ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
У Х В А Л А

23.06.08                                                                                 Справа № 13/722.

За позовом приватного підприємства «Фелікс»м. Краснодон

до відділу капітального будівництва виконавчого комітету Краснодонської міської ради м. Краснодон

про стягнення 108414 грн. 03 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Чорна І.М.

Від позивача

Цукер І.Б. дов. № 1 від 20.06.2008 р.

Від відповідача

Денисенко А.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 10 січня 2008 року господарським судом Луганської області по справі № 13/722 було прийнято рішення яким з відділу капітального будівництва виконавчого комітету Краснодонської міської ради Луганська область, м. Краснодон, вул. Першокінна 41 ідентифікаційний код 04011526 на користь приватного підприємства “Фелікс” м. Краснодон, Луганської області пл. Комсомольська 1 ідентифікаційний код 13380949 заборгованість з урахуванням індексу інфляції 80036 грн. 00 коп., 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання 3426 грн. 08 коп., державне мито у сумі –834 грн. 62 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 90 грн. 84 коп.

17 червня 2008 року до господарського суду Луганської області звернувся відповідач з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 10.01.2008 р. в якій він зазначає, що відділ не має власних коштів, кошті, що надходять до відділу з бюджету використовуються ним виключно за цільовим призначенням. За таких обставин в цей час відділ не має можливості виконати рішення суду.

Відповідач зазначає, що на його думку, він зможе оплатити борг не раніше з жовтня місяця року.

Представник позивача усно проти відстрочення виконання рішення заперечує, посилаючись на те, що борг існує з 2004 року, відповідачем не надано належних доказів існування виключних обставин, та доказів наявності у нього коштів в жовтні 2008 року.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про відхилення заяви про відстрочення з наступних підстав:

Згідно частини першої ст.121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як зазначається у абзаці першому п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження від 26.12.2003 року №14, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім’ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Майновий стан боржника, відсутність у нього на цей час коштів, не може розглядатись тією винятковою обставиною, що надає право на відстрочку виконання грошового зобов’язання.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР) /далі Конвенція/.

Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, та, водночас, передбачає виконання судових рішень, оскільки якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" ("Горнсбі проти Греції", рішення від 19 березня 1997 р. § 40).

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та інши ми законами України.

З врахуванням зазначеного, відсутні виняткового випадку, суд відмовляє в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. 38, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько