редакції „...завершити будівництво та ввести об’єкт в експлуатацію до 01.01.12 року із збереженням первісного призначення...”. Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на внесенні після підписання Договору численних законодавчих змін у порядок введення житлових споруд в експлуатацію та у будівельні норми та правила, які визначають перелік технічних вимог до житлових споруд, що унеможливило вчасне (до 01.01.08 року) введення Товариством в експлуатацію об’єкту незавершеного будівництва 16-поверхового 63-квартирного житлового будинку, розташованого за адресою 83005, місто Донецьк, вулиця Купріна 10а (далі – Будинок).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Фонду заперечив проти позову, зазначивши, що на строк введення Будинку в експлуатацію вже продовжувався з 01.01.05 року до 01.01.08 року, наразі позивачем не вжито вичерпних заходів щодо виконання вказаних умов Договору не зважаючи на те, що згідно статті 19 Закону України „Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва” строки введення Будинку в експлуатацію є обов’язковою істотною умовою Договору, порушення якої є підставою для розірвання Договору.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 15 до 20 травня та з 20 до 21 травня 2008 року.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки продавця Фонду та покупця Товариства, суд дійшов висновку, що укладена між сторонами угода за своїм змістом та своєю правовою природою є договором купівлі-продажу майна державної форми власності, який підпадає під правове регулювання норм статей 224-240 ЦК УРСР, статей 655-697 ЦК України та приписів розділу V Закону України „Про приватизацію державного майна”.

Таким чином, в силу статті 240 ЦК УРСР, статті 655 ЦК України, статті 27 Закону України „Про приватизацію державного майна”, а також розділів 1 та 2 Договору, продавець Фонд зобов’язався передати у власність покупця Товариства державне майно Будинок, а Товариство зобов’язалося прийняти цей майновий об’єкт і сплатити за нього грошову суму 1’000 грн.

Договір укладено на Донецькій товарній біржі, що в силу статті 15 Закону України „Про товарну біржу”, знімає необхідність його нотаріального посвідчення, передбаченого приписами частини 4 статті 27 Закону України „Про приватизацію державного майна”.

Пунктом 5.4. Договору серед інших обов’язків Товариства визначено і обов’язок ввести Будинок в експлуатацію до 2005 року, тобто не пізніше 31.12.04 року. Додатковою угодою до Договору від 08.10.04 року сторони відстрочили термін введення будинку в експлуатацію до 01.01.08 року. Належним та допустимим доказом введення нерухомості в експлуатацію згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.04 року № 1243 „Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів” є акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкту, підготовлений державною приймальною комісією, та який свідчить про готовність до експлуатації об’єктів нового будівництва та їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог і вихідних даних на проектування, втім позивач не надав суду акт прийняття до експлуатації закінченого будівництвом спірного об’єкту.

Нормами частини 1 статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми статті 652 ЦК України визначають право учасника Договору на зміну його умов у разі, коли істотно змінюються обставини, якими сторони керувалися при укладенні Договору. Після моменту підписання Договору набрали законної сили декілька підзаконних нормативних актів, які докорінно змінили правила введення Будинку в експлуатацію та вимоги, які ставляться до житлових споруд, а саме:

·          постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.04 року № 1243 „Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів”;

·          постанова Кабінету Міністрів України від 11.04.04 року № 483 „Про порядок затвердження інвестиційних програм та проектів будівництва і проведення їх комплексної державної експертизи”;

·          ДБН А.2.2-3-2004 „Склад, порядок оформлення, узгодження та затвердження проектної документації для будівництва”;

·          ДБН В.2.2-15-2005 „Житлові споруди. Основні положення”;

·          ДБН В.1.1-7-2002 „Пожежна безпека об’єктів будівництва”.

Означені нормативні документи істотно змінили умови будівництва спірного об’єкту, зокрема, внаслідок їх прийняття позивач був змушений вживати додаткові заходи щодо необхідних погоджень процедури прийняття в експлуатацію в різних контролюючих органах.

Таким чином, обставини, якими керувалося Товариство при укладенні Договору, зокрема, обставини, які стосуються порядку введення в експлуатацію Будинку та конструктивного складу цієї споруди – істотно змінилися, причому у ситуації, що склалася, є наявними всі необхідні передумови для внесення змін до Договору за рішенням суду, передбачені частиною 2 статі 652 ЦК України – в момент укладення Договору сторони виходили з того, що така зміна обставин, як зміна порядку введення Будинку в експлуатацію та необхідність його додаткової перебудови – не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, подальше виконання Договору в існуючій редакції порушить співвідношення майнових інтересів сторін, а також із суті Договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Суд також бере до уваги й той факт, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Донецьку ради від 26.12.07 року № 539/1 в порядку частини 2 статті 18 Закону України „Про основи містобудування” Товариству було надано погодження на продовження строку спорудження та введення в експлуатацію Будинку.

В порядку частини 2 статті 188 ГК України 19.12.07 року Товариство листом № 19/12/07-33 повідомило Фонд про намір змінити умови пункту 5.4 Договору та пролонгувати строк введення Будинку в експлуатацію, додаючи при цьому техніко-економічне обґрунтування вказаного продовження, проект додаткової угоди тощо. Відповіді на вказану пропозицію Товариство у двадцятиденний строк не отримало, тому позивач отримав згідно частини 4 статті 188 ГК України право на звернення до суду з позовом про внесення до пункту 5.4 Договору відповідних змін.

З огляду на наведене, позовні вимоги щодо внесення змін до Договору є цілком обґрунтованими доказової та з правової точки зору, через що підлягають задоволенню.

Враховуючи вказане, суд вважає, що причиною виникнення спору є порушення Фондом норм ЦК України, які регулюють порядок внесення змін до договорів через істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при їх укладенні.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача.

На підставі означених норм національного матеріального права, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „ПОГ І БП” до регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області про внесення змін до договору купівлі-продажу № 3648 від 21.01.00 року шляхом викладення пункту 5.4 розділу 5 „Обов’язки покупця” у наступній редакції „...завершити будівництво та ввести об’єкт в експлуатацію до 01.01.12 року із збереженням первісного призначення...”.

Внести зміни до договору купівлі-продажу № 3648 від 21.01.00 року шляхом викладення пункту 5.4 розділу 5 „Обов’язки покупця” у наступній редакції „...завершити будівництво та ввести об’єкт в експлуатацію до 01.01.12 року із збереженням первісного призначення...”.

Стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю „ПОГ І БП” суму сплаченого державного мита 85 грн.

Стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю „ПОГ І БП” витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області