ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2008 р.

Справа № 9/20-5А.

За позовом Приватного підприємства "Антон-Плюс", с. Зміїнець Луцького району

До Управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі , м. Луцьк

Про визнання протиправними дій посадових осіб Управління Пенсійного фонду в Луцькому районі під час проведення 19.12.2007 –22.01.2008 р. позапланової перевірки та скасування результатів вказаної перевірки у вигляді акту №3 від 22.01.2008 р.

Головуюча суддя Соломка Л.І.

При секретарі Кідиба Т.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Хохлов В.О.- адвокат, довіреність від 25.06.2008 р.;

Від відповідача: Янковська О.В. –гол. спеціаліст-юрисконсульт, довіреність від 21.07.2008 р. №3352/05-10-07; Падко Н.О. –заст. начальника управління –начальник відділу обліку надходження платежів, довіреність від 21.07.2008 р. №3351/05.10-03.

Права та обов’язки представникам сторін роз’яснені відповідно до ст..ст. 49,51 КАС України.

Відводу складу суду не заявлено.

Відповідно до ст.126 КАС України представникам сторін повідомлено про здійснення повного фіксування судового процесу технічними засобами, а саме: програмно-апаратного комплексу „Діловодство суду” за ініціативою суду.

СУТЬ СПОРУ: Позивач – Приватне підприємство "Антон-Плюс" звернувся до господарського суду з адміністративним позовом та просить визнати протиправними дії посадових осіб Управління Пенсійного фонду в Луцькому районі під час проведення 19.12.2007 –22.01.2008 р. позапланової перевірки правильності обчислення повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та скасувати результат вказаної перевірки у вигляді акту №3 від 22.01.2008 р.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позапланова перевірка правильності обчислення повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування Управління пенсійного фонду України в Луцькому районі за період з 01.01.2004 р. по 19.12.2007 р., по результатах якої складений акт №3 від 22.01.2008 р., проведена з порушенням вимог чинного законодавства, в результаті чого вона повинна бути визнана протиправною із скасуванням її результатів у вигляді вищезазначеного акту перевірки. Зокрема, при її проведенні посадовими особами управління Пенсійного фонду України у Луцькому районі порушені норми ст.ст.8,19 Конституції України, ч.1,3,4 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», який набрав чинності станом на початок проведення позапланової перевірки. В порушення зазначених пунктів ст..6 Закону в акті перевірки не зазначено підстав до проведення даної позапланової перевірки, не надано платнику копії відповідного документу, на підставі якого проводиться позаплановий захід, перевірка тривала 23 робочі дні, чим порушено вимоги п.4 ст.6 Закону, який передбачає, що строк позапланового заходу не може перевищувати 10 днів, а продовження строку не допускається.

В порушення вимог ч.1 та 2 ст.7 Закону наказу про проведення перевірки відповідачем не видавалося, не надано платнику копії посвідчення на перевірку. Позивач вважає такі дії працівників управління Пенсійного фонду України у Луцькому районі протиправними, які істотно порушили вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», у зв’язку з чим результат вказаної перевірки у вигляді акту перевірки №3 від 22.01.2008 р. підлягає до скасування.

Відповідач –Управління Пенсійного фонду у Луцькому районі у запереченнях від 17.07.2008 р. №3313/07-09, додатках до заперечень від 17.08.2008 р. №3816/06-10/25 та у судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись, що норми вищезазначеного закону на дані правовідносини не поширюються. У своїй діяльності відповідач керується Законом України від 09.07.2003 р. №1058-ІV «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ч.2 ст.64 цього Закону визначено, що органи Пенсійного фонду України мають право не частіше одного разу на календарний рік проводити планові, а у випадках, передбачених законодавством –позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, установах, організаціях і у фізичних осіб –СПД бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів, пов’язаних з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків. Також на дані правовідносини поширюють дію Закон України від 26.06.1997 р. №400/97-ВР «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування», від 21.05.1999 р. №700-ХІV «Про здійснення контролю за сплатою збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та збору на обов’язкове соціальне страхування», Указ Президента України від 23.07.1998 р. №817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності», постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 р. №6-5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.05.2003 р. за №359/7680 «Про затвердження порядку оформлення результатів документальних перевірок».

В даному випадку перевірка проведена на підставі підп. «в»п.3 Указу Президента України №817/98, оскільки ПП «Антон-Плюс»було порушено п.1 ст.14 Закону України №1058-ІV, а саме: не проведено нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду України по тарифу 32%, 32,3% на суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що стало підставою для проведення позапланової перевірки.

У судовому засіданні представники відповідача пояснили, що повідомлення про проведення перевірки надіслано платнику по почті, посвідчення на перевірку перевіряюча пред’являла керівнику Бойко О.І., видача наказу на проведення перевірки не передбачена вищезазначеними нормативними актами. Акт перевірки направлений ПП «Антон-Плюс»засобами поштового зв’язку з повідомленням про вручення, оскільки отримати акт перевірки представники підприємства відмовилися, про що складений акт про відмову від підпису. За результатами перевірки керівником управління прийнята вимога про сплату відповідно ст.106 Закону України №1058-ІV, яка підприємством не оскаржувалася та направлена на виконання до відділу державної виконавчої служби.

Із пояснень представників сторін, наявних доказів по справі господарський суд

в с т а н о в и в:

Управлінням Пенсійного фонду у Луцькому районі проведена позапланова перевірка правильності обчислення повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування приватного підприємства «Антон-Плюс», про що складений акт від 22.01.2008 р. (а.с.5-7).

За результатами перевірки донараховано внесків на суму 13 303,50 грн. по тарифу 31,8%, 32,3% та 0,5-2% за період з 01.01.2004 р. по 19.12.2007 р. З додатку №2 до акту перевірки вбачається, що відхилення у сумі 11 351,53 грн. виникло за 2004 р., у сумі 1 951,97 грн. за 2005 рік, за 2006-2007 р. відхилення відсутні.

04.02.2008 р. начальником управліня прийнято рішення №95 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків згідно якого ПП «Антон-Плюс»донараховано 13 303,50 грн. до Пенсійного фонду України та застосовано фінансові санкції в розмірі 24 077,49 грн.

Відповідно до ст..106 Закон України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»ПП «Антон-Плюс»виставлено вимогу про сплату недоїмки із внесків у сумі 13 303,50 грн.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, керуючись Конституцією України та законами України суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві та до задоволення не підлягають.

При цьому суд виходив з такого:

Відповідно до ч.1 та 2 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 р. №1058-ІV (далі –Закон України №1058-ІV), який набрав чинності з 1 січня 2004 р. цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст.4 Закону України №1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону визначено, що цей закон регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов’язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками, ст.106 Закону визначена відповідальність страхувальників.

Згідно п.16 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до підп.2 ч.1 ст.64 Закону органи Пенсійного фонду мають право не частіше одного разу на календарний рік проводити планові, а також у випадках, передбачених законодавством, - позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах і організаціях та у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (у тому числі письмові) з питань, що виникають під час таких перевірок.

Також на зазначені правовідносини поширюють свою дію Закон України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування»№400/97-ВР від 26.06.1997 р., Закон України «Про здійснення контролю за сплатою збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та збору на обов’язкове соціальне страхування»№700-ХІV (ст.1,2), Указ Президента України від 23.07.1998 р. №817/98 «Про деякі заходи з перегулювання підприємницької діяльності»та постанова правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 р. №6-5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.05.2003 р. за №359/7680, якою затверджено порядок оформлення результатів документальних перевірок.

Водночас, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»від 05.04.2007 р. №877-V визначає правові та організаційні засади основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно ст.1 даного Закону державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, органів місцевого самоврядування, інших органів (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Дія цього Закону поширюється на відносини, пов’язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.1 ст.5). Виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності. Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю) (ч.4 ст.4 Закону).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на ч.2 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», де зазначено, що дія цього закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю, контролю за дотриманням бюджетного і податкового законодавства, контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків, за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, використанням державного та комунального майна, банківського і страхового нагляду, інших видів спеціального державного контролю за діяльністю суб'єктів господарювання на ринку фінансових послуг, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, під час проведення процедур, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя, а оскільки в цій частині не зазначені органи Пенсійного фонду України, то на думку позивача дія закону на них поширюється.

Між тим, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі Статуту, який затверджений правлінням (п.1,2 ч.1 ст.58 Закону України-ІV).

Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України і не підлягають оподаткуванню (ч.2 ст.71 Закону).

Державне регулювання та нагляд у сфері загальнообов’язкового державного пенсійного страхування здійснюють органи визначені ст..103 даного Закону.

З наведеного вбачається, що Пенсійний фонд України не є центральним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, тому Закон, на який посилається позивач, жодним чином не поширюється на сферу пенсійного забезпечення, змін у Закон України №1058-ІV у зв'язку з прийняттям Закону №877-V не внесено.

Як вбачається з матеріалів справи, в управління Пенсійного фонду України у Луцькому районі були правові підстави до проведення позапланової перевірки приватного підприємства «Антон-Плюс», а саме: не проведення нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду по тарифу 32%, 32.3% на суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників при заповненні розрахунку сум страхових внесків, тобто виявлена невідповідність даних, заявлених у документах обов’язкової звітності, що відповідно до п. «в»ч.3 Указу Президента України «Про деякі заходи з перегулювання підприємницької діяльності»є підставою до проведення позапланової виїзної перевірки.

Перевірка проведена на підставі посвідчення від 19.12.2007р. №5824/09-10, за результатами перевірки складено акт перевірки №3 від 22.01.2008р., від підписання якого керівник підприємства відмовився, про що складено акт відмови від підписання акту №3 від 22.01.2008р., акт перевірки направлений підприємству засобами поштового зв'язку з повідомленням про вручення, вручений 29.01.2008р.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення позову не вбачається, тому у позові слід відмовити.

Керуючись Конституцією України, Законами України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, «Про здійснення контролю за сплатою збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та збору на обов’язкове соціальне страхування», ст.ст.69,71,79,86,158-160 КАС України, господарський суд

п о с т а н о в и в:

1. У позові відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови може бути подана до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                              Л .І.Соломка

Дата виготовлення повного

тексту постанови – 21.08.2008р.