Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2008 р.
Справа № 38/04-08

Колегія суддів у складі:

головуючого судді
Шепітько І.І., судді Камишевої Л.М., судді Лакізи В.В.

при секретарі
-Погребняк А.М.

за участю

прокурора
-Мамедова Р.Г. за дорученям № 1002 від 11.03.2008 року

представників
сторін:

позивача
-Мартишко І.В. за дорученням № 3/7 від 24.12.2007 року

відповідача
-Селіної О.С. за дорученням № 626 від 05.06.2008 року

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційне
подання прокурора (вхідний № 984Х/1-32) на рішення господарського суду
Харківської області від 26 березня 2008 року по справі

за
позовом Заступника
військового прокурора Центрального регіону України, м.Київ в інтересах держави
в особі Головного управління внутрішніх військ МВС України, м.Київ

до
Статутного
територіально-галузевого об'єднання «Південна залізниця», м.Харків

про стягнення збитків на суму 130386,75
грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської
області від 26 березня 2008 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя
Мамалуй О.О., суддя Мінаєва О.М., суддя Жельне С.Ч.) в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Заступник військового прокурора
Центрального регіону України з рішенням господарського суду першої інстанції не
погодився, подав апеляційне подання, в якому просить рішення господарського
суду Харківської області від 26 березня 2008 року скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування обставин
справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права. Вказує на те, що місцевий господарський суд не дослідив
Реєстр підприємств, які планують інвестування коштів у будівництво житла для
військовослужбовців внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України,
який є доказом виникнення зобов'язань відповідача з інвестування житла у с.
Засулля Лубенського району Полтавської області.

Представник позивача  повністю підтримав доводи апеляційного
подання, просить його задовольнити, рішення господарського суду Харківської
області від 26 березня 2008 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

У
запереченнях на апеляційне подання відповідач зазначає, що апеляційне подання
не підлягає задоволенню з тих підстав, що оскаржене рішення прийняте при
повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і
відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. На цій
підставі просить рішення господарського суду Харківської області від 26 березня
2008 року залишити без змін, а апеляційне подання залишити без задоволення.
Вказує на те, що предметом угоди №43 від 12.03.1997 року, укладеної між
Головним управлінням Командуючого Національною гвардією України та Державним
підприємством магістральних нафтопроводів „Дружба" є участь інвестора у
будівництві житлових будинків по вул. Тролейбусній в м. Львові. В інвестиційних
угодах, які укладені позивачем в подальшому місце зведення об'єкту будівництва
не змінювалося.

02
червня 2008 року апеляційне подання по справі слухалося по суті, у судовому
засіданні оголошено перерву до 06 червня 2008 року.

Заслухавши
прокурора та представників сторін, дослідивши викладені в апеляційному поданні
доводи, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки
судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським
судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила
наступне.

З
матеріалів справи вбачається, що Заступник військового прокурора центрального
регіону України звернувся до господарського суду Харківської області в
інтересах держави в особі Головного управління внутрішніх військ МВС
України  з позовом про зобов'язання
«Південну залізницю»виконати свої зобов'язання по договору щодо оформлення і
передачі ГУВВ МВС України документації на квартиру за адресою м.Лубни, сел.
Засулля, вул. Жовтнева,42.

29.02.2008
року прокурор подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просив стягнути із
Статутного територіально-галузевого об'єднання „Південна залізниця" суму
збитків у розмірі 130386,75 грн. Ця заява прийнята господарським судом до
розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що
12.03.1997 року між Головним управлінням командуючого Національною гвардією
України (замовник) та Державним підприємством магістральних трубопроводів
„Дружба" (інвестор) укладено Договір № 43 про інвестування будівництва та
придбання житла для військовослужбовців національної гвардії України (
а.с.16-17). Відповідно до п.1.1 Договору його предметом є участь інвестора в
будівництві житлових будинків в мікрорайоні по вул. Тролейбусній в м. Львові на
суму 2000000 грн., в тому числі п'ятиповерхового 90-квартирного житлового
будинку в сумі 500 тис.грн. Згідно з п.1.3 Договору термін вводу 90-кв.
житлового будинку 4 квартал 1997 року.

Додатковою угодою № 72 від 12 травня
1998 року до Договору № 43 від 12.03.1997 року ( а.с.18) термін дії договору
продовжено до 31.12.2001 року. Відповідно до п.2 угоди Інвестор забезпечує
перерахування коштів, передачу матеріальних активів на будівництво житла для
військовослужбовців в м. Львові по вул. Тролейбусній, 16, або передає готову
будівельну продукцію (цеглу орієнтовно на суму 500000 грн. щорічно). У п.3
угоди зазначено, що загальний обсяг матеріальних активів, що передаються
Інвестором до 01.01.2002р. на будівництво житла для військовослужбовців орієнтовно
складає 52400000 грн.

24
вересня 2001 року між Головним управлінням внутрішніх військ МВС України
(замовник), Державним акціонерним товариством „Магістральні трубопроводи
„Дружба" (інвестор) та Виробничим об'єднанням "Зоря" (новий
інвестор) укладено Договір № 272 на завершення виконання інвестиційної
угоди  № 43 від 12.03.1997 року  та додаткової угоди від 12.05.1998 року новим
інвестором ( а.с.10). Відповідно до п.2.1 Договору,  враховуючи що інвестор не може завершити
виконання своїх зобов'язань за Угодою № 43 про інвестування будівництва житла в
повному обсязі, з метою виконання програми будівництва, сторони, за взаємним
погодженням і за ініціативою замовника та враховуючи вимоги постанови Кабінету
Міністрів України № 568 від 27.04.1998р., прийшли до згоди про часткове
покладення виконання зобов'язань інвестора за угодою № 43 на нового інвестора.

20
грудня 2001року між Головним управлінням внутрішніх військ МВС України
(замовник), виробничим об'єднанням "Зоря" (інвестор) та Дочірнім
підприємством „Вільногорський державний гірничо-металургійний комбінат"
(новий інвестор) укладено Договір делегації № 636 ( а.с.13). Відповідно до п.1
Договору ВО „Зоря" передає, а Дочірнє підприємство „Вільногорський
державний гірничо-металургійний комбінат" приймає на себе зобов'язання
першого у розмірі 10000000, грн. і стає боржником за договором №272 від
24.09.2001року.

17
грудня 2002 року між Головним управлінням внутрішніх військ МВС України
(замовник), ДП „Вільногорський державний гірничо-металургійний комбінат"
(інвестор) та Південною залізницею (новий інвестор) укладено Договір делегації
№ 127 ( а.с.8). Відповідно до п. 1 цього договору ДП „Вільногорський державний
гірничо-металургійний комбінат" (інвестор) передає, а Південна залізниця (
новий інвестор) приймає на себе зобов'язання першого і стає боржником по Угоді
№ 636 в частині 7780000 грн.

Прокурор
та позивач стверджують, що збитки у розмірі 130386,75 грн. виникли на підставі
вищезазначених договорів у зв'язку з непередачею відповідачем однієї квартири,
а саме кв. № 34 в будинку № 42 по вул. Жовтнева в с. Засулля Лубенського
району, Полтавської області.

При
дослідженні вищезазначених договорів колегією сіддів встановлено, що  предметом Договору інвестування № 43 є участь
інвестора в будівництві житлових будинків в мікрорайоні по вул. Тролейбусній,
16 в м. Львові, на виконання чого інвестор був зобов'язаний забезпечити
перерахування коштів, передачу матеріальних активів на будівництво житла, або
передавати замовнику готову будівельну продукцію (цеглу орієнтовно на суму
500000 грн. щорічно). При укладанні наступних договорів предмет Договору
№ 43 не змінювався.

За
таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що Договором № 43 від
12.03.1997року та додатковою угодою до нього № 72 від 12.05.1998 року не
встановлено зобов'язання відповідачем інвестувати квартири в будинку № 42 по
вул. Жовтнева в с. Засулля Лубенського району Полтавської області.

Твердження
позивача про те, що доказом виникнення зобов'язань відповідача з інвестування
житла у с. Засулля Лубенського району Полтавської області є реєстр підприємств,
які планують інвестування коштів у будівництво житла для військовослужбовців
внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України є безпідставним.

З
листа № 3/23/1-П/791 від 25.12.2002 року ( а.с.116) вбачається, що Реєстр (
а.с.117), який надсилався Державній податковій адміністрації у Харківській
області,  підписаний та затверджений
посадовими особами позивача, з відповідачем не узгоджувався. У п.2.1.1.1 Реєстру
зазначено, що інвестор Південна залізниця планує інвестування коштів у регіони
м.Київ та область, м.Полтава та область, м.Кривий ріг та Вінницька область з
обсягом інвестицій 7780 тис.грн.

Наведене
свідчить про те, що Реєстр не є додатком до вищеперелічених договорів
інвестування та узгодженням конкретної адресу об'єкту інвестування.

Відповідно
до положень постанови Кабінету Міністрів України № 568 від 27.04.1998 року,
замовник інвестицій після передачі інвестицій надає інвестору довідку про
фактично здійснені інвестиції на будівництво житла для військовослужбовців та
членів їх сімей.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач видав відповідачу довідку № 505 за
грудень 2002 року про цільове використання інвестицій на будівництво житла для
військовослужбовців та членів їх сімей, в якій зазначено, що з червня 1997 року
по грудень 2002 року фактично здійснено інвестицій в розмірі 8816541,47
грн.
Крім того слід зазначити, Акт прийому-передачі квартир від 17 грудня
2002 року спростовує ствердження позивача про те, що квартири він отримав не в
повному обсязі.

Відповідно
до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На
підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не
надано доказів подальшого узгодження сторонами предмету інвестування,  виникнення зобов'язань відповідача з
інвестування житла в будинку № 42 по вул. Жовтнева в с. Засулля Лубенського району
Полтавської області та окрема кв.34, факту неотримання позивачем квартир в
повному обсязі та доказів порушення відповідачем умов Договору № 43 від
12.03.1997 року.

Відповідно
до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати
за звичайних обставин, якби її право  не
було порушено.

Статтею
611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення
зобов"язання настають правові наслідки, зокрема, у  вигляді відшкодування збитків.

Згідно
зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов"язання,
має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов"язання, доказується кредитором.

Відповідно
до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання  або
установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати  завдані  цим
збитки  суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються  витрати,
зроблені  управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які  управнена
сторона  одержала  б
у  разі  належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У ч. 1 ст. 225
Господарського кодексу України зазначено, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена
відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала   збитків, мала  право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди
у випадках, передбачених законом.

Цивільно-правова
відповідальність за завдання майнової шкоди наступає за наявності цивільного
правопорушення, яке складається з наступних елементів: наявність майнової
шкоди, протиправна поведінка (дії чи бездіяльність) заподіювача, причинний
зв"язок між протиправною поведінкою та
майновою шкодою, вина.

За
загальним правилом, з урахуванням статті 33 Господарського процесуального
кодексу України, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України позивач
повинен довести наявність збитків (їх розмір), порушення зобов'язання
заподіювачем та причинний зв"язок між ними.

Проте,
на думку колегії суддів ні у суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції
не довів наявність та розмір збитків, завданих йому порушенням відповідачем
зобов'язань.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області  від  26
березня 2008  року прийняте без порушень
норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для його
скасування та задоволення апеляційного подання прокурора.

Керуючись
ст.ст.  99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Апеляційне подання прокурора залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської
області від 26 березня 2008  року у
справі № 38/04-08 залишити без змін.

Головуючий суддя              (підпис)                                     Шепітько
І.І.

суддя            (підпис)                                       Камишева Л.М.

суддя            (підпис)                                        Лакіза В.В.

Постанову
підписано 11 червня 2008 року.