ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" травня 2008 р.

Справа № 31/21-08-1569

Позивач: ТОВ „Украгросвіт”

Відповідач: СВК „Яровський”

про стягнення 53 622 грн. 26 коп.

Суддя господарського суду

Одеської області Лєсогоров В.М.

В засіданні приймали участь представники:

від позивача: Грищенко О.М.

від відповідача: Чиканчи Д.Д.

Суть спору: позивач вимагає стягнення з відповідача 53 622 грн. 26 коп. до яких входять основна заборгованість по договору, пеня, 3% річних, інфляційні, збитки в зв`язку з наданням юридичної допомоги.

З відзиву на позов від 25.04.2008 року убачається, що відповідач позов визнає в частині основної заборгованості 40 000 грн., в іншої частині позов не визнає внаслідок форс- мажорних обставин у вигляді загибелі сільськогосподарських культур через погодні умови. Також відповідач вказує, що знаходиться у тяжкому матеріальному положенні.

Представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача позов визнав в частині основної заборгованості 40 000 грн., в іншої частині позов не визнав.

Матеріалами справи встановлено:

13.04.2007 року сторони уклали договір № УАС –13.04.07/1Од, відповідно до умов якого позивач продає відповідачу засоби захисту рослин, асортиментом, кількістю, ціною які визначаються у додатках та накладних документах на відпуск товару. Ціна товару оплачується шляхом оплати 20% ціни до 15.05.2007 року, та 80% ціни до 01.10.2007 року. За прострочення оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,08% за кожен день прострочення. Сторони також домовилися, що строк позовної давності щодо штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору. Крім того сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань здійснюється без обмеження строку.

У специфікації № 1 до вказаного договору сторони обумовили продаж товару на загальну суму 57 484 грн. 80 коп. (Сахара –900 л., Ультра –600 л.).

За накладною від 20.04.2007 року № УС –0000180 позивач передав відповідачу весь обумовлений договором товар.

Відповідач частково розрахувався з позивачем сплативши 18.06.2007 року –6 234 грн. 99 коп. та 04.03.2008 року –11 249 грн. 77 коп., а всього на суму 17 484 грн. 76 коп., що підтверджено виписками по рахунку.

Основна заборгованість відповідача перед позивачем по договору складає 40 000 грн. 04 коп.

Прострочення оплати по остаточному розрахунку почалося з 02.10.2007 року.

Позивач вимагає стягнення з відповідача основної заборгованості на суму 40 000 грн., що є його правом.

Таким чином в частині основної заборгованості на суму 40 000 грн. позов підлягає задоволенню.

В зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивач нарахував пеню в сумі 4 471 грн. 65 коп. з 01.10.2007 року по 01.04.2008 року. Також позивач нарахував 3% річних в сумі 747 грн. 67 коп. з 01.10.2007 року по 01.04.2008 року. Крім того позивач нарахував інфляційні в сумі 6 902 грн. 94 коп. з жовтня 2007 року по лютий 2008 року включно.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив його помилковість.

Правильною є пеня в сумі 4 442 грн. 59 коп. з 02.10.2007 року по 01.04.2008 року (при розрахунку враховані часткові розрахунки та дата з якої почалося прострочення).

Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив його помилковість.

Правильними є 3% річних в сумі 743 грн. 05 коп. з 02.10.2007 року по 01.04.2008 року (при розрахунку враховані часткові розрахунки та дата з якої почалося прострочення).

Перевіривши розрахунок інфляційних суд встановив його помилковість.

Правильними є інфляційні в сумі 6 902 грн. 91 коп. з жовтня 2007 року по лютий 2008 року включно (при розрахунку враховані часткові розрахунки та дата з якої почалося прострочення).

Перевіряючи розрахунки 3% річних, інфляційних та пені суд виходив з приписів: Розділу V ЦК України - СТРОКИ ТА ТЕРМІНИ. ПОЗОВНА ДАВНІСТЬ, облікових ставок НБУ в подвійному розмірі, ст. 625 ЦК України, терміну та строку прострочення виконання грошового зобов’язання, переривання перебігу строку позовної давності, листа Верховного суду України № 62-97р від 03.04.1997 року „Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ”, Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”.

Позивач вимагає стягнення з відповідача збитків в сумі 1 500 грн. в зв`язку з наданням позивачу юридичної допомоги.

З цього приводу суд дослідив договір від 24.03.2008 року про надання юридичної допомоги позивачу з боку ТОВ „Незалежна юридична компанія”, платіжне доручення № 134 від 02.04.2008 року про сплату позивачем на користь ТОВ „Незалежна юридична компанія” 1 500 грн. за юридичну допомогу, акт від 25.03.2008 року приймання –передачі юридичних послуг.

Відповідно до ст. 225 ГК України - до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Ст. 225 ГК України не передбачає віднесення до складу збитків витрат на юридичну допомогу. В розумінні цієї статті до додаткових витрат понесених стороною віднесені лише ті витрати які сторона змушена була зробити безпосередньо стосовно зобов`язань за договором в якому відбулося порушення. Витрати на юридичну допомогу не стосуються безпосередньо зобов`язань за договором в якому відбулося порушення і позивач не був змушений їх робити оскільки міг звернутися до суду і без понесення витрат на юридичну допомогу.

В постанові ВС України від 04.03.2002 року № 2/217 висловлена правова позиція, що до збитків не відносяться витрати на юридичну допомогу.

Таким чином в задоволенні позову про стягнення збитків в сумі 1 500 грн. в зв`язку з наданням позивачу юридичної допомоги слід відмовити, оскільки витрати на юридичну допомогу не є збитками.

Загальна сума до стягнення складає 52 088 грн. 55 коп. (основна заборгованість, пеня, 3% річних, інфляційні), що зумовлює часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 193 ГК України - суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарський суд відхиляє правові позиції сторін тією мірою якою вони відрізняються від висновків суду, в зв`язку з їх невідповідністю законодавству та обставинам справи.

Відповідно до ст. 84 ГПК України - у мотивувальній частині рішення вказуються доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання сторін.

У судовому засіданні 29.05.2008 року представник відповідача заявив письмове клопотання про відкладення розгляду справи для укладення мирової угоди.

Клопотання не підлягало задоволенню оскільки ГПК України не передбачає такої підстави відкладення розгляду справи як бажання однієї сторони укласти мирову угоду.

Посилання відповідача на форс- мажорні обставини у вигляді загибелі сільськогосподарських культур через погодні умови та на тяжке матеріальне положення суд відхяляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 218 ГК України - у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема... відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 219 ГК України - сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до ст. 617 ЦК України - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема... відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як убачається з договору від 13.04.2007 року № УАС –13.04.07/1Од, оплата по договору не поставлена в залежність від урожаїв, також сторони не передбачили у договорі таку форс- мажорну обставину як загибель сільськогосподарських культур через погодні умови. Зобов`язання відповідача по договору є грошовим. З вказаних законодавчих актів убачається, що відсутність у боржника коштів за грошовими зобов`язаннями не є обставиною непереборної сили, не є випадком і не звільняє від відповідальності за неможливістю виконання грошового зобов'язання.

Судові витрати у справі по держмиту та за ІТЗ судового процесу покладаються на сторони пропорційно задоволеної вимоги.

Відповідно до ст. 84 ГПК України - в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення державного мита з бюджету.

Отже, господарський суд має в резолютивній частині рішення вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача частини фактично понесених позивачем судових витрат у справі і вирішити питання про покладення на позивача частини фактично понесених ним судових витрат у справі в зв`язку з частковою відмовою в задоволенні позову. Також в резолютивній частині рішення суд має вирішити питання щодо повернення позивачу з бюджету надмірно сплаченого державного мита.

Позивач повинен був сплатити державне мито у справі за 1% ставкою у сумі 536 грн. 22 коп.

Однак позивач помилково сплатив держмито в сумі 540 грн., що підтверджено платіжним дорученням.

Таким чином позивач надмірно сплатив до державного бюджету державне мито в сумі 3 грн. 78 коп. які підлягають поверненню позивачу з державного бюджету відповідно до ст. 8 ДКМУ “Про державне мито”, яка передбачає, що сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадку внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з СВК „Яровський” код 00855457 (Одеська область, Тарутинський район, с. Ярове, вул. Тимошенко) на користь ТОВ „Украгросвіт” код 31239796 (м. Київ, вул. Васильківська, 18, оф. 5) - 52 088 грн. 55 коп., 520 грн. 88 коп. по держмиту, 114 грн. 62 коп. за ІТЗ судового процесу.

В іншої частині в задоволенні позову –відмовити.

Покласти на ТОВ „Украгросвіт” судові витрати у справі по держмиту в сумі 15 грн. 34 коп. та за ІТЗ судового процесу в сумі 3 грн. 38 коп.

Повернути з державного бюджету України на користь ТОВ „Украгросвіт” код 31239796 (м. Київ, вул. Васильківська, 18, оф. 5) –надмірно сплачене державне мито в сумі 3 грн. 78 коп.

Датою складання рішення відповідно ст. 84 ГПК України визначити 30.05.2008 року.

Рішення набуває законної сили з 10.06.2008 р.

Суддя Лєсогоров В. М.