ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2008 року Справа № 26/411-07(18/407-07)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Науменко І.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 02.06.2008р. № 258)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Педан Олександр Олександрович, головний юрисконсульт, довіреність №1257 від 03.05.06;

відповідача - Халаім Андрій Володимирович, довіреність № 3826-П_П від 01.09.05;

третьої особи (1) –Жилкін Володимир Володимирович, довіреність № 924 від 06.04.07;

третьої особи (2) –Мовчан Дмитро Валентинович, довіреність № 01-01/10 від 09.01.08;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008 року

у справі № 26/411-07 (18/407-07)

за позовом Промінвестбанку в особі філії “Відділення Промінвестбанку в м.Мукачево Закарпатської області”, Закарпатська область, м.Мукачево

до закритого акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк”, м.Дніпропетровськ

третя особа/1 –підприємець Фозекош Степан Степанович, Закарпатська область, м.Виноградів

третя особа/2 –Державне підприємство “Інформаційний центр” Міністерства юстиції, Закарпатська Філія, м.Ужгород

про визнання недійсним договору

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. (суддя Камша Н.М.) по справі № 26/411-07 (18/407-07) за позовом Промінвестбанку в особі філії “Відділення Промінвестбанку в м.Мукачево Закарпатської області” до закритого акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” м.Дніпропетровськ (далі –ЗАТ КБ “Приватбанк”) за участю третіх осіб: підприємець Фозекош Степан Степанович, м.Виноградів Закарпатської області (третя особа-1), Державного підприємства “Інформаційний центр” Міністерства юстиції, Закарпатська Філія (третя особа-2) про визнання недійсним договору позов було задоволено та визнано недійсним договір застави від 16.05.2005р. –автобуса VANHOOL 16.190, державний номер 08358-РЕ, 1994 року випуску, двигун V –10690, шасі Т815027DA15338, укладений 16.05.2005р. між ЗАТ КБ “Приватбанк” та Романовичем Іваном Івановичем, м.Мукачево Закарпатської області та зобов’язано ЗАТ КБ “Приватбанк” виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 23.09.2005р. № 2419736; стягнено з відповідача на користь позивача 170 грн. витрат по держмиту, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що договір застави укладений в забезпечення виконання зобов’язань по поверненню кредитних коштів, укладений з позивачем раніше, ніж договір застави того ж майна, що був укладений з відповідачем; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.1, 11, 18 Закону України “Про заставу”, ст.ст.203, 215 ЦК України, ст..44 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржує в апеляційному порядку на предмет невідповідності нормам матеріального та процесуального права відповідач по справі –ЗАТ КБ “Приватбанк” м.Дніпропетровськ, також посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, матеріалам, обставинам справи, оскільки:

- господарським судом не взято до уваги, що позивач не мав права звернення до господарського суду з позовом про визнання договору застави недійсним;

- господарським судом порушено ст.ст.14, 23 Закону України “про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”, оскільки пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації;

- господарським судом не взято до уваги відомості про наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна двох записів про реєстрацію обтяжень –23.09.2005р. та 10.04.2006р.; а посилання позивача на запис від 23.05.2008р. є необґрунтованим, оскільки його було вилучено і він втратив чинність;

- господарським судом безпідставно не було залучено до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М., яким був посвідчений оспорюваний договір, всупереч ч.3 ст.27 ГПК України за цим клопотанням господарським судом не було винесено ніякої ухвали;

- господарським судом порушено ч.5 ст.43 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”, оскільки відповідач не наділений таким правом;

- господарським судом було порушено ст..49 ГПК України та стягнуто необґрунтовано державне мито по двом вимогам немайнового характеру 170 грн., замість 85 грн.

У відзивах на апеляційну скаргу позивач, третя особа-1, третя особа-2 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

23.05.2003 року між позивачем та Романовичем І.І. було укладено договір застави автобуса моделі VANHOOL 16.190, 1994 року випуску, двигун V- 10690, шасі Т815027 DA15338, для забезпечення вимог позивача, які випливали з кредитного договору № 1-6/2003 від 31.03.2003 р., про повернення кредиту у розмірі 360 тис. грн. (а.с.8-10, т.1).

23.05.2003 року в Державному реєстрі застав рухомого майна зареєстрована застава вище значеного автобуса під номером 1594-288, що підтверджується Витягом від 23.05.2003 р., наданим реєстратором –Державним підприємством “Інформаційний центр” Мін’юсту України, Закарпатською філією. Як вказано у витязі, запис про реєстрацію застави дійсний до 22.05.2008 р. (а.с.16-20, т.1).

Відповідно до пункту 4.1.2 договору Романович І.І. був зобов’язаний не відчужувати майно у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов’язаннями з боку третіх осіб (не передавати в оренду) без отримання попередньо письмової згоди на це від заставодержателя (а.с.9, т.1).

11.02.2004 р. Романович І.І. без згоди заставодержателя на підставі біржового договору № 308498 продав заставлений автобус підприємцю Фозекошу С.С. (а.с.14, т.1).

13.05.2005 р. Романович І.І. уклав кредитний договір з відповідачем по даній справі на суму 17 тис. доларів США і в забезпечення виконання зобов’язань по договору передав у заставу автобус VANHOOL 1994 року випуску, двигун V- 10690, шасі Т815027 DA15338, що підтверджується копією договору застави рухомого майна 16.05.2005 р , наданого відповідачем у судове засідання 03.03.2008 р. (а.с.4-8, т.2).

23.09.2005 року відповідач зареєстрував своє обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 2419736 (а.с.8, т.2).

Як вбачається із пояснень представників обох сторін, матеріалів справи 13.12.2005 р. Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області по справі № 2-5624/05 за позовом Фозекоша Степана Степановича, Фозекош Лесі Романівни до Промінвестбанку, ( треті особи –ДП “Інформаційний центр та АППБ “Аваль”) визнав за позивачами по цій справі право власності на автобус, придбаний у Романовича І.І., Цим же рішенням визнано недійсним договір застави № 1-6/203 від 25.05.2003 р., укладений між Промінвестбанком та приватним підприємцем Романовичем І.І. та зобов’язано Закарпатську філію ДП “Інформаційний центр” Мін’юсту України виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про об’єкт обтяження, зареєстрований 23 травня 2003 р. за № 1594-288.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2006 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 грудня 2005 року змінено, у задоволенні позову в частині визнання договору застави від 23.05.2003 р. недійсним –відмовлено, решту позовних вимог задоволено, визнано за Фозекошем С.С. та Фозекош Л.Р. право спільної сумісної власності на вище означений автобус, зобов’язано Закарпатську філію державного підприємства “Інформаційний центр” виключити цей транспортний засіб з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (запис № 1594-288 від 23.05.2003 р.).

Ухвалою Верховного Суду України від 16.05.2007 р. рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13.12.2005 р. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 02.02.2006 р. –скасовані, провадження у справі –закрито. Таким чином, запис в Державному реєстрі застав рухомого майна від 23.05.2003 р. № 1594-288 є чинним (ксерокопія ухвали Верховного Суду України від 16.05.2007р. залучена до матеріалів цієї справи).

За позовом Промінвестбанку до приватних підприємців Романовича І.І. та Фозекоша С.С. згідно з рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.09.2006 р. у справі № 6/87 визнано недійсним біржовий договір за реєстраційним № 308498 від 11 лютого 2004 року купівлі-продажу транспортного засобу - автобуса VANHOOL 16.190,державний номер 08358-РЕ, 1994 року випуску, двигун V- 10690, шасі Т815027 DA15338, із застосуванням правових наслідків, передбачених ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України. Зазначене судове рішення набрало законної сили, судами апеляційної та касаційної інстанції залишено без змін, що визначається обома сторонами, не спростовується відповідними доказами згідно зі ст..33 ГПК України.

Відповідно до ст.ст.1, 11 Закону України “Про заставу” (в редакції Закону України від 27.04.2007р. № 997-V) застава-це спосіб забезпечення зобов’язань, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов’язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст..18 цього Закону наступні застави вже заставленого майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом та попередніми договорами застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов’язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя (попередніх заставодержателів) зберігає силу.

Аналогічні положення щодо застави майна передбачені ст.ст. 572,583,588 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недодержання цієї вимоги в момент вчинення правочину є підставою недійсності правочину (ч.1ст.215 ЦК України).

Оскільки договір застави від 23 травня 2003 року № 1-6/2003 у пункті 4.1.2 зобов’язував заставодержателя не відчужувати заставлене майно у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов’язаннями з боку третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від заставодержателя, докази протилежного в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України не надавались судам обох інстанцій при розгляді справи, відсутні в матеріалах справи, предмет застави згідно з договором від 16.05.2005р. було передано в наступну заставу без згоди попереднього заставодержателя –позивача, то господарський суд Дніпропетровської області дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання угоди недійсною; оскільки, будь-які дії за оспорюванню угодою сторонами не було здійснено, докази протилежного відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України судам обох інстанцій, то правові наслідки недійсності правочину (ст..216 ЦК України) судом не було застосовано.

Щодо доводів скаржника про відсутність права на позов у позивача, то ці доводи не приймаються, оскільки укладанням оспорюваної угоди були порушені права та законні інтереси позивача в розумінні ст..1 ГПК України.

Доводи скаржника про порушення норм процесуального права, зокрема, ст.ст.26, 27 ГПК України, не приймаються в силу ч.2 ст.104 ГПК України, а також з урахуванням того, що матеріали справи не містять жодної заяви будь-кого з третіх осіб щодо самостійних вимог на предмет спору.

Щодо доводів скаржника про безпідставність задоволення вимог щодо зобов’язання відповідача здійснити певні дії, то ці доводи не приймаються, оскільки ДП “Інформаційний центр” Міністерства юстиції України було залучено в якості третьої особи, а не відповідача, а господарським судом зроблено правильний висновок щодо обґрунтованості вимог позивача про зобов’язання відповідача вчинити певні дії по виключенню запису від 23.09.2005р. із Державного реєстру обтяжень рухомого майна, тобто такий запис повинно бути вилучено саме на підставі виконання судового рішення (ст..43 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень”).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. по справі № 26/411-07 (18/407-07) –залишити без змін; а апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” м.Дніпропетровськ –залишити без задоволення.

Головуючий                               О.М. Виноградник

Судді                               Л.М.Білецька

І.М.Науменко