ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2008 р.

№ 20/246

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А.( головуючого ),

Вовка І.В.,

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу

Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року

у справі за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт"

про

стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У липні 2006 року позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 6654,22 грн., пені в сумі 1680,68 грн., штрафу в сумі 465,80 грн., інфляційних сум 1297,04 грн. і 3% річних у сумі 399,44 грн. у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договором № 27-7-681-06/03-4161-ТЕ-9 від 30.12.2003 року з оплати за поставлений природний газ протягом січня-грудня 2004 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач збільшив заявлені вимоги щодо сум, нарахованих за ст. 625 ЦК України та просив стягнути з відповідача інфляційні суми 2991,41 грн. і 3% річних у сумі 686,90 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.02.2008 року в позові відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано частково та задоволено позов про стягнення заборгованості в сумі 6654,22 грн., пені в сумі 1680,68 грн., штрафу в сумі 465,80 грн., інфляційних сум 2503,76 грн. і 3% річних у сумі 686,90 грн., а в частині вимог про стягнення інфляційних сум 487,65 грн. відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняту ним постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що між сторонами було укладено договір № 27-7-681-06/03-4161-ТЕ-9 від 30.12.2003 року, за умовами якого позивач зобов’язався поставити природний газ протягом 2004 року, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити за поставлений природний газ.

За актом приймання-передачі позивач на виконання зазначеного договору передав, а відповідач прийняв на протязі січня-грудня 2004 року природний газ в обсязі 591,640 тис. куб. м. вартістю 124244,45 грн.

Листом від 08.09.2004 року № Б-385 відповідач просив позивача здійснену в 2002 році оплату в сумі 22946,45 грн. за договором від 19.06.2001 року № 02-500-48 (01)-Т/25-7/401 зарахувати в рахунок оплати за поставку газу, зокрема, в 2004 році за договором від 30.12.2003 № 27-7/681-06/03-4161-ТЕ-9.

Предметом даного судового розгляду є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, пені, штрафу, інфляційних сум та 3% річних у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договором з оплати за поставленим природний газ.

Відповідно до вимог ст. 601 ЦК України зобов’язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред’явленням вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Проте, висновок апеляційного господарського суду про відхилення доводів відповідача про припинення зобов’язання за спірною заборгованістю зарахуванням зустрічних однорідних вимог, яке було здійснено за його заявою, не грунтується на матеріалах справи та вимогах зазначеної норми матеріального права.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії відповідача свідчать про дотримання ним умов, визначених законом необхідних для припинення зобов’язання зарахуванням зустрічних вимог, і це обгрунтовується матеріалами справи та вимогами закону.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв’язку з недоведеністю грунтується на встановлених обставинах та нормах матеріального права.

За таких обставин, постанову апеляційного господарського суду не можна визнати законною й обгрунтованою, і тому вона підлягає скасуванню, а законне й правильне по суті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року скасувати, а рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2008 року залишити без змін.

Головуючий суддя П.Гончарук

Судді                                                                                            І.Вовк

Л. Стратієнко

дп