ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 р.

№ 9/22

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. –головуючого,

Михайлюка М.В.,

Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 9 липня 2008 року у справі № 9/22 Господарського суду міста Києва за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд", м. Київ, до Адміністративно-господарчого управління Генерального штабу Збройних Сил України, м. Київ, про стягнення 14 490 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –КП "Спецжитлофонд" –Калінчук В.В. (дов. № 044/24-52 від 11.01.2008 р.);

відповідача –Адміністративно-господарчого управління Генерального штабу Збройних Сил України –Кривошея Д.А. (дов. 327/1/304-а від 03.03.2008 р.);

встановив:

У лютому 2008 року позивач –Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" пред’явив у господарському суді позов до відповідача –Адміністративно-господарчого управління Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення 14 490 грн.

Вказував, що на підставі укладеного між ним (орендодавцем) та Адміністративно-господарчим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України (орендарем) договору оренди від 1 січня 2002 року № 1415 та додаткових угод до нього, відповідачу передано у строкове платне користування житлове приміщення загальною площею 34,50 кв.м. в будинку № 76 по вул. Жилянській у м. Києві.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, в частині оплати за орендоване приміщення, позивач просив стягнути з відповідача 14 490 грн. заборгованості та судові витрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12 березня 2008 року (суддя Жирнов С.М.), залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 9 липня 2008 року (колегія суддів у складі Зеленіна В.О., –головуючого, Репіної Л.О., Буравльова С.І.), у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані посиланнями на ту обставину, що договір оренди № 1415 від 1 січня 2002 року припинив свою дію з 1 вересня 2004 року і не був пролонгований в порядку, передбаченому п. 4.1 названого договору, оскільки згоди на продовження спірного договору Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації не надавалося.

У касаційній скарзі КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд", посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ст. 764 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 111-10 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" –просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого та постанова апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судами встановлено, що спірні правовідносини виникли з укладеного 1 січня 2002 року між КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (орендодавцем) та Адміністративно-господарчим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України (орендарем) на підставі наказу головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації № 1022 від 24 грудня 2001 року договору оренди № 1415 житлового приміщення (квартири), загальною площею 34,50 кв.м. в будинку № 76 по вул. Жилянській у м. Києві.

Пунктом 1.3 договору сторонами передбачено строк дії договору з 1 січня 2002 року по 1 липня 2002 року.

Додатковими угодами термін дії договору був продовжений до 1 вересня 2004 року (додаткова угода № 5) та збільшений розмір орендної плати (додаткова угода № 6).

Під час розгляду справи господарськими судами встановлено, що відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12 листопада 2001 року № 2419 "Про будинки Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"" будинок № 76 по вул. Жилянській закріплено за позивачем на праві повного господарського відання.

Згідно п. 2.3 Статуту Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" надання в орендне користування житлових і нежитлових приміщень в житловому фонді спеціального призначення здійснюється позивачем за дорученням Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до умов п. 4.1 Договору оренди сторони передбачили порядок продовження дії договору після закінчення строку його чинності, відповідно до яких договір може бути продовжений за згодою Головного управління житлового забезпечення якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення терміну дії договору від орендаря (відповідача) надійшло його письмове звернення з проханням пролонгації Договору.

Підставою звернення з позовом до суду на думку позивача є невиконанням Адміністративно-господарчим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України договору оренди щодо сплати орендної плати. При цьому позивач зауважує, що оскільки орендар продовжував користуватися вказаним приміщенням після закінчення строку його дії та не висував своїх заперечень проти цього, спірний договір є пролонгованим, а тому у останнього існує зобов'язання сплачувати за оренду житлового приміщення.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач у встановлений місячний строк до закінчення терміну дії договору оренди не повідомляв позивача про наміри продовження дії договору, згоди на продовження спірного договору Головним управлінням житлового забезпечення також не надавалося, а тому підстави вважати спірний договір пролонгованим відсутні.

Дані висновки суду відповідають вимогам закону, встановленим судом обставинам та грунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається.

Відповідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, орендна плата може нараховуватись орендодавцем, сплачуватись орендарем чи стягуватись з нього в судовому порядку лише за період дії договору оренди до моменту його припинення.

Як встановлено судами, спірний договір припинив дію відповідно до строку, встановленого у додатковій угоді № 5, тобто з 1 вересня 2004 року, з цієї ж дати відповідач звільнив приміщення.

За таких обставин, господарські суди дійшли обгрунтованого висновку про те, що орендна плата підлягає стягненню протягом часу фактичного користування предметом найму, оскільки за змістом вимог чинного законодавства у разі припинення дії договору, припиняються визначені ним зобов'язання сторін, а за порушення його умов застосовується передбачена законом або договором цивільно-правова відповідальність.

Посилання скаржника на ту обставину, що відповідачем протягом місяця після закінчення договору оренди не було направлено на його адресу заяви про припинення або зміну умов договору оренди, у зв'язку з чим вказаний договір слід визнати продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були в ньому передбачені, не заслуговують на увагу та спростовуються висновками судів про те, що спірний договір не був пролонгований в порядку, передбаченому п. 4.1 названого договору, згідно умов якого договір може бути продовжений за згодою Головного управління житлового забезпечення якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення терміну дії договору від орендаря (відповідача) надійшло його письмове звернення з проханням пролонгації Договору.

Твердження касаційної скарги про те, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 9 липня 2008 року у даній справі підписана не тими суддями, які входили до складу колегії, що фактично прийняли справу до розгляду, як на підставу до її скасування, –на увагу не заслуговують та спростовуються матеріалами справи, зокрема розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/8 від 4 липня 2008 року, яким внесено зміни до складу суду.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань позивача надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги не беруться.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 9 липня 2008 року у справі № 9/22 залишити без змін.

Головуючий:

Н. Дунаєвська

Судді:

М. Михайлюк

Н. Мележик