ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 5020-3/378-4/340
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"15" жовтня 2008 р. 19:11                                                                                          м. Севастополь

За адміністративним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехпласт»(вул. Астана Кесаєва, 5/11-15, місто Севастополь, 99038)

до відповідача: Державної податкової інспекції в Гагарінському районі міста Севастополя

(вул. Пролетарська, 24, місто Севастополь, 99014)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 16.08.2005 №/1,

суддя Остапова К.А.,

при секретарі судового засідання Євдокимові І.С.,

За участю представників:

Від позивача: Павлухін Д. С., витяг з протоколу №2 від 29.06.2000,

Мітько В. В., довіреність бн від 29.09.2008,

Від відповідача: Токарева Л. В., довіреність №2210-013 від 26.09.2008,

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантехпласт»звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовом до Державної податкової інспекції в Гагарінському районі міста Севастополя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 16.08.2005 №/1 про визначення позивачеві суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 150416,66 грн., штрафних санкцій в розмірі 75208,33 грн., всього на суму 225624,99 грн.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 22.02.2006 у справі №20-3/378, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.04.2006, позовні вимоги задоволені повністю.

Спір був вирішений судами першої та другої інстанції за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, Державна податкова інспекція в Гагарінському районі міста Севастополя звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2008 касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Гагарінському районі міста Севастополя задоволено частково, постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.04.2006 та рішення господарського суду міста Севастополя від 22.02.2006 у справі №20-3/378 скасовано, справу направлено до господарського суду міста Севастополя для виконання вимог розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення»Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 28.08.2008 відкрите провадження в адміністративній справі №5020-3/378-4/340 на підставі позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехпласт»з призначенням попереднього судового засідання на 01.10.2008.

За наслідками підготовчого провадження ухвалою від 01.10.2008 справу призначено до судового розгляду на 15.10.2008.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при включенні в податковий кредит сум податку на додану вартість позивачем не було допущено порушень вимог Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки всі його контрагенти на момент здійснення розрахункових операцій були платниками податку на додану вартість, зареєстрованими в податкових органах відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючи свої заперечення включенням позивачем до складу податкового кредиту сум, не підтверджених податковими накладними, оскільки контрагенти позивача не мали права на виписування податкових накладних у зв’язку з тим, що рішеннями загальних судів їх статутні документи визнані недійсними.

Відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами.

За клопотанням представників сторін, відповідно до статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України, пояснення та клопотання по справі надавались ними російською мовою.

Згідно зі статтями 27-32, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні представникам сторін роз’яснені процесуальні права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд

в с т а н о в и в :

В період з 23.05.2005 по 03.05.2005 начальником відділу перевірок в галузях виробничої сфери Управління дослідчих перевірок Управління податкової міліції Державної податкової адміністрації в місті Севастополі та головним державним податковим ревізором-інспектором проведено позапланову зустрічну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехпласт»з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Каноб»та з ПП «Морт»за період з 01.08.2003 по 30.09.2004.

За результатами перевірки складений Акт №7927-207 від 06.06.2005.

В результаті перевірки виявлені порушення позивачем п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що виразилось у заниженні податку на додану вартість в сумі 150416,66 грн., у тому числі: у серпні 2003 року –28333,34 грн., у вересні 2003 року –97499,99 грн., у лютому 2004 року –5833,33 грн., у березні 2004 року –10250,00 грн., в квітні 2004 року –8500,00 грн.

Перевіряючими в Акті зафіксовано, що при здійсненні господарських операцій зі своїми контрагентами - ПП «Каноб», ПП «Морт»позивачем було віднесено до податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 125833,33 грн. відповідно до податкових накладних, складених особами, які не мали такого права, що призвело до заниження перед бюджетом податкових зобов’язань з податку на додану вартість.

Висновки Акту перевірки мотивовані тим, що рішенням Гагарінського місцевого районного суду міста Севастополя від 22.02.2005 по справі № 2-8523/05, яке набрало законної сили, визнані недійсними установчі та реєстраційні документи ПП «Каноб»з моменту їх реєстрації, свідоцтво платника податку на додану вартість ПП «Каноб»№ 39850744 визнано недійсним з дати його видачі, фінансово-господарські документи з реквізитами ПП «Каноб», які підписані від імені Зуботенко Ю.В., як директора ПП «Каноб», визнані недійсними з моменту державної реєстрації, рішенням Гагарінського місцевого районного суду міста Севастополя від 04.03.2005 по справі № 2-3193/05, яке набрало законної сили, визнані недійсними установчі та реєстраційні документи ПП «Морт»з моменту їх реєстрації, свідоцтво платника податку на додану вартість № 39850242, видане ПП «Морт», визнано недійсним з дати видачі, фінансово-господарські документи з реквізитами ПП «Морт», які підписані від імені Старушенко А.Н., як директора ПП «Морт», визнані недійсними з моменту державної реєстрації.

На думку перевіряючих, документи (податкові накладні), що відображають факт надання товарів, послуг ПП «Каноб»та ПП «Морт»на адресу позивача за період з 01.08.2003 по 30.09.2004 не можуть бути визнані оформленими відповідно до вимог діючого законодавства України та прийняті до уваги в податковому обліку та, відповідно, давати право позивачеві на податковий кредит у вказаному періоді.

За результатами розгляду матеріалів перевірки Державною податковою інспекцією в Гагарінському районі міста Севастополя було винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 13.06.2005 про визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 150416,66 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 75208,33 грн. Всього 225624,99 грн.

Не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в порядку апеляційного узгодження начальнику Державної податкової інспекції в Гагарінському районі міста Севастополя.

За результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехпласт»відповідач сформував та направив на його адресу податкове повідомлення-рішення №/1 від 16.08.2005.

Не погодившись із рішенням начальника Державної податкової інспекції в Гагарінському районі міста Севастополя, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантехпласт»оскаржило його до Державної податкової адміністрації міста Севастополя. Рішенням голови Державної податкової адміністрації міста Севастополя скарга позивача була залишена без задоволення, рішення начальника Державної податкової інспекції в Гагарінському районі міста Севастополя - без змін.

На підставі рішення голови Державної податкової адміністрації міста Севастополя відповідачем 25.10.2005 прийняте податкове повідомлення-рішення №/2.

Предметом спору у даній справі з врахуванням уточнень позовних вимог є визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 16.08.2005 №/1 про визначення позивачеві суми податкового зобов`язання на загальну суму 225624,99 грн.

Суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач на підставі товарних накладних №37 від 09.02.2004 на суму 8000,00 грн., №38 від 20.02.2004 на суму 27000,00 грн., №100 від 05.03.2004 на суму 3000,00 грн., №101 від 12.03.2004 на суму 4000,00 грн., №108 від 22.03.2004 на суму 5643,43 грн., №1082 від 26.03.2004 на суму 48856,57 грн., №110 від 07.04.2004 на суму 3000,00 грн., №111 від 09.04.2004 на суму 7000,00 грн., №117 від 30.04.2004 на суму 41000,00 грн. отримав від ПП “Каноб” товар.

Від ПП “Морт” позивачем був отриманий товар на підставі таких товарних накладних: №10 від 29.08.2003 на суму 67500,00 грн., №11 від 29.08.2003 на суму 52000,00 грн., №12 від 29.08.2003 на суму 50500,00 грн., №31 від 03.09.2003 на суму 5000,00 грн., №32 від 05.09.2003 на суму 17000,00 грн., №39 від 08.09.2003 на суму 70000,00 грн., №44 від 10.09.2003 на суму 470000,00 грн., №59 від 16.09.2003 на суму 12000,00 грн., №75 від 22.09.2003 на суму 11000,00 грн.

ПП «Каноб»виписало на адресу позивача податкові накладні: №37 від 09.02.2004 на суму 8000,00 грн., №38 від 20.02.2004 на суму 27000,00 грн., №100 від 05.03.2004 на суму 3000,00 грн., №101 від 12.03.2004 на суму 4000,00 грн., №108 від 22.03.2004 на суму 5643,43 грн., №1082 від 26.03.2004 на суму 48856,57 грн., №110 від 07.04.2004 на суму 3000,00 грн., №111 від 09.04.2004 на суму 7000,00 грн., №117 від 30.04.2004 на суму 41000,00 грн.

ПП «Морт»виписало на адресу позивача податкові накладні: №10 від 29.08.2003 на суму 67500,00 грн., №11 від 29.08.2003 на суму 52000,00 грн., №12 від 29.08.2003 на суму 50500,00 грн., №31 від 03.09.2003 на суму 5000,00 грн., №32 від 05.09.2003 на суму 17000,00 грн., №39 від 08.09.2003 на суму 70000,00 грн., №44 від 10.09.2003 на суму 470000,00 грн., №59 від 16.09.2003 на суму 12000,00грн., №75 від 22.09.2003 на суму 11000,00 грн.

Оплату за отриманий товар від ПП «Каноб»позивач здійснив на підставі платіжних доручень: №29 від 20.02.2004 на суму 8000,00 грн., №35 від 24.02.2004 на суму 27000,00 грн., №37 від 05.03.2004 на суму 3000,00 грн., №39 від 12.03.2004 на суму 4000,00 грн., №55 від 26.03.2004 на суму 54500,00 грн., №58 від 07.04.2004 на суму 3000,00 грн., №59 від 09.04.2004 на суму 4000,00 грн., №60 від 09.04.2004 на суму 3000,00 грн., №71 від 30.04.2004 на суму 41000,00 грн.

Оплату за отриманий товар від ПП «Морт»позивач здійснив на підставі платіжних доручень: №151 від 28.08.2003 на суму 67500,00 грн., №152 від 29.08.2003 на суму 52000,00 грн., №153 від 29.08.2003 на суму 50500,00 грн., №161 від 04.09.2003 на суму 5000,00 грн., №162 від 05.09.2003 на суму 17000,00 грн., №162 від 08.09.2003 на суму 70000,00 грн., №176 від 16.09.2003 на суму 12000,00 грн., №177 від 10.09.2003 на суму 470000,00 грн., №178 від 23.09.2003 на суму 11000,00 грн.

Наведені факти підтверджуються Актом перевірки та відповідачем не заперечуються.

Як встановлено судом, рішенням Гагарінського місцевого районного суду міста Севастополя від 22.02.2005 по справі № 2-8523/05 визнані недійсними установчі та реєстраційні документи ПП «Каноб»з моменту їх реєстрації, свідоцтво платника податку на додану вартість ПП «Каноб» № 39850744 визнано недійсним з дати його видачі, фінансово-господарські документи з реквізитами ПП «Каноб», які підписані від імені Зуботенко Ю.В., як директора ПП «Каноб», визнані недійсними з моменту державної реєстрації. Дане рішення набрало законної сили.

Рішенням Гагарінського місцевого районного суду м. Севастополя від 04.03.2005 по справі № 2-3193/05 визнані недійсними установчі та реєстраційні документи «Морт»з моменту їх реєстрації, свідоцтво платника податку на додану вартість № 39850242, видане ПП «Морт», визнано недійсним з дати видачі, фінансово-господарські документи з реквізитами ПП «Морт», які підписані від імені Старушенко А.Н., як директора ПП «Морт», визнані недійсними з моменту державної реєстрації. Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до положень пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит –це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та підтверджений відповідно податковими накладними.

Той факт, що операції позивача з придбання товару у ПП «Каноб»та ПП «Морт»пов’язані з господарською діяльністю позивача та мало місце фактичне здійснення цих операцій та розрахунків за цими операціями, не заперечувався відповідачем та не спростований матеріалами справи.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов’язань.

Згідно з підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 вказаного Закону датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «Каноб»та ПП «Морт»виписали податкові накладні на адресу позивача по факту поставки товару, тобто після виникнення у них податкових зобов’язань по податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, суд вважає, що вищезазначені податкові накладні виписані відповідно до вказаних вимог чинного законодавства України.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п. 7.2.1 п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(в редакції, яка діяла на момент видачі податкових накладних) платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну назву отримувача;

ж) ціну продажу без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

В Акті перевірки немає зазначення на те, що будь-які з передбачених вищевказаною нормою реквізитів відсутні в податкових накладних, що видані позивачеві ПП «Морт»та ПП «Каноб».

Відповідно до п. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Із змісту цієї норми випливає, що лише у випадку відсутності податкової накладної покупець позбавлений права на включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку. Інших підстав для невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не передбачено.

Як свідчать матеріали справи, на момент проведення перевірки позивач мав податкові накладні на підтвердження суми податкового кредиту, і цей факт відповідачем не заперечується.

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з пунктом 9.6 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість»свідоцтво про реєстрацію особи в якості платника податку на додану вартість діє до дати його анулювання.

З матеріалів справи вбачається, що на момент складання ПП «Морт»та ПП «Каноб»податкових накладних вони були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість, про що мали відповідні свідоцтва, а тому мали право складати податкові накладні.

Пунктом 25 Положення про Реєстр платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №79 від 01.03.2000 передбачено, що свідоцтво про реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності платником податку на додану вартість діє до дати його анулювання, що відбувається у випадках, передбачених законодавством. Одночасно з анулюванням свідоцтва, ограни державної податкової служби виключають платника податку на додану вартість з Реєстру.

Пунктом 25.2 зазначеного Положення встановлено, що датою виключення платника податку на додану вартість з Реєстру та анулювання свідоцтва, у випадку прийняття судом (господарським судом) рішення про скасування державної реєстрації, про що є відповідне рішення суду (господарського суду), є відповідна дата прийняття рішення.

Рішенням Гагарінського місцевого районного суду міста Севастополя від 22.02.2005 по справі №2-8523/05 визнані недійсними установчі та реєстраційні документи ПП «Каноб»з моменту їх реєстрації, свідоцтво платника податку на додану вартість ПП «Каноб» №39850744 визнано недійсним з дати його видачі, фінансово-господарські документи з реквізитами ПП «Каноб», які підписані від імені Зуботенко Ю.В., як директора ПП «Каноб», визнані недійсними з моменту державної реєстрації. Дане рішення набрало законної сили.

Рішенням Гагарінського місцевого районного суду міста Севастополя від 04.03.2005 по справі №2-3193/05 визнані недійсними установчі та реєстраційні документи ПП «Морт»з моменту їх реєстрації, свідоцтво платника податку на додану вартість №39850242, видане ПП «Морт», визнано недійсним з дати видачі, фінансово-господарські документи з реквізитами ПП «Морт», які підписані від імені Старушенко А.Н., як директора ПП «Морт», визнані недійсними з моменту державної реєстрації. Дане рішення набрало законної сили.

До того ж Акт про анулювання свідоцтва №375950 про реєстрацію ПП «Морт»платником податку на додану вартість складений 03.03.2005 та Акт про анулювання свідоцтва №39850744 ПП «Каноб» платником податку на додану вартість складені 22.08.2005 (копії актів №7/15-226 від 03.03.2005 і № 13/152-20 від 22.08.2005 містяться в матеріалах справи).

За таких обставин висновки відповідача про те, що позивач не має права на податковий кредит на підставі податкових накладних, складених ПП «Морт»та ПП «Каноб», суд вважає помилковими.

Суд також звертає увагу на те, що відповідач при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення обмежився лише фактом визнання установчих документів ПП «Каноб»та ПП «Морт»та їх свідоцтв платників податку на додану вартість недійсними, на якому ґрунтується висновок про те, що такі підприємства не мали право складати податкові накладні, а позивач, відповідно, не мав права на підставі таких податкових накладних включати зазначені в них суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Такий висновок не відповідає вимогам законодавства України, що регулює правовідносини у сфері оподаткування податком на додану вартість.

На дату складання податкових накладних та видачі їх позивачу, ПП «Каноб»та ПП «Морт»були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість, про що мали відповідні свідоцтва, тому мали право складати податкові накладні. В свою чергу, позивач мав право включати податок на додану вартість по таким податковим накладним до складу податкового кредиту по факту їх отримання від продавців на підставі підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих а такими господарськими операціями податкових накладних.

Також суд враховує, що Законом України «Про систему оподаткування»від 25.06.1991 №1252-ХІІ (із змінами та доповненнями) для платника податку не передбачено обов’язку (стаття 9) та не надано права (стаття 10) вимагати від іншого платника податку будь-яких відомостей (у тому числі і щодо реєстрації в якості платника податку, ведення останнім будь-яких бухгалтерських книг, журналів тощо). Так само, Закон України «Про податок на додану вартість»не передбачає обов’язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності по податку на додану вартість іншого платника податку.

Порушення порядку здійснення господарської діяльності ПП «Каноб»та ПП «Морт», про які зазначено у рішеннях районних судів, визнання недійсними установчих документів цих підприємств, не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, оскільки відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відтак, до відповідальності повинні бути притягнуті правопорушники, а не позивач.

З огляду на викладене, відповідач дійшов помилкового висновку про заниження позивачем податкових зобов’язань по податку на додану вартість. Підстав не приймати до податкового кредиту витрат по сплаті позивачем податку на додану вартість на користь ПП «Каноб»та ПП «Морт»у складі придбаних товарів у відповідача не було.

Пунктом 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 № 2181-ІІІ визначається, що штрафні санкції накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, за порушення податкового законодавства.

Оскільки суд визнав відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, то, відповідно, штрафні санкції спірним податковим повідомленням-рішенням застосовані до позивача необґрунтовано.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб’єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладені обставини, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 94, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення №0000826201 від 16.08.2005 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 150416,66 грн., штрафних санкцій в розмірі 75208,33 грн., а всього на суму 225624,99 грн.

Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

К.А. Остапова

Постанова складена та підписана

в порядку частини третьої

статті 160 КАС України

20.10.2008