ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 17/340

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Європейське консалтингове агентство", м. Київ,

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008

зі справи № 17/340

за позовом державного підприємства "Лужанський експериментальний завод" (далі –Підприємство), смт Лужани Кіцманського району Чернівецької області,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Європейське консалтингове агентство" (далі –Товариство)

про примусове виконання обов'язку в натурі,

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився,

відповідача –Долинка О.А.,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про примус Товариства до виконання ним договірних зобов’язань.

Рішенням названого суду від 06.12.2007 (суддя Кролевець О.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 (колегія суддів у складі: Отрюх Б.В. –головуючий, судді Тищенко А.І., Верховець А.А.), позов задоволено частково та зобов'язано Товариство виконати договірні зобов’язання в натурі шляхом розміщення в мережі Інтернет на порталі "Державні закупівлі України" (www.zakupivli.com) за встановленою формою оголошення про проведення закупівлі товарів –850 тонн кислоти соляної, 10 000 тонн меляси бурякової та автомобіля легкового "Шкода-Супер Б 1,8". В іншій частині позову відмовлено.

Прийняті судові рішення в частині задоволення позову мотивовано невиконанням Товариством відповідної частини договірних зобов’язань, а в частині відмови - недоведеністю позивачем своїх вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати внаслідок її прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального права та припинити провадження зі справи. Своє прохання скаржник мотивує припиненням договірних зобов’язань внаслідок розірвання відповідного договору.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 15.05.2006 Підприємством і Товариством (власником Інформаційної системи в мережі Інтернет "Портал "Державні закупівлі України" (www.zakupivli.com) укладено договір № 39-К (далі –Договір), за умовами якого Підприємство доручає, а Товариство бере на себе зобов'язання відносно надання інформаційних послуг щодо забезпечення розміщення інформації в інформаційній системі в мережі Інтернет;

- відповідно до пункту 4.1 Договору Товариство на замовлення Підприємства розміщує на згаданому порталі інформацію щодо закупівель товарів, робіт і послуг, визначених цим пунктом Договору, а також оприлюднює інші документи, які Підприємство бажає розмістити на порталі;

- згідно з пунктом 4.2 Договору Підприємство надсилає, а Товариство приймає інформацію щодо закупівель товарів, робіт і послуг для її розміщення на порталі та присвоює відповідний код, про що надсилає замовнику (Підприємство) повідомлення. Замовник має можливість отримати код особисто;

- пунктом 4.4.1 Договору передбачено обов’язок Товариства своєчасно та якісно надавати інформаційні послуги відповідно до пункту 1.1 Договору;

- відповідно до пункту 6.1 Договору строк його дії - один рік з дня підписання;

- згідно з пунктом 6.2 Договору він був пролонгований на тих же умовах на такий же строк, оскільки жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону за один календарний місяць до закінчення строку дії Договору про припинення його дії;

- пунктом 7.5 Договору передбачено, що Товариство має право в односторонньому порядку розірвати Договір, попередивши письмово Підприємство не пізніше ніж за один календарний місяць до дати розірвання договору;

- Товариство повідомило позивача про розірвання Договору з 30.11.2007, що підтверджується листом від 19.10.2007 (а.с. 85);

- позивач направляв відповідачеві рекомендованими листами оголошення про проведення закупівлі товарів: 850 тонн кислоти соляної, 10 000 тонн меляси бурякової та автомобіля легкового "Шкода-Супер Б 1,8", а також технічні вимоги до них (а.с. 49-63);

- відповідач зобов'язання за Договором не виконав.

Апеляційним господарським судом додатково встановлено, що:

- Договором не передбачено припинення зобов'язань відповідача у випадку розірвання договору;

- позивач відповідно до пункту 2.1 Договору не є учасником відносин з оплати вартості тендерної документації та інших послуг;

- оплата послуг саме позивачем у Договорі не передбачена;

- позивач належним чином виконував пункт 4.5 Договору щодо інформування учасників процедури закупівлі про необхідність оплати послуг на користь третьої особи, про що свідчить розміщенням такої інформації безпосередньо в тендерній документації, яку отримують учасники торгів.

Причиною подання касаційної скарги є питання щодо наявності правових підстав для примусового виконання Товариством договірних зобов’язань.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частиною другою статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Отже, на відміну від викладеного в рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, розірвання договору є належною правовою підставою для припинення усіх зобов’язань за ним, у тому числі й тих, строк виконання яких настав до розірвання договору. Водночас посилання попередніх судових інстанцій в обґрунтування прийнятих ними рішень зі справи на положення статті 599 ЦК України є помилковими.

У свою чергу, згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Разом з тим місцевий та апеляційний господарські суди, пославшись на право відповідача в односторонньому порядку розірвати Договір (пункт 7.5): не з’ясували фактичні обставини, з наявністю яких сторони пов’язували можливість такого розірвання; не дослідили та залишили поза оцінкою повний зміст пункту 7.5 Договору ("Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних нею у цьому Договорі реквізитів та зобов'язується своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов'язаних із ним несприятливих наслідків. На підставі вищезазначеного Інформаційна система має право в односторонньому порядку розірвати цей договір попередивши письмово Замовника не пізніше ніж за один календарний місяць до дати розірвання договору"); не з’ясували питання про те, чи залежить право Товариства на розірвання Договору в односторонньому порядку від наявності передумов, зазначених у першому реченні пункту 7.5 цього Договору; не дали оцінки доводам позивача, викладеним в його листі від 08.11.2007 № 607 (а.с. 110).

Таким чином, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Європейське консалтингове агентство" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 зі справи № 17/340 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В.Селіваненко

Суддя І.Бенедисюк

Суддя Б.Львов