ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№ 49/206

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Дунаєвської Н.Г.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ТОВ “Продхолод-М”

на постанову

Київської апеляційного господарського суду від 04.03.2008 року

у справі господарського суду

м. Києва

за позовом

ТОВ “Продхолод-М”

до

ТОВ “Агротеп”

про

стягнення 21518,13 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

не з"явився,

- відповідача:

не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007 року ТОВ “Продхолод-М” звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ “Агротеп” про стягнення 21518,13 грн. заподіяної шкоди у зв"язку з псуванням продукції.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.12.2007 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 року рішення місцевого господарського суду від 24.12.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ТОВ “Продхолод-М” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 року та рішення господарського суду м. Києва від 24.12.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач на замовлення позивача автомобілем АА7836АС/11672КА по товарно-транспортній накладній СМР від 19.07.2006 року здійснив перевезення вантажу (чорниця заморожена) у 760 паперових мішках вагою 19710 кг за маршрутом м. Нововолинськ (Україна) –м. Франкфурт на Одері (Німеччина). Умовами перевезення за транспортною накладною визначено транспортування вантажу за температурою –18 градусів по Цельсію.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, ст.224 ГК України під збитками розуміється втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та не одержані доходи, які управнена особа одержала б у разі належного виконання зобов’язання другою стороною. Збитки підлягають відшкодуванню у разі наявності протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), збитків, причинно-наслідкового зв’язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за товарно-транспортною накладною СМР від 19.07.2006 року відповідач 21.07.2006 року поставив, а вантажоодержувач прийняв товар, що підтверджується транспортною накладною без будь-яких зауважень та застережень.

Відповідно до ст. 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, якщо вантажоодержувач прийняв вантаж і не встановив стан вантажу в присутності перевізника чи саме пізніше в момент прийняття вантажу, коли мова йде про видимі втрати чи пошкодження і не зробив перевізнику застережень, які вказують на загальний характер втрат чи пошкоджень, має місце презумпція того, що вантаж прийнятий одержувачем в стані описаному в накладній.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вантажоодержувачем було прийнято товар по товарній накладній СМР від 19.07.2006 року без будь-яких зауважень та застережень, а факт розмороження товару засвідчено лише у СМР № 002/07/06/92035 від 21.07.2006 року, де вантажовідправником не є позивач, судова колегія погоджується з висновком попередніх інстанцій про відсутність в даному випадку складу цивільного правопорушення, а отже і підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 року є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 року у справі № 49/206 залишити без змін.

Головуючий           Н. Кочерова

Судді: Н. Дунаєвська

М. Черкащенко