ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.09.08                                                                                           Справа№ 22/314

За позовом: Львівської міської ради, м. Львів

До відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”, с. Зарічне

До відповідача –2: управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

за участю представників сторін:

від позивача:           Марусевич Р.Я. - представник

від відповідача - 1: Балаєв Ф.Д. - представник

від відповідача –2: не з’явився

Суть спору: Львівська міська рада, м. Львів, звернулась із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології” (відповідач - 1), с. Зарічне, Львівська область, та управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (відповідач-2), м. Львів, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.08.2007 р. №1808 нежитлових приміщень способом викупу, укладений між управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю “Енергозберігаючі технології”.

Ухвалою суду від 28.09.2007 р. було порушено провадження по справі та призначено розгляд на 25.10.2007 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, викладених в ухвалах суду від 25.10.2007 р., 01.11.2007 р., 04.12.2007 р.. Ухвалою суду від 22.01.2008 р. було зупинено провадження у справі. Провадження у справі було поновлене ухвалою суду від 31.03.2008 р. та призначено розгляд справи на 15.04.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 15.04.2008 р., 08.05.2008 р.. В судовому засіданні 25.05.2008 р. оголошувалась перерва до 26.06.2008 р.. Розгляд справи відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 26.06.2008 р., 10.07.2008 р., 29.07.2008 р., 26.08.2008 р..

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, доповненні до позовної заяви. Ствердив, зокрема, що ухвалою Львівської міської ради №3402 від 16.03.2006 р. не житлові приміщення по вул. Лазаренка, 5а були включені до переліку об’єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу. Однак, ухвалою №484 від 25.01.2007 р., ці приміщення з переліку були виключені, а також сплив передбачений п. 23 Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №1891 від 10.12.2003 р. строку дії висновку про вартість майна від 30.04.2006 р.. Ціна продажу не була погоджена з постійною комісією комунального майна та власності всупереч Програмі приватизації об’єктів комунальної власності м. Львова на 2007 –2008 роки, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 15.03.2007 р., а саме приміщення, яке відчужено, належало ліквідованому дошкільному навчальному закладу, що суперечить ч. 5 ст. 16 Закону України “Про дошкільну освіту”. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача –1 позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що ухвала №484 від 25.01.2007 р., якою спірний об’єкт був виключений з переліку об’єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, була визнана недійсною постановою господарського суду Львівської області у справі №30/258А від 28.09.2007 р.. Посилається на незаконне ухилення позивача від укладення договору, внаслідок чого судом розглядалась справа №1/50-20/19 про спонукання до укладення договору, внаслідок чого з вини органу місцевого самоврядування сплив строк дії висновку про вартість майна. Вимога погодити ціну продажу із постійною комісією комунального майна та власності, встановлена в Програмі приватизації об’єктів комунальної власності м. Львова на 2007 –2008 роки, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 15.03.2007 р., суперечить нормі Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”. Просить у позові відмовити.

Відповідач –2 вимог ухвал суду не виконав, відзиву по справі не надав, участь уповноваженого представника у судових засіданнях не забезпечив, хоча був належно повідомлений про час та місце слухання справи.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Позивач посилається на ту обставину, що не житлові приміщення по вул. Лазаренка, 5а у м. Львові (колишня адреса вул. Гайдара, 5а), відчужені відповідачу –1 за оспорюваним договором, належали дитячій дошкільній установі №113. Згідно із ч. 5 ст. 16 Закону України “Про дошкільну освіту”, вивільнені приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми. Однак, належність цих приміщень зазначеній дитячій дошкільній установі не була доведена належними доказами. Зокрема, як вбачається з розпорядження виконкому Радянської районної ради народних депутатів №555 від 16.10.1992 р., дитячій дошкільній установі №113 було лише дозволено оформити право власності на приміщення за вказаною адресою. Наказом відділу освіти Франківської райадміністрації №82 від 24.04.1997 р. “Про ліквідацію д/з №113”, вирішено з 01.05.1997 р. ліквідувати зазначений навчальний заклад. Однак, жодного доказу реєстрації права власності протягом цього часу за вказаним навчальним закладом, суду не надано. Натомість, як вбачається з листа Обласного комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки” №63/01-16 від 27.08.2007 р., приміщення за адресою м. Львів, вул. Лазаренка, 5а відносились до комунальної форми власності, зокрема, на дату їх відчуження, а відтак не можуть розцінюватись як приміщення дошкільних навчальних закладів. Крім того, встановлення у ч. 5 ст. 16 Закону України “Про дошкільну освіту” мети, для якої можуть використовуватись лише вивільнені приміщення ліквідованих дошкільних навчальних закладів, не забороняє приватизацію зазначених приміщень.

Ухвалою сесії Львівської міської ради №3402 від 16.03.2006 р. “Про приватизацію об’єктів комунальної власності способом викупу”, до переліку об’єктів, що підлягають приватизації способом викупу, були включені приміщення підвалу площею 36,3 кв.м., 1-го поверху площею 469,4 кв.м., 2-го поверху площею 423,4 кв.м. по вул. Лазаренка, 5а із зазначенням покупця –відповідача –1. Ухвалою сесії Львівської Міської ради №484 від 25.01.2007 р. “Про вилучення пунктів з додатків до ухвал міської ради від 20.10.2005 р. №2720, від 29.12.2005 р. №3057, від 23.02.2006 р. №3392 і від 16.03.2006 р. №3402”, до дати укладення спірного договору, з ухвали сесії Львівської міської ради №3402 від 16.03.2006 р. був виключений пункт щодо спірних приміщень. Однак, посилання позивача на цю обставину не заслуговує на увагу, враховуючи, що постановою господарського суду Львівської області від 28.09.2007 р. у справі №30/258А за позовом ТзОВ “Енергозберігаючі технології” до Львівської міської ради, ухвала сесії Львівської Міської ради №484 від 25.01.2007 р. була визнана нечинною в частині вилучення п. 18 з додатку до ухвали Львівської міської ради від 16.03.2006 р., а п. 18 додатку до ухвали Львівської міської ради №3402 від 16.03.2006 р. був визнаний діючим. Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2008 р.. При цьому, підставою нечинності вказаної частини ухвали Львівської міської ради №484 від 25.01.2007 р. судовими інстанціями визнано її суперечність законодавству. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У відповідності із ч. 2 ст. 4 ГПК України, господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України. З врахуванням наведеного, посилання позивача на необхідність застосування до спірних відносин нечинної ухвали Львівської міської ради не заслуговує на увагу. Крім того, згідно із ст. 7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, орган приватизації вправі відмовити у задоволенні заяви про включення об’єкту малої приватизації до відповідного переліку лише в разі наявності підстав для відмови у приватизації.

Відповідно до ст. 8 вказаного закону, з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства органами приватизації здійснюється його підготовка до приватизації, які, зокрема, визначають ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу. Для забезпечення виконання зазначених функцій органи приватизації можуть залучати відповідні організації та спеціалістів. При цьому, строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації. Відповідно до ст. 9 цього закону, за рішенням органів приватизації проводиться інвентаризація майна об'єкта малої приватизації із залученням, у разі необхідності, аудитора (аудиторської фірми) та здійснюється його оцінка в порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. Акт оцінки вартості об'єкта приватизації затверджується керівником органу приватизації.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 30.04.2006 р. був складений висновок про вартість майна за адресою м. Львів, вул. Лазаренка, 5а, який був затверджений начальником управління комунального майна Львівської міської ради лише 30.06.2006 р., що підтверджується, зокрема, наказами №1975, №1976 від 30.06.2006 р. “Про затвердження звіту про оцінку майна, будівель (приміщень), споруд”.

Посилання позивача на ту обставину, що на підставі цих висновків не була визначена ціна продажу, яка підлягала погодженню із постійною комісією комунального майна та власності, встановлена в Програмі приватизації об’єктів комунальної власності м. Львова на 2007 –2008 роки, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 15.03.2007 р., суперечить нормі Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, оскільки згідно із ч. 2 ст. 9 вказаного закону, ціна продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, визначається відповідно до методики, затвердженої Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 12 вказаного закону, ціна продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, визначається лише шляхом проведення незалежної оцінки.

Наказом №2006 від 28.12.2006 р. “Про продовження строку дії висновків про вартість майна”, строк дії висновку був продовжений на 12 місяців.

Відповідно до п. 23 Постанови Кабінету Міністрів України №1891 від 10.12.2003 р. “Про затвердження Методики оцінки майна”, висновок про вартість майна, складений для цілей приватизації майна шляхом викупу або продажу конкурентними способами (для договору купівлі-продажу, оголошення умов продажу, у тому числі повторного продажу), дійсний протягом шестимісячного строку від дати його затвердження. Дія висновку про вартість майна продовжується наказом відповідного органу, який його затвердив, на строк, що не перевищує одного року від дати затвердження. Однак, посилання позивача на зазначену норму не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України саме кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені, зокрема, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов’язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов’язку. Як вбачається з матеріалів справи, саме органом приватизації комунального майна, а не відповідачем –1, було допущено порушення строків, передбачених у Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, і його відмова в укладенні договору купівлі-продажу комунального майна призвела до спливу встановлених строків, що підтверджується фактом розгляду судами справи №1/50-20/19 за позовом ТзОВ “Енергозберігаючі технології” до Управління комунального майна Департаменту економічної політики Львівської міської ради про спонукання до укладення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов’язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 16 ЦК України з цієї підстави суду надано право відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

28.08.2007 р. між відповідачем –2 (продавець) та відповідачем –1 (покупець) був укладений договір №1808 купівлі-продажу не житлових приміщень способом викупу, відповідно до п. 1.1. якого продавець відповідно до ухвали Львівської міської ради №3402 від 16.03.2006 р. продав, а відповідач –1 купив не житлові приміщення загальною площею 929,1 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Лазаренка, 5а.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Однак, наявність передбачених законом підстав для визнання недійсним оспорюваного договору не була доведена суду у встановленому порядку належними доказами.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 35 43, 75, 82, 84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                           Желік М.Б.