ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2008 р.

11:30

Справа № 14/191/08

За позовом: Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під.2

до відповідача: Приватне підприємство «Каскад і Ко», м. Миколаїв, Заводський район, вул.Бузника,4

Суддя - П.В.Цвєткова

Представники:

Від позивача: Щукін І.І. дов. від 10.06.2008 р. за № 03-487/786

Від відповідача: Колбу нова І.А. дов. від 05.06.2008 р.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з адміністративним позовом про стягнення з відповідача 5612,05 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 р. та пені.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача адміністративно-гоподарських санкцій в сумі 5612 грн. 05 коп. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що в ПП “Каскад і Ко” в відповідності з Законом України “Про соціальний захист інвалідів в Україні” створено одне робоче місце для працевлаштування інваліда. Щомісяця приватне підприємство подає звіти в Заводський районний центр зайнятості з інформацією про наявність одного вакантного місця для працевлаштування інваліда. Однак в 2007 р. інваліди для працевлаштування не направлялись.

Відповідно до законодавства в обов’язки підприємства не входить пошук інвалідів для працевлаштування.          До відзиву відповідачем додані копії його звітів наданих Заводському центру зайнятості в 2007 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ч. І ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»від 21.03.1991 р. для підприємств, установ, організацій, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб –у кількості одного робочого місця. Згідно ч.2 ст. 19 вказаного Закону підприємства, установи, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу.

28 лютого 2008 р. відповідачем надано позивачеві Звіт про зайнятость і працевлаштування інвалідів за 2007 р., згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 23 особи. Таким чином, на підприємстві повинен бути працевлаштований згідно з нормативом 1(один) інвалід. Фактично на підприємстві інваліди не працювали.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів»забезпечення прав інвалідів на працевлаштування на оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендацій МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування інваліда відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

В пункті 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інваліда зазначено, що підприємства інформують державну службу зайнятості і місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця і вакантні посади, на яких може бути використана праця інвалідів.

Надані відповідачем документи свідчать, що відповідач щомісяця в 2007 р. надавав до центру зайнятості Звітність про наявність вакансій, в якій зазначав наявність вакансії для інваліда. Однак до нього для працевлаштування інваліди не звертались і центром зайнятості не направлялись.

Позивачем заперечення відповідача проти застосування до нього застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів»не спростовані.

За таких обставин, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідач відзив суду не дав, позов не оспорив.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161,163 КАСУ, господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

П.В.Цвєткова