ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2008

Справа №2-2/3179-2008

За позовом: ТОВ "Спільне українсько-російське виробниче підприємство"ДОН-ЛАН", (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 66)

До відповідача: Агропромислового ТОВ "Сімферопольське", (97533, АРК, Сімферопольський район, с.Трудове, вул. Громадське, 1-б)

про стягнення 442 341,44 грн.

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача : Купрєєва – предст, довір.у справі.

Від відповідача : Костюков-представник, Жуковська - ю/к, довіреності у справі.

Суть спору:

Позивач - ТОВ "Спільне українсько-російське виробниче підприємство "ДОН-ЛАН" звернувся у Господарський суд АРК до відповідача з позовом про стягнення 442341грн.44коп., у тому числі: суми основного боргу у розмірі 307 800,00грн., інфляції у розмірі 92 647грн.80коп., пені у розмірі 26 233грн.79коп., річних у розмірі 15 659грн.85коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.5.2006р., між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі – продажу №3011. Відповідно до умов вищенаведеного договору, відповідач здійснив попередню оплату товару в розмірі 70% від вартості техніки на суму 718200,00грн. та отримав комбайн Дон -1500 Б у кількості двох одиниць. Однак, 30 % від загальної вартості товару по договору №3011 від 28.5.2006р., на суму 307 800,00грн., відповідачем так і не перераховано позивачу, що і стало підставою для нарахування інфляційних у розмірі 92 647грн.80коп., пені у розмірі 26233грн.79коп., річних в сумі 15 659грн.85коп. та звернення позивача з позовом у суд.

25 квітня 2008 року до суду від відповідача надійшло клопотання №212 від 25.4.2008р. відповідно до якого просить суд залучити до участі у справі у якості відповідача Міністерство агропромислового комплексу АРК, оскільки саме воно, відповідно до «Порядку використання коштів державного бюджету, що спрямовуються на часткову компенсацію вартості складної сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.7.2004р №959 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2005р №71, мало здійснити оплату рахунків у частині 30% вартості техніки, що залишилися, на користь позивача.

Також 25.4.2008р від відповідача до суду надійшли заперечення №213 від 25.4.2008р, відповідно до яких Агропромислове ТОВ "Сімферопольське" просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки, як зазначає відповідач, договором передбачена умова сплати відповідачем 30% вартості техніки, що залишалася, лише по мірі надходження коштів з Державного бюджету України, тоді як відповідач вказаних коштів не отримував, отже передбачені договором умови не настали та у відповідача не виникло зобов’язання сплатити 30% вартості техніки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1ст. 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, виконаним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за договором у розмірі 307 800,00грн не підлягають задоволенню за наступними підставами:

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на договір купівлі – продажу №3011 від 28.5.2006р., відповідно до п.1.1 якого продавець зобов’язується передати у власність покупцеві товар, ціна, кількість і асортимент якого визначаються у специфікації №1 (додаток №1 до договору), яка є його невід’ємною частиною та згідно Переліку складної сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва, що пропонується для реалізації у 2006 році з частковою компенсацією вартості для сільськогосподарських товаровиробників за рахунок коштів державного бюджету України (додаток до протоколу №15 затвердженого експертною радою від 23.02.2006р), а також згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.7.2004р із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2005р №71, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити товар на умовах наведених у договорі.

Специфікацією №1 до договору визначено, що товаром являється комбайн Дон-1500Б відповідної комплектації у кількості двох одиниць, ціною за одиницю 427 500,00грн, крім того 20% ПДВ у сумі 85 500,00грн., загальною вартістю 513 000,00грн. за одиницю. Загальна вартість товару за договором складає 1 026 000,00грн, у тому рахунку 20% ПДВ.

Пунктом 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що при укладенні договору, позивач та відповідач керувалися «Порядком використання коштів державного бюджету, що спрямовуються на часткову компенсацію вартості складної сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28.7.2004р №959 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2005р №71.

Так вищенаведеним Порядком передбачений механізм використання коштів, передбачених у Державному бюджеті України на часткову компенсацію (30%) сільськогосподарським товаровиробникам вартості складної сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва.

Відповідно до п.4 Порядку, Міністерство агропромислового комплексу АРК, головні управління сільського господарства і продовольства облдержадміністрації на підставі підтвердних документів (рахунок – фактура, примірник платіжного документу про сплату 70% вартості техніки з відбитком печатки банку, копії договору з заводом - виготовлювачем) здійснюють оплату рахунків на користь заводу – виготовлювача, а саме сплачують 30%, що залишилися, вартості техніки на користь позивача, а у разі сплати сільгосппідприємством заводу – виготовлювачу 100% вартості техніки перераховують компенсацію у розмірі 30% сільгосппідприємству на його поточний рахунок.

Порядком розрахунків за договором, а саме п.2.3.2 договору, сторони передбачили, що покупець здійснює попередню оплату товару у розмірі 70% вартості техніки, у відповідності із пред’явленим продавцем рахунком – фактурою, на розрахунковий рахунок продавця протягом 10 банківських днів з дати підписання цього договору. Решту 30% покупець сплачує на розрахунковий рахунок продавця на підставі виставленого продавцем рахунку – фактури по мірі надходження коштів із Державного бюджету України.

На виконання вказаного пункту договору позивач провів попередню оплату у розмірі 70% вартості техніки, у тому рахунку ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №273 від 09.6.2006р на суму 718 200,00грн., карткою рахунку позивача та визнається ТОВ "СУР ВП "ДОН-ЛАН".

Зобов’язання провести оплату 30%, що залишилися, вартості техніки у відповідача виникає, як вже зазначалося, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України.

З представлених відповідачем документів, а саме: лист міністерства аграрної політики АРК генеральному директору відповідача №09/0543-52 від 11.3.2008р, лист міністерства аграрної політики України Раді міністрів АРК та Міністерству аграрної політики АРК №37-16-3-11/17698 від 04.12.2006р., видно, що грошові кошти з Державного бюджету відповідачем не отримані.

Зміни в умови договору не вносилися, договір є діючим, тому що відповідно до п.9.1 договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обов’язків за договором.

Слід також відмітити, що відповідно до п.3.2 договору товар поставляється покупцю протягом 15 банківських днів після надходження коштів, у розмірі 100% від ціни товару на розрахунковий рахунок продавця, тоді як позивач на свій ризик здійснив відповідачу поставку техніки без урахування умови, передбаченої у даному пункті.

Відповідно до ст.33 ГIIK України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, як встановлено судом, позивач не довів суду надходження відповідачу коштів з Державного бюджету України.

Окрім вимоги про стягнення боргу, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 26 233грн.79коп., інфляції у розмірі 92 647грн.80коп. та річних у розмірі 15659грн.85коп., але вказані вимоги також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом лише у разі прострочення виконання грошового зобов'язання.

Стаття 549 ЦК України визначає наступне: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Угода по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що у випадку порушення умов договору, сторони несуть відповідальність згідно діючому законодавству.

Відповідно до п.6 ст.231 ГПК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором

Як вже зазначалося, сторони у договорі (п.2.3.2договору) передбачили, що 30% вартості техніки покупець сплачує на розрахунковий рахунок продавця на підставі виставленого продавцем рахунку – фактури по мірі надходження коштів із Державного бюджету України, тоді як позивач не довів суду надходження відповідачу коштів з Державного бюджету України, отже не доказав порушення відповідачем строків оплати, а також користування чужими коштами.

За згодою представників сторін в засіданні суду оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене та підписане 16.6.2008р.

Керуючись ст.ст.49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.