ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.04.2008

Справа №2-29/1367.2-2008

За позовом – Відкритого акціонерного товариства з газопостачання та газифікації «Кримгаз» (м.Сімферополь, вул.Училищна,42а).

До відповідача – Державної податкової інспекції у м.Сімферополі (м.Сімферополь, вул.М.Залкі,1/9).

Про визнання недійсними податкових повідомлень – рішень.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Готовкіна Т.С.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача - Куліченко В.М., довіреність № 4963 від 29.12.05р., представник.

Від відповідача - Підронова Є.В., довіреність № 13/10-0 від 23.01.08р., ст.ДПІ.

Суть спору: ВАТ з газопостачання та газифікації «Кримгаз» звернулось до господарського суду АР Крим із позовом до відповідача – ДПІ у м.Сімферополі про визнання недійсними податкового повідомлення – рішення №/0 від 31.10.2003р. та податкового повідомлення – рішення №/0 від 31.10.2003р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що жодною нормою Положення "Про комунальний податок", затвердженою рішення Сімферопольської міської ради від 15.05.1997 р. № 69 і чинного до 08.11.2002р. (тобто до моменту оприлюднення Положення "Про комунальний податок", затвердженого рішенням №44 від 29.10.2002р.) не передбачено зобов’язання юридичної особи здійснювати нарахування комунального податку за штатну численність своїх філій і його сплату до бюджету м. Сімферополь.

Починаючи з 08.11.2002р. юридичні особи, що розташовані в м. Сімферополь, взагалі не були повинні сплачувати до бюджету м. Сімферополь комунальний податок за свої філії, розташовані в інших містах, оскільки відповідно до п. 2.1 "Положення "Про комунальний податок", затвердженого рішенням №44 від 29.10.2002 р. сплата комунального податку по таким філіям повинна бути здійснена включно до бюджетів за місцем розташування вказаних філій.

Таким чином, позивач вважає, що у перевіряємому періоді у відповідача не було ні яких підстав вимагати від позивача надання розрахунків і сплати комунального податку до бюджету м. Сімферополь за свої філії, що не розташовані в м. Сімферополь, а у позивача не виникло і не могло виникнути подібне зобов’язання.

Позивач в судове засідання явку представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилається на те, що несплата платником комунального податку за кількісний склад працюючих в його структурних підрозділах є основною для нарахування податку такі юридичній особі та притягнення її до відповідальності згідно закону.

Провадження у цій справі було порушено ухвалою господарського суду АР Крим від 01.06.2004р. суддею Маргарітовим М.В.

Рішенням від 09.11-29.11.2004р. господарський суд АР Крим позов задоволенив у повному обсязі.

Постановою від 07.02.2005р. Севастопольський апеляційний господарський залишив без змін рішення суду першої інстанції від 09.11. – 29.11.2004р.

Постановою від 05.07.2005р. Вищій господарський суд України, касаційну скаргу ДПІ у м. Сімферополі задовольнив частково, скасував постанову апеляційної інстанції від 07.02.2005р. та рішення господарського АР Крим від 29.11.2004р. в частині визнання недійсним податкового повідомлення – рішення ДПІ у м.Сімферополі від 31.10.2003р. №/0, в іншій частині постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.02.2005р. залишив без змін.

В цій частині справу було передано на новий розгляд судді господарського суду АР Крим Воронцовій Н.В.

Рішенням від 02.12.2005р. господарський суд АР Крим позов задовольнив: визнав недійсним податкове повідомлення – рішення ДПІ у м.Сімферополі №/0 від 31.10.2003р. про нарахування податкового зобов’язання по сплаті комунального податку в бюджет м. Сімферополя у сумі 20149,75 грн. і штрафних санкцій по вказаному податку у розмірі 7013,26 грн.

Постановою від 16.02.2006р. Севастопольський апеляційний господарський суд залишив без змін рішення господарського суду АР Крим від 02.12.2005р.

Ухвалою від 18.07.2006р. Вищій адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за скаргою ДПІ у м. Сімферополі.

Ухвалою від 04.07.2007р. Вищій адміністративний суд України касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у м. Сімферополі на рішення господарського суду АР Крим від 02.12.2095р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.02.2006р. закрив, касаційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами повернув скаржнику, матеріали справи були направлені до господарського суду АР Крим.

У зв’язку із вищевикладеним ДПІ у м. Сімферополі подала касаційну скаргу до Вищого господарського суду України.

Постановою від 20.12.2007р. Вищій господарський суд України касаційну скаргу ДПІ у м.Сімферополі задовольнив частково, рішення господарського суду АР Крим від 02.12.2005р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.02.2006р. скасував, а справу передано на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Справу було передано до провадження судді Башилашвілі О.І. із привласненням справі нового номеру 2-29/1367.2-2008А.

Заявою від 14.04.2008р. позивач уточнив позовні вимоги та просить суд визнати нечинним податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополь №/0 від 31.10.2003 р.

Заява прийнята судом.

Після з’ясування усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

31.10.2003р. посадовими особами ДПІ в м. Сімферополь була проведена комплексна документальна перевірка правильності дотримання вимог податкового і валютного законодавства позивача за період з 01.07.2002 р. по 30.06.2003 р.

По результатам перевірки складений акт №389/23-8 від 31.10.2003р.

На підставі вказаного акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Сімферополь №/0 від 31.10.2003 р. про нарахування податкового зобов’язання по сплаті комунального податку в бюджет м. Сімферополь в сумі 20149,75 грн. і штрафних санкцій по вказаному податку у розмірі 7013,26 грн.

Як випливає з акту перевірки №389/23-8 від 31.10.2003 р. зобов’язання по сплаті комунального податку до бюджету м. Сімферополь нараховані позивачу за 2 півріччя 2002 р. - 1 півріччя 2003 р. на підставі: рішень Сімферопольської міської ради від 15.05.1997 р. №69 і №44 від 29.10.2002 р., якими затверджувалися Положення про комунальний податок і висновків про допущені порушення тих нормативних актів , що встановлюють порядок сплати комунального податку, документальних перевірок правильності дотримання вимог податкового і валютного законодавства складених за результатами перевірок філії без статусу юридичної особи ( Управлінь по експлуатації газового господарства ) ВАТ "Кримгаз" - Алуштинського, Євпаторійського, Красногвардійського, Сакського, Советського, м. Феодосії і с.м.т. Кіровського. Вказані перевірки здійснювалися органами державної податкової служби по місцю розташування філій ВАТ "Кримгаз". При цьому, сума податкових зобов’язань обчислювалися виходячи зі штатної чисельності вказаних філій.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України "Про місцеві податки і збори" до місцевіх податків і зборів також відноситься комунальний податок, який згідно до ст.. 142 Конституції України є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування. Повноваженнями встановлювати місцеві податки і збори згідно до ст.. 143 Конституції України наділені територіальні общини сіл, селищ і міст безпосередньо, або через створені ними органи місцевого самоврядування.

Пунктом 1 ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що органи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Відповідно до п. 24.ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виняткової компетенції місцевих рад віднесено встановлення місцевих податків і зборів, їх розмірів і ставок, в межах, визначених законом. Ст. 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до закону можуть встановлювати місцеві податки і збори, а місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів.

Згідно п.3 ст. 63 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що порядок зарахування доходів до місцевих бюджетів визначається законодавством про бюджетну систему і іншими законами.

Статтями 18, 19 декрету Кабінету міністрів України "Про місцеві податки і збори" передбачено, що органи місцевого самоврядування самостійно встановлюють і визначають порядок сплати місцевих податків і зборів, які перераховуються до бюджетів місцевого самоврядування в порядку, визначеному радами народних депутатів, якими вони встановлюються. При цьому, відповідно до ст.. 15 Декрету КМУ "Про місцеві податки та збори", платниками комунального податку є юридичні особи.

Згідно до п. 4 ст. 15 Закону України "Про систему оподаткування" встановлено, що суми місцевих податків і зборів зараховуються до місцевих бюджетів в порядку, встановленому сільськими, селищними і міськими Радами.

На території м. Сімферополь, протягом періоду за який здійснювалася перевірка, тобто з 01.07.2002 р. по 30.06.2003 р., діяли затверджені рішеннями Сімферопольської міської ради від 15.05.1997 р. №69 і від 29.10.2002 р. №44 Положення, що регулювали порядок сплати комунального податку.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення місцевих органів самоврядування нормативно - правового характеру набувають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо не встановлений пізніший термін введення цих рішень в дію. Оскільки рішення Сімферопольської міської ради від 29.10.2002 р. №44 було оприлюднено 08.11.2002 р., то в період з 01.07.2002 р. по 08.11.2002 р. порядок сплати комунального податку на території Сімферопольської міської Ради регулювався нормами Положення "По сплату комунального податку", затвердженого рішенням Сімферопольської міської ради від 15.05.1997 р. №69, а в період з 08.11.2002 р. по 30.06.2003 р. - нормами Положення, затвердженого рішенням Сімферопольської міської ради від 29.10.2002 р. №44.

Зі змісту Положення "Про комунальний податок", затвердженого рішенням Сімферопольської міської ради від 15.05.1997 р. №69, вбачається, що воно є обов'язковим для юридичних осіб, розташованих в м. Сімферополь, і не містить норм регулюючих порядок сплати комунального податку виходячи з штатної чисельності структурних підрозділів ВАТ "Кримгаз", розташованих на територіях інших органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд встановив, що рішенням ГС АР Крим по справі №2-101360 - 2002 від 18. - 27.06.2002 р., що набрало законної сили з моменту винесення постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.10.2002 р. за позовом ВАТ "Кримгаз" про визнання недійсними рішень ДПІ в м. Сімферополь, прийнятими за результатами комплексної документальної перевірки за період з 01.10.2000 р. по 01.07.2001 р. ( тобто в період дії Положення, затвердженого рішенням Сімферопольської міської ради від 15.05.1997 р. №69 ), було встановлено, що застосування даного Положення для обчислення комунального податку від чисельності працівників структурних підрозділів позивача, не обов'язково, а стягнення недоїмки нарахованої виходячи з штатної чисельності філій, розташованих за межами Сімферопольської міської ради до бюджету м. Сімферополя суперечить ст. 19 Декрету КМУ "Про місцеві податки і збори" і є підставою для визнання рішення ДПІ недійсним.

Як випливає з тексту Положення, затвердженого рішенням Сімферопольської міської ради від 29.10.2002 р. №44, воно прийнято з метою зміцнення матеріальної і фінансової бази місцевого самоврядування, а також сприяння в соціально - економічному розвитку м. Сімферополь і є обов'язковим для виконання юридичними особами, їх філіями, відділеннями і іншими окремими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи на території м. Сімферополь ( п. 1.2 ).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення платниками комунального податку є юридичні особи, окрім бюджетних установ, організацій, планово дотаційних і сільськогосподарських підприємств всіх форм власності (за винятком тих їх підрозділів, що діють на комерційній основі), які розміщені на території м. Сімферополь. За свої філії, підрозділи, окремі ділянки, що не мають статусу юридичної особи, комунальний податок до бюджету сплачують головні підприємства - юридичні особи, при цьому сплата комунального податку здійснюється до місцевих бюджетів по місцю знаходження таких філій, пропорційно середньої чисельності працівників, зайнятих на тій або іншій ділянці.

Позивачем норми вищезгаданого Положення були оскаржені до Господарського суду АР Крим , який своїм рішенням по справі №2-6/9059 - 2003 від 28.07.2003 р. ( відповідно до ст.. 85 ГПК України рішення набуло чинності 13.10.2003 р. - з дати винесення Севастопольським апеляційним господарським судом постанові по справі, якою залишив рішення суду без змін ) визнав недійсними: п. 1.2 в частини слів "їх філіями, відділеннями і іншими окремими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи"; п. 2.1 в частині слів "при цьому сплата комунального податку здійснюється до місцевих бюджетів по місцю знаходження таких філій і інше, пропорційно середньої чисельності працівників. Зайнятих на тій або іншій ділянці"; п. 2.4 в частині слів: " базовий звітній ( податковий ) період для комунального податку дорівнює комунальному плану"; п. 2.5 в частині слів: " ...до 20 числа першого і третього місяця звітного кварталу";

Відповідно до ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування по мотивах їх невідповідності Конституції або законам України припиняється у встановленому законом порядку з одночасним звертанням в суд. Проте господарсько процесуальний кодекс України не містить норм відповідно до яких би передбачався порядок припинення дії рішень органу місцевого самоврядування при оскарженні їх в господарському суді. При таких обставинах, до моменту набрання рішенням господарського суду АР Крим від 28.07.2003 р. по справі №2-6/9059 - 2003 на території Сімферопольської міської ради діяли норми Положення, що передбачали обов'язок платників комунального податку, обчислений виходячи зі штатної чисельності структурних підрозділів, податок сплачувати до місцевих бюджетів по місцю розташування таких підрозділів. Окрім цього, як випливає з матеріалів справи, протягом вказаного періоду на територіях органів місцевого самоврядування по місцю розташування філій ВАТ "Кримгаз" діяли ухвалені Радами цих територіальних громад рішення регулюючі порядок сплати комунального податку на їх території, що передбачають його перерахування до бюджетів саме цих територіальних громад, зокрема:

- на території Алуштинської міської ради - Рішення 25-й сесії міськради від 19.03.2002 р.;

- на території Євпаторійської міськради - рішення 6 сесії 22 скликання від 23.02.1996 р.;

- на території Радянської селищної ради - рішення 5-й сесії 24 – ого скликання від 25.10.2002 р.;

- на території Кіровської селищної ради - рішення 4-й сесії 22 скликання від 31.01.1997 р. зі змінами внесеними рішенням 24-й сесії 23 –ого скликання від 08.12.2000 р.

- на території Феодосійської міської ради - рішення 7-й сесії 24 –ого скликання від 30.08.2002 р. №245;

- на території Красногвардійської селищної ради - рішення 1-й сесії 24 - ого скликання від 07.05.2002 р. №13;

- на території Сакської міської ради - рішення 23 - ого скликання від 16.06.1998 р.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов цілком обґрунтований та підлягає задоволенню.

Вступна та резолютивна чистини постанови оголошені – 14.04.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 21.04.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинним податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополь №/0 від 31.10.2003р.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.