ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 р.

№ 9/138

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Рогач Л.І., Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Військового радгоспу "Дніпровський"

на рішення

Господарського суду Запорізької області від 31.10.07

у справі

№ 9/138

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Жовтневий"

до

Військового радгоспу "Дніпровський"

про

стягнення 31483, 52 грн

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 11.06.08 №02-12.2/199, у зв’язку з відпусткою судді Гоголь Т.Г., для розгляду касаційної скарги у цій справі призначено колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В.- головуючого, Рогач Л.І., Швеця В.О.

Представники сторін у судове засідання не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Жовтневий" у квітні 2005 року заявлений позов про стягнення з Військового радгоспу "Дніпровський" 31 483,52 грн боргу, який виник на підставі договору переведення боргу від 06.02.04 №198/48. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що на виконання умов договору поставки від 30.08.01 №56/01

доповідач: Добролюбова Т.В.

позивач поставив на адресу Управління сільського господарства Міністерства оборони України картоплю, загальною вартістю 370 926,24 грн, проте, останній за продукцію розрахувався частково на суму 31 483,52 грн. Позивач зазначав, що 06.02.04 сторони уклали угоду №198/30, згідно з якою зобов’язання за сплату залишку боргу прийняв на себе в/с “Дніпровський". При цьому, 07.02.05 позивачем направив новому боржнику претензію №96, яка залишилась останнім без відповіді та задоволення. В обґрунтування вимог позивач посилався на приписи статей 514, 526, 530 Цивільного кодексу України, статей 4, 151, 161 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 р.).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.10.07, ухваленим суддею Нечипуренко О.М., позовні вимоги задоволено. Суд вмотивовуючи рішення дійшов висновку про доведеність факту несплати відповідачем заборгованості за договором переведення боргу від 06.02.04 №198/48. Окрім цього, суд зазначив, що договір №198/48 не відмінений, в судовому порядку недійсним або неукладеним не визнаний, тому підлягає виконанню відповідачем. Судове рішення обґрунтоване приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Військовий радгосп "Дніпровський" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення у справі скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просить прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на помилкове незалучення до участі у справі Управління сільського господарства Міністерства оборони України, якому підпорядковується відповідач, оскільки прийняте у справі рішення стосується його прав та обов’язків. Водночас, скаржник наголошує на тому, що Військовий радгосп має податковий борг, однак, при укладенні договору №198/48 письмової згоди на здійснення такої операції від ДПІ у Шевченківському районі міста Запоріжжя не отримував. На думку скаржника, прийняте у справі рішення стосується також прав та інтересів ДПІ у Шевченківському районі міста Запоріжжя, оскільки укладення договору призвело до збільшення податкового боргу та зниження можливості його погашення. Заявник також вказує, що судом не надано оцінки умовам договору від 30.08.01 №356/01, які передбачають поставку товару після проведення замовником попередньої оплати, оскільки авансовий платіж Управлінням сільського господарства Міністерства оборони України здійснений не був, позивач мав право припинити поставку товару. Відтак, скаржник вважає, що судом першої інстанції порушено приписи статей 4,151, 513, 162 Цивільного кодексу УРСР, статті 520 Цивільного кодексу України.

Від           Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Жовтневий" надійшло клопотання в якому, товариство просить розглянути касаційну скаргу за відсутності його представника. При цьому, товариство просить рішення у справі залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Вищий господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В., переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарським судом першої інстанції установлено та підтверджено матеріалами справи, що 30.08.01 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Жовтневий" на виконання умов договору №56/01, поставило Управлінню сільського господарства Міністерства оборони України картоплю вартістю 370926,24 грн. Управління за поставлену продукцію розрахувалось частково, сума заборгованості складає 31 483,52 грн. Судом установлено, що 26.01.04 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Жовтневий", Управлінням сільського господарства Міністерства оборони України, в/с “Дніпровський" укладено додаткову угоду №198/30 до договору №56/01, за умовами якої зобов’язання зі сплати залишку боргу прийняв на себе в/с “Дніпровський", як третя сторона за адміністративним підпорядкуванням. Разом з цим, 06.02.04 Управління сільського господарства Міністерства оборони України –первісний боржник, уклало з в/с “Дніпровський" - новим боржником, договір переведення боргу за №198/48. Судом першої інстанції також установлено, що 07.02.05 позивачем на адресу нового боржника направлено претензію №96 з вимогою сплатити заборгованість, яка залишилась останнім без відповіді та задоволення. Предметом позову у даній справі є матеріально –правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Жовтневий" про стягнення з Військового радгоспу "Дніпровський" 31 483,52 грн боргу. Як вбачається із спірного договору ним регулюються відносини, пов’язані із заміною зобов’язаної сторони у зобов’язанні, що виникає із договору поставки від 30.08.01. Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення господарського суду має ґрунтуватися, зокрема на тому, яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. У мотивувальній частині рішення вказуються: обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін, їх пропозиції щодо умов договору або угоди сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення, посилання на норми матеріального права, на підставі яких вирішено спір. Відповідно до приписів статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов’язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. При переведенні боргу один боржник вибуває із правовідношення, а його місце посідає нова особа, на яку переводиться борг. При цьому потрібна згода як нового боржника, так і кредитора. Згідно зі статтею 522 цього кодексу новий боржник у зобов’язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником. Заміна боржника в зобов’язаннях є можливою лише за умов, якщо новий боржник має право –та дієздатність, необхідного для виконання обов’язку первісного боржника. Оскільки вимоги позивача обґрунтовані умовами договору, судові необхідно перевірити законність таких умов договору. Проте, судом питання наявності у відповідача повноважень для виконання обв’язку первісного боржника не з’ясовувалось. Колегія суддів визнає, що судом не досліджувався і порядок укладення договору переведення боргу, не з’ясовано чи було майно відповідача, на час підписання договору, в податковій заставі, якщо так, чи узгоджувалися спірні дії з податковим органом. Також, не досліджено судом першої інстанції умов договору поставки №56/01 щодо строків та порядку поставки товару та проведення розрахунків за нього, не з’ясовано правової природи вказаного договору та не застосовано відповідні законодавчі приписи. Тому висновок суду про стягнення заявленої суми є передчасним. Окрім цього, за приписами пункту 1 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України нез’явлення в засідання представників сторін, за відсутності відзиву або пояснень, є підставою для відкладення розгляду справи. Проте, місцевий суд справу вирішив по суті за відсутності відзиву та пояснень відповідача на позовну заяву та без участі його представника в судовому засіданні, що є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Так, відповідно до частини першої статті 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Наведене свідчить про те, що поза увагою суду залишилися питання, з якими пов’язане законне вирішення спору по суті. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення у справі підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Запорізької області. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.07 у справі №9/138 скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового розгляду до Господарського суду Запорізької області.

Касаційну скаргу Військового радгоспу "Дніпровський" задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Л.Рогач

В.Швець