КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2008                                                                                           № 42/119-31/173

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Лосєва А.М.

суддів:           Зубець Л.П.

Євсікова О.О.

при секретарі:           Єрьоменко О.В.

За участю представників:

від позивача: Самсонов С.Р. – директор;

Москалюк А.П. – дов. №0809-1 від 01.09.2008р.;

відповідача:           1) Посисаєва Л.Є. – дов. №2 від 03.01.2008р.;

2) Селіна О.С. – дов. №401 від 28.05.2008р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної адміністрації Залізничного транспорту України "Укрзалізниця"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.07.2008

у справі № 42/119-31/173 (Качан Н.І.)

за позовом                               Малого підприємства "Гранд"

до                                                   Державної адміністрації Залізничого транспорту України "Укрзалізниця"

Статутного територіальне-галузевого об"єднання "Південна залізниця"

про                                                  стягнення 10870500,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків (матеріальної шкоди) у розмірі 8 370 500,00 грн. та моральної шкоди у сумі 2 500 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2008р. провадження у справі №42/119-31/173 було зупинено у зв’язку з призначенням судової товарознавчої експертизи.

Не погоджуючись із вказаною Ухвалою суду, відповідач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.07.2008р. у справі №42/119-31/173 скасувати.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, зокрема, положення Закону України „Про судову експертизу”, пп.50-55 Національного стандарту №1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003р., ст. 4 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність”, ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого судом було безпідставно, на думку відповідача-2, призначено судову експертизу, незважаючи на відсутність матеріальних об’єктів досліджень та оригіналів технічної документації.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2008р. апеляційну скаргу відповідача-2 було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.09.2008р.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2008р. було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у наступному складі: головуючий суддя Лосєв А.М., судді Зубець Л.П., Розваляєва Т.С.

15.09.2008р. до Відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшли зміни (доповнення) до апеляційної скарги, в яких наведено додаткове обґрунтування вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача-2 підтримав апеляційну скаргу з урахуванням доповнень до неї, просив суд скаргу задовольнити та скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.07.2008р. у справі №42/119-31/173.

Представник відповідача-1 в усних поясненнях, наданих суду, зазначив про те, що підтримує апеляційну скаргу відповідача-2 та просить суд скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.07.2008р. у справі №42/119-31/173.

Представники позивача в усних поясненнях заперечували проти доводів відповідача-2, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити оскаржувану Ухвалу місцевого господарського суду без змін як таку, що прийнята з повним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, та дотриманням норм процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача-1 матеріальної шкоди у розмірі 8 370 500,00 грн. та моральної шкоди у сумі 2 500 000,00 грн.

Позовні вимоги, зокрема, мотивовані тим, що відповідно до договору №07/06/2002/Ал-Гр/Ц від 07.06.2002р., укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю „Алумекс Груп ЛТД”, а також мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2002р. у справі №25/260, позивач набув право власності на 21 залізничну цистерну для перевезення світлих нафтопродуктів, які знаходились під арештом на зберіганні на ст. Кременчук Південної залізниці.

В жовтні 2002 року, коли вирішувалось питання про перереєстрацію на позивача вказаних вище цистерн, останні за заявкою колишнього власника були відправлені на залізничну станцію Придача Південно-Східної залізниці Російської Федерації, після чого втрачені.

З огляду на викладене, позивач зазначає про те, що у зв’язку з порушенням його права власності на цистерни, йому була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 8 370 500,00 грн., яка складається з вартості втрачених цистерн (2 310 000,00 грн.), витрат по оплаті ремонтних робіт на вагоноремонтному заводі ім. Тельмана у м. Воронежі Російської Федерації (800 00,00 грн.), недержавного доходу від використання цистерн (5 260 500,00 грн.), а також моральна шкода у розмірі 2 500 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2007р. у справі №42/119 позов було задоволено частково, а саме присуджено до стягнення з відповідачів на користь позивача 7 570 500 грн. матеріальної шкоди, 25 500,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині в позові відмовлено (т.с.2, а с.123-126).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2007р. та Постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2007р. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2007р. у справі №42/119 було залишено без змін (т.с.2, а.с.171-176, 199-203).

Постановою Верховного Суду України від 26.02.2008р. було скасовано Постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2007р., Вищого господарського суду України від 13.11.2007р. та Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2007р. у справі №42/119, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.с.2, а.с.291-292).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2008р. справі №42/119 було присвоєно №42/119-31/173 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.05.2008р.

В судовому засіданні 14.05.2008р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву у зв’язку з необхідністю направлення судового запиту на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (т.с.3, а.с.122).

03.06.2008р. до Відділу документального забезпечення Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на запит суду, в якій зокрема зазначено про те, що проведення експертного дослідження для визначення вартості втраченого майна за матеріалами технічної документації не входить до компетенції експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.с.3, а.с.123).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2008р. провадження у справі №42/119-31/173 було зупинено у зв’язку з призначенням судової товарознавчої експертизи, проведення якої доручено судовому експерту Архипову Віктору Віталійовичу (т.с.3, а.с.189-190).

Дана Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що під час розгляду спору у суду виникли питання, з’ясування яких потребують спеціальних знань та технічної експертизи документів.

Не погоджуючись із вказаною Ухвалою суду, відповідач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.07.2008р. у справі №42/119-31/173 скасувати.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач-2 зазначає про те, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, зокрема, положення Закону України „Про судову експертизу”, пп.50-55 Національного стандарту №1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003р., ст. 4 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність”, ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, оскільки призначено судову експертизу, незважаючи на відсутність матеріальних об’єктів досліджень та оригіналів технічної документації, без чого, на думку відповідача-2, проведення експертного дослідження є неможливим. З урахуванням викладеного, відповідач-2 вважає безпідставним зупинення провадження у справі №42/119-31/173.

Колегія суддів не погоджується з даними твердженнями відповідача-2, вважає їх помилковими, з наступних підстав.

В ст. 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

У відповідності до частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках:

1) призначення господарським судом судової експертизи;

2) надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів;

3) заміни однієї з сторін її правонаступником внаслідок реорганізації підприємства, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у справі №42/119-31/173 має майновий характер, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення шкоди, завданої внаслідок порушення його права власності.

Верховний Суд України в своїй постанові від 26.02.2008р. у справі №42/119, мотивуючи підстави, які зумовили скасування попередніх рішень, зокрема, зазначив про те, що судами не було з’ясовано час виникнення правовідносин, їх тривалість, у зв’язку з чим не розглянуто питання дії закону в часі, тобто положення якого кодексу слід застосовувати до спірних правовідносин – ЦК УРСР чи ЦК України.

Окрім того, в постанові наголошено, що згідно з ч.1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає експертизу. Однак, суди при визначенні вартості залізничних цистерн взяли до уваги економіко-правовий висновок директора Інституту законодавства Верховної Ради України №22/351-1-1-22 від 26.12.2006р., який не можна оцінювати як висновок судового експерта у розумінні ст. ст. 41, 42 Господарського процесуального кодексу України.

В постанові Верховного Суду України від 26.02.2008р. містились вказівки щодо врахування вищенаведених обставин при новому розгляді справи №42/119.

У відповідності до ч.1 ст. 111-21 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду.

Отже, виходячи із змісту позовних вимог та враховуючи вказівки, які містяться в постанові Верховного Суду України, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що для з’ясування (встановлення) фактичного розміру завданих матеріальних збитків (шкоди) відповідно до наявної в матеріалах справи та у сторін технічної документації необхідні спеціальні знання та проведення товарознавчої і оціночної експертизи.

Посилання відповідачів на відповідь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про неможливість проведення експертизи за наявними у справі документами та заперечення відносно доручення проведення експертного дослідження не Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а експерту Архипову Віктору Віталійовичу апеляційний судом не приймається до уваги, з огляду на наступне.

В ч.3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України визначено, що проведення судової експертизи має бути доручено компетентним організаціям чи безпосередньо спеціалістам, які володіють необхідними для цього знаннями.

З відповіді, наданої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на запит суду першої інстанції, не вбачається, що проведення експертного дослідження для визначення вартості втраченого майна за матеріалами технічної документації є неможливим, як стверджують відповідачі, а зазначено лише, що проведення вказаного експертного дослідження не входить до компетенції експертів саме Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Натомість, судовий експерт Архипов В.В. володіє необхідними для цього знаннями, що підтверджується:

- Свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №4804 від 28.07.2006р., згідно з яким він має право здійснювати оцінку майна та майнових прав;

- Свідоцтвом №1058, згідно з яким рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 27.11.2006р. присвоєно (підтверджено) кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю 12.1 – оцінка машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання (т.с.3, а.с.139-140).

Окрім того, згідно з ч.2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони мають право брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу тощо.

Відповідно до ч.3 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, у випадках недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта господарський суд може призначити додаткову судову експертизу.

В ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість участі судового експерта у судовому процесі. Зокрема, судовий експерт зобов'язаний за ухвалою господарського суду з'явитись на його виклик і дати мотивований висновок щодо поставлених йому питань.

Тобто, в разі наявності у будь-якої із сторін сумніву щодо обґрунтованості висновків експертного дослідження або суперечностей в них, законодавець не обмежує сторони у можливості скористатись наданими їм процесуальним правом звернутися до суду з відповідними клопотаннями, зокрема, про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертне дослідження у справі, з метою з’ясування питань (суперечностей), які можуть виникнути.

До того ж, відповідачами не надано належної оцінки тій обставині, що відповідно до ч.5 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обґрунтовуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права, відповідач-2 зазначає про те, що зупинення провадження у справі для проведення товарознавчої експертизи залізничних цистерн за їх відсутності на підставі копій технічних паспортів на цистерни, суперечить ст. 79 Господарського процесуального кодексу України і встановленому порядку призначення та проведення експертиз. При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача-2 стосуються безпосередньо призначення експертизи, тоді як нормативно обґрунтовані заперечення щодо такої процесуальної дії суду як зупинення провадження у справі в скарзі та доповненнях до неї відсутні.

Однак, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що згідно з ч.2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Натомість, ухвала про зупинення провадження у справі, як процесуальний документ, має своїм наслідком лише тимчасове припинення здійснення процесуальних дій у справі, оскільки в даному випадку спір по суті не було вирішено і, відповідно, остаточне рішення у справі також не прийнято.

Враховуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності, апеляційний суд констатує, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї та в усних поясненнях, наданих у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що Ухвала Господарського суду міста Києва від 03.07.2008р. у справі №42/119-31/173 прийнята з дотриманням норм процесуального права, у зв’язку з чим правові підстави для її скасування та, відповідно, задоволення апеляційної скарги відповідача-2 у суду відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 22, 31, 33, 41-43, 79, 86, 99, 101-103, 105, 106, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Статутного територіально-галузевого об’єднання „Південна залізниця” залишити без задоволення, Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.07.2008р. у справі №42/119-31/173 – без змін.

2. Матеріали справи №42/119-31/173 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя                                                                      Лосєв А.М.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Євсіков О.О.

22.09.08 (відправлено)