ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2008 р.

Справа № 7/174-08-3102

За позовом: ВАТ „Балтська хутрова фабрика”, м.Балта

до відповідача: ПП „Мрія”, м.Балта

про витребування майна із чужого незаконного володіння

Суддя Лепеха Г.А.

Представники сторін:

Від позивача –Дарієнко В.Д., ліквідатор.

Від відповідача –Приймак М.І., за довіреністю.

У судовому засіданні приймав участь представник ТОВ „Примор’є Консалт” та

ВАТ „Інвестиційна компанія „Примор’є Інвест” –Фельдман О.А., за довіреностями.

У судовому засіданні 23.09.2008р. оголошувалась перерва до 24.09.2008р. за правилами ст.77 ГПК України.

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство „Балтська хутрова фабрика” (далі –Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння приватного підприємства „Мрія” (далі –Відповідач).

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи та заслухавши представників сторін у відкритому судовому засіданні, суд встановив:

Позивач був власником переданих до статутного фонду під час приватизації нежилих приміщень та споруд, які знаходяться на території м. Балти відповідно до розпорядження регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №133-р від 06.05.1994 року та наказу №566 від 07.05.1998 року про завершення приватизації ВАТ „Балтська хутрова фабрика”. Серед вказаної власності було і приміщення дитячого садку (Е-11) розмірами по периметру 12,56х12,37х12,88 метрів за адресою: Одеська область м. Балта, вул. Терешкової, 38.

21.05.1998 року Балтською районною державною адміністрацією на все нерухоме майно Позивача, в тому числі і на дитячий садок, було видане свідоцтво про право власності, яке в той же день було зареєстроване в Балтському районному бюро технічної інвентаризації та видано реєстраційне посвідчення.

В подальшому все нерухоме майно Позивача було продане, в тому числі спірне приміщення будівлі колишнього дитячого садку, розташованого за адресою: м. Балта, вул. Терешкової, 38а, було продано Шапіро Н.Д. за нотаріально засвідченим договором купівлі-продажу від 12.12.2006 року.

Відповідач користується спірними приміщеннями в даний час згідно договору оренди від 01.07.2007р. між підприємством та власником спірних приміщень Шапіро Н.Д.

Оцінюючи представлені сторонами докази, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог про зобов’язання приватного підприємства „Мрія” повернути із незаконного володіння відкритому акціонерному товариству „Балтська хутрова фабрика” приміщення дитячого садку.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини. Правочин –це волевиявлення осіб які безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. При цьому ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно п.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

У відповідності до вимог ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому вимогами ст.527 цього ж кодексу передбачено, що боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов’язанні має право вимагати доказів того, що обов’язок виконується належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред’явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст.193 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином у відповідності з законом, іншими правовими актами, а при відсутності конкретних вимог по виконанню зобов’язання –у відповідності з вимогами, які в певних умовах зазвичай ставляться.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року право власності на нерухоме майно підлягає обов’язковій реєстрації.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до п. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлено судом.

Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Крім цього відповідно до ст.ст.15,16,392 ЦК України у разі, якщо якась особа не визнає право власності іншої особи на неналежне такій іншій особі на праві власності майно, порушує право власності такої іншої особи на це майно, така інша особа має право звернутися до суду з позовом до особи, що порушила або не визнає її право для захисту свого права власності.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності.

Таким чином, судом встановлено, що власником спірного приміщення колишнього дитячого садку на даний час є Шапіро Н.Д. відповідно до нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу від 12.12.2006 року і цей договорів на даний час не оскаржено і не визнано недійсним. Як власник майна, Шапіро Н.Д. вправі розпоряджатись належним їй майном на свій розсуд, в тому числі передавати в оренду ПП „Мрія”, і ніяких законних підстав для такої передачі не існує та не існує і законних підстав для повернення спірного майна колишньому власнику ВАТ „Балтська хутрова фабрика”.

За таких обставин суд доходить до висновку, що вимоги позивача є необгрунтовані, не підтверджуються матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті державного мита та послуг з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу слід покласти на позивача згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку

з дня його прийняття.

Суддя Лепеха Г.А.