ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 4/661-14/66

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

суддів:

Шаргала В.І.

Данилової Т.Б.

Мачульського Г.М.,

за участю представників сторін:

позивача

Товта О.О. дов. №246 від 26.04.2007 р.

відповідача

Саноцького Ю.Л. дов. №НЮ-397

від 21.12.2007 р.

Коцелко Г.В. дов. №НЮ-59 від 01.01.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Українсько-австрійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Термінал Карпати”

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 р.

у справі

№ 4/661-14/66 господарського суду

Львівської області

за позовом

Українсько-австрійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Термінал Карпати”

до

Державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця”

про

стягнення 12 440,33 грн. надмірно сплачених коштів у грудні 2006 року

В С Т А Н О В И В:

Українсько-австрійське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) “Термінал Карпати" звернулось до господарського суду Львівської області з позовом в інтересах договору про спільну інвестиційну діяльність укладеного між ТОВ “Термінал Карпати" та Фірмою “СВТ Союзвнештранс Холдинг АГ" до Державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця" (надалі Львівська залізниця) про стягнення 12 440,33 грн. надмірно сплачених в якості ПДВ коштів.

Доповідач: Шаргало В.І.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на спільно збудованих та реконструйованих виробничих потужностях ТОВ “Термінал Карпати" та Фірма “СВТ Союзвнештранс Холдинг АГ" здійснюють діяльність по перевантаженню вантажів, що проходять транзитом через Україну та вантажів, що імпортуються в Україну. Для виконання вказаних робіт з відповідачем укладений договір про подачу та забирання вагонів, однак, залізниця неправомірно в порушення п.5.15 ст.5 Закону України "Про податок на додану вартість" включила до загальної плати за надані послуги з подачі та забирання вагонів з транзитним вантажем суми ПДВ, в результаті чого позивачем надмірно сплачена сума у вказаному розмірі, тому ці кошти підлягають поверненню як безпідставно отримані. Крім того, позивач просив суд зобов'язати залізницю в подальшому не включати суму ПДВ до плати за надані послуги з подачі та забирання вагонів з транзитним вантажем.

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.09.2007 року (суддя Кітаєва С.Б.) позовні вимоги задоволені частково, з Львівської залізниці на користь ТОВ “Термінал Карпати" стягнуто зазначені кошти та відповідні судові витрати.

Рішення мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується надання позивачем послуг пов'язаних з транзитним перевезенням вантажів, тому відповідно до п.5.15 ст.5 та п.6.2.4 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість" такі операції звільняються від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України захисту підлягає лише порушене право, тому вимога позивача про зобов'язання залізниці в майбутньому не нараховувати ПДВ задоволенню не підлягає.

За апеляційною скаргою Львівської залізниці судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року (судді: Якімець Г.Г., Дубник О.П., Дух Я. В.) скасоване, в позові відмовлено. Постанова мотивована тим, що в матеріалах справи відсутній договір, укладений між сторонами відповідно до ст. 7 Закону України "Про транзит вантажів", а наявних в матеріалах справи накладних ЦІМ (СІМ) та інших документів не достатньо для того, щоб дійти висновку про надання послуг пов'язаних з транзитом вантажу; разом з тим, плата за подачу та забирання вагонів передбачена у документах, які регулюють внутрішні вантажні перевезення, тому вони не можуть встановлювати особливостей при нарахуванні плати за транзит вантажів.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, ТОВ “Термінал Карпати" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 13, 14, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про транзит вантажів", п.5.15 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість", ст.ст. 43, 105 Господарського процесуального кодексу України, просить її скасувати, а рішення господарського суду Львівської області від 25.09.2007 року залишити в силі.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач Львівська залізниця просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції –без зміни, як таку, що відповідає обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судомами попередніх інстанцій позивач вважає, що безпідставно отриманими відповідачем коштами є сума податку на додану вартість за ставкою 20%, яку товариство сплачувало Львівській залізниці у складі плати за подачу та прибирання вагонів. Вказані роботи Львівська залізниця виконувала на підставі укладеного з позивачем договору.

Пунктом 7.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" встановлено, що поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість

Положеннями п.5.15. ст. 5 цього Закону встановлено, що операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України звільняються від оподаткування.

Статтею 1 Закону України "Про транзит вантажів" визначено поняття транзитних послуг (робіт) як безпосередньо пов'язану з транзитом вантажів підприємницьку діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо.

За правилами ст. 7 цього Закону транзитні послуги (роботи) призначаються для споживання та використання за межами митної території України і надаються (виконуються) на підставі відповідних дво- чи багатосторонніх договорів (контрактів) між учасниками транзиту. Договори (контракти) про надання (виконання) транзитних послуг (робіт) укладаються як між резидентами і нерезидентами, так і між самими резидентами і нерезидентами, які вільно обирають комплекс транзитних послуг (робіт), їх надавачів (виконавців), а також засоби транзиту залежно від умов перевезень.

Таким чином, положення Закону України "Про транзит вантажів" свідчать, що належними доказами транспортно-експедиційного обслуговування саме транзитних вантажів та виконання транзитних послуг (робіт) пов'язаних з транзитом вантажів є договори, що укладені у відповідності з положеннями ст.ст. 1, 7 названого Закону та залізничні накладні ЦІМ (СІМ) або УМВС (СМГС), які підтверджують укладення та виконання такого договору його сторонами.

Втім, як встановлено апеляційним господарським судом, позивачем не подано договору із залізницею, який би засвідчував зобов'язання виконувати роботи пов'язані з транзитом вантажу. Більш того, судом встановлено, що такі договори позивачем з залізницею не укладались, а договір про подачу та забирання вагонів укладений між сторонами згідно зі Статутом залізниць України та Правилами перевезення вантажів. Плата за користування вагонами нараховується відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами, затв. Наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 р. №113 за тарифами, затвердженими Наказом Мінтрансу України від 02.02.2002 р. №103/3396. Тобто плата за користування вагонами залізниці встановлена внутрішніми законодавчими актами України, тому, виходячи з норм Закону України „Про податок на додану вартість", в даному випадку обчислюється з урахуванням ПДВ, а відтак відсутні підстави стверджувати, що суми ПДВ сплачені в складі плати за користування вагонами, є безпідставно отриманими.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем від залізниці були отримані податкові накладні на суми сплаченого ПДВ, ці податкові накладні були використані позивачем відповідно до податкового законодавства і порушень податкового законодавства чи переплати ПДВ проведеною податковими органами перевіркою не встановлено, що спростовує твердження позивача про безпідставність нарахування залізницею сум ПДВ.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що під час розгляду справи апеляційним господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятої у справі постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Українсько-австрійського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Термінал Карпати” залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 р. у справі № 4/661-14/66 залишити без змін.

Головуючий суддя

Шаргало В.І.

Суддя

Данилова Т.Б.

Суддя

Мачульський Г.М.