ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№ 6/7916

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Кримського республіканського управління

на постанову

Запорізького апеляційного господарського суду

від 12 березня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 6/7916

Херсонської області

за заявою

ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Кримського республіканського управління

до

ТОВ "Регіональне агротехнічне підприємство "Чаплинське"

про

порушення справи про банкрутство,

в судовому засіданні взяли участь представники:

ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Кримського республіканського управління -

Архипова Л.Г (дов від 15.04.2008);

ВСТАНОВИВ:

ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Кримського республіканського управління звернувся до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство ТОВ "Регіональне агротехнічне підприємство "Чаплинське".

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 03.12.2007 (суддя Пригуза П.Д.) заяву ініціюючого кредитора про порушення справи про банкрутство повернуто без розгляду з підстав не наданням доказів безспірності вимог кредитора до боржника.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 12.03.2008 (колегія суддів у складі: Федоров І.О., Кагітіна Л.П., Кричмаржевський В.А.) ухвалу господарського суду залишено без змін.

В касаційній скарзі ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Кримського республіканського управління просить ухвалу господарського суду Херсонської області та постанову Запорізького апеляційного господарського суду скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 3 ст. 6, ст. 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі по тексту –Закон) провадження у справах про банкрутство регулюються цим Законом, Господарським процесуальним кодексом та іншими законодавчими актами України.

Ч. 3 ст. 6 Закону встановлено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим законом.

При цьому безспірність вимог кредитора повинна підтверджуватись документами, які кредитор зобов’язаний додати до заяви про порушення справи про банкрутство.

Перелік цих документів міститься в п. 8 ст. 7 Закону, в якому зокрема зазначається, що кредитор повинен додати до заяви копії неоплаченого розрахункового документа, за яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника, з підтвердженням банківською установою боржника про прийняття цього документа до виконання із зазначенням дати прийняття, виконавчі документи, чи інші документи, які підтверджують визнання боржником вимог кредитора.

За приписами ч. 8 ст. 1 Закону безспірні вимоги кредиторів - вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, кредитор звернувшись із заявою про визнання боржника банкрутом на підтвердження безспірності своїх вимог послався на рішення суду від 20.01.2005 у справі № 11/58, на виконання якого видано накази: про стягнення державного мита (№11/58 від 01.02.2005), про стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (№ 11/58 від 09.03.2005); про звернення стягнення на майно (№11/58 від 09.03.2005).

Вказані накази були пред'явлені кредитором до виконання, однак державним виконавцем повернуті без виконання.

Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, повернув заяву ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Кримського республіканського управління без розгляду на підставі п. 3 ст. 63 ГПК України та ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Дані висновки судів ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи у заяві про порушення справи про банкрутство кредитор посилається на наявність безспірних вимог в сумі 643392,48 грн. Однак, як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, рішення господарського суду Херсонської області від 20.01.2005 у справі № 11/58 звернено стягнення на індивідуально визначене заставлене майно, а також на грошові коти в сумі 996,81 грн.

Виконання даного рішення проводилось державною виконавчою службою на підстав відповідних наказів про звернення стягнення на визначене майно, та на грошові кошти лише в сумі 996,81 грн.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-застоводержателя. У разі, коли коштів, одержаних від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, виконавчий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, визначеному п. 6 ч. 1 ст. 40 цього Закону.

Тобто, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, за виконавчим документом про звернення стягнення на індивідуально визначене заставне майно стягнення звертається саме на це майно.

Однак, відсутність заставленого майна не може підтверджувати неспроможність боржника задовольнити вимоги кредитора за рахунок іншого майна. Доказів зміни способу та порядку виконання судового рішення чи звернення стягнення на інші активи боржника за вказаним рішенням кредитор не надав.

Таким чином до заяви про порушення справи про банкрутство додані такі докази, які не можуть свідчити про неплатоспроможність боржника в розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Тому, підстави для порушення справи про банкрутство, передбачені Законом, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що ухвала господарського суду Херсонської області про повернення заяви ініціюючого кредитора є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам Закону, а тому підставно залишена без змін судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Кримського республіканського управління залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 12.03.2008 у справі № 6/7916 залишити без змін.

Головуючий М.І. Хандурін

Судді О.М. Мамонтова

О.С. Удовиченко