СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

28 травня 2008 року

Справа № 2-16/9040.1-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Хміль О.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Евтодієвої Галини Василівни, довіреність № 13403/10/10-0 від 02.08.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Омельченко В.А.) від 02.04.2008 у справі № 2-16/9040.1-2007А

за позовом           приватного підприємства "ЮВМ-Автосервіс" (вул. Немичевих, 58,Євпаторія,97403); (м. Євпаторія, вул. Інтернаціональна, 139/14)

до           Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40,Євпаторія,97416)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.04.2008 у справі № 2-16/9040.1-2007А позов задоволено.

Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення Євпаторійської об’єднаної державної податкової інспекції: № /0 від 08.08.2003, №/0 від 08.08.2003, № /0 від 08.08.2003, № /0 від 30.12.2003, № /0 від 16.06.2004, № /1 від 21.06.2004, № /0 від 09.08.2004, № /0 від 09.08.2004, а також рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій: № /0 від 26.01.2004, № /0 від 27.01.2004, №/0 від 20.02.2004, № /0 від 24.02.2004, № /0 від 25.02.2004, № /0 від 05.03.2004, № /0 від 11.03.2004, № /0 від 12.03.2004, № /0 від 15.03.2004, № /0 від 15.03.2004, № /0 від 19.03.2004, № /0 від 22.03.2004, № /0 від 22.03.2004, № /0 від 26.03.2004, № /0 від 15.04.2004, № /0 від 20.04.2004, № /0 від 30.04.2004, № /0 від 21.05.2004, № /0 від 26.05.2004.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного підприємства „ЮВМ-Автосервіс” 3,40грн. судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач правомірно не використовував РРО, РК та КОРО, оскільки п. п. 40-51 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, викладених в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 141, не передбачають обов’язок особи, яка надає послуги з таксомоторних перевезень, вести РК, КОРО, товарно-касову книжку, вести білетно-облікові листи, здійснювати видачу білетів. При цьому, судом прийнято до уваги факт надання послуг позивачем легковим автотранспортом.

Крім того, суд зазначив, що статтею 69 Закону України „Про автомобільний транспорт” не передбачено відповідальності суб’єктів підприємницької діяльності за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді відсутності таксометра.

Постанова суду також обґрунтована тим висновком, що податковими повідомленнями-рішеннями, всупереч податковому законодавству, сума штрафних санкцій визначена як податкові зобов’язання.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не в повній мірі дослідив всі обставини справи.

Так, відповідач посилається на те, що перевірками була встановлена відсутність книг обліку розрахункових операції, тоді як, на думку податкового органу, їх наявність у легкових автомобілях таксі обов’язкова. Дану думку заявник апеляційної скарги обґрунтовує положеннями статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. Податковий орган в апеляційній скарзі зазначає, що форма книги УРО, використовувана при наданні послуг пасажирським транспортом повинна відповідати вимогам Інструкції про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом і готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу.

Позивач у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної справи, а також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності позивача.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 суддю Гоголя Ю.М. замінено на суддю Гонтаря В.І.

Розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2003, 02.08.2003, 03.08.2003, 23.12.2003, 17.01.2004, 19.01.2004, 12.02.2004, 14.02.2004, 16.02.2004, 28.02.2004, 02.03.2004, 03.03.2004, 09.03.2004, 10.03.2004, 11.03.2004, 14.03.2004, 15.03.2004, 20.03.2004, 08.04.2004, 14.04.2004, 26.04.2004, 17.05.2004, 19.05.2004, 07.06.2004, 16.06.2004, 29.07.2004 Євпаторійською ОДПІ проведені перевірки приватного підприємства „ЮВМ-Автосервіс” з питання застосування електронних контрольно-касових апаратів і товарно-касових книжок, наявність ліцензій.

Перевірками встановлено порушення позивачем п. п. 1, 5 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, що виразилося у здійсненні позивачем діяльності без застосування РРО, КУРО, надання послуг з перевезення пасажирів автотранспортом без придбання ліцензій.

За результатами вищевказаних перевірок Євпаторійською об’єднаною державною податковою інспекцією складені акти: № 017133, № 017132, № 017139, № 017151, № 017151, № 017155, № 017154, № 017153, № 017143, № 017142, № 017141, № 017158, № 017168, № 017144, № 017159, № 017261, № 017163, № 017162, №017164, № 017165, № 017167, № 017166, № 017170, № 017168, № 017169, № 017173, № 017174, № 017175, № 017176, № 017178, № 017179, № 017185, № 017180, № 017197, № 017198, які були покладені в основу податкових повідомлень-рішень ЄОДПІ № /0 від 08.08.2003, №/0 від 08.08.2003, № /0 від 08.08.2003, № /0 від 30.12.2003, № /0 від 16.06.2004, № /1 від 21.06.2004, № /0 від 09.08.2004, № /0 від 09.08.2004, а також рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій: № /0 від 26.01.2004, № /0 від 27.01.2004, №/0 від 20.02.2004, № /0 від 24.02.2004, № /0 від 25.02.2004, № /0 від 05.03.2004, № /0 від 11.03.2004, № /0 від 12.03.2004, № /0 від 15.03.2004, № /0 від 15.03.2004, № /0 від 19.03.2004, № /0 від 22.03.2004, № /0 від 22.03.2004, № /0 від 26.03.2004, № /0 від 15.04.2004, № /0 від 20.04.2004, № /0 від 30.04.2004, № /0 від 21.05.2004, № /0 від 26.05.2004.

Вказаними актами відповідачем до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 340,00 грн. за кожним на підставі пункту 3 статті 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” - в розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян за невикористання при здійсненні розрахункових операцій розрахункової книжки та книги обліку розрахункових операцій.

З актів перевірок вбачається, що належні позивачу транспортні засоби –легкові автомобілі працювали в режимі таксі.

Протягом перевіреного періоду позивач здійснював внутрішні перевезення пасажирів.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що порядок здійснення перевезень пасажирів регулюється Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими Постановою КМУ від 18.02.1997 № 176, викладеними в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 141.

Згідно пункту 2 даних Правил, а також Закону України “Про автомобільний транспорт”, таксі –це спеціальний легковий автомобіль, обладнаний таксометром та призначений для перевезень пасажирів та їх багажу в індивідуальному порядку. Таксометр –це реєстратор розрахункових операцій, яким оснащується таксі для надання пасажиру інформації стосовно оплати поїздки.

Відповідно до статті 39 вищевказаного Закону водій таксі зобов’язаний, в тому числі, назвати показання таксометру на початку та в кінці поїздки та роз’яснювати порядок використання таксі. Саме на цю норму також посилається податковий орган в апеляційній скарзі.

Однак, необхідно враховувати те, що стаття 69 Закону України “Про автомобільний транспорт” не передбачає відповідальності суб’єктів підприємницької діяльності за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді відсутності таксометра. Не наведено також жодної матеріальної норми відповідачем, яка б передбачала будь-яку відповідальність.

При цьому, головним у даному випадку є те, що вказане порушення не з’явилося підставою для прийняття контролюючим органом рішень про застосування штрафних санкцій.

Як вже було зазначено, податковий орган встановив порушення позивачем п. п. 1, 5 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Згідно цієї норми, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, а у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що п. п. 40-51 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, викладених в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 141, не передбачають обов’язок особи, яка надає послуги з таксомоторних перевезень, вести РК, КОРО, товарно-касову книжку, вести білетно-облікові листи, здійснювати видачу білетів.

Крім того, Порядком реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок, затвердженого наказом ДПА України № 614 від 01.12.2000 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 106/5297, визначена необхідність застосування РРО, КОРО, РК та їх форма при наданні послуг пасажирським автомобільним транспортом автобусними маршрутами, в той час як позивач, як свідчать матеріали справи, надавав пасажирські послуги легковими автомобілями.

Господарський суд Автономної Республіки Крим зазначив, що пунктом 42 Правил в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 141 передбачено, що водій таксі зобов’язаний видати пасажиру чек про оплату його поїздки.

Згідно пункту 4 статті 9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг”, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються на автомобільному транспорті при видачі квитків з нанесеними друкарським способом серією, номером, номінальною вартістю.

Пункт 15 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 1776 також визначає, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому зазначено, що порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування.

Проте, як вбачається зі спірних податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних санкцій, позивача було притягнуто до відповідальності не за невидачу чеків, а за невикористання при здійсненні розрахункових операцій розрахункової книжки та книги обліку розрахункових операцій.

Крім того, місцевий суд вірно зазначив, що податкові повідомлення-рішення № /0 від 08.08.2003р., №/0 від 08.08.2003, № /0 від 08.08.2003, № /0 від 30.12.2003, № /0 від 16.06.2004, № /1 від 21.06.2004, № /0 від 09.08.2004, № /0 від 09.08.2004 підлягають визнанню недійсними з тієї причини, що вказаними податковими повідомленнями-рішеннями сума штрафних санкцій визначена як податкові зобов’язання, що суперечить податковому законодавству.

Статтями 14, 15 Закону України “Про систему оподаткування” визначені загальнодержавні податки та збори, а також місцеві податки та збори (обов’язкові платежі).

Штрафні санкції за Законом України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” застосовані податковими органами, як податки і збори (обов’язкові платежі), не визначені.

Статтею 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” встановлені штрафні санкції за порушення податкового законодавства. Цією статтею також не встановлені штрафні санкції за порушення вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних доказів відносно правомірності застосованих податкових повідомлень-рішень та рішень відповідачем по справі не надано.

Посилання відповідача на Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом і готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказаною інструкцією врегульований порядок обліку квитків перевізниками, а не використання ними при здійсненні розрахункових операцій розрахункової книжки та книги обліку розрахункових операцій. Крім того, ця інструкція за своїм змістом стосується перевезення пасажирів лише автобусними маршрутами, про що свідчать багаторазові посилання на бухгалтера підприємства (облік квитків у бухгалтерії), касира, який приймає готівку, кондуктора, облік квитків на автобусній станції та ін. Так, в пункті 3.2.5. вказаної інструкції, зазначено, що після завершення кожного рейсу на міському таксомоторному та приміському автобусному (таксомоторному) маршрутах кондуктор записує у розділі "Облік квитків по закінченні рейсу" квитково-касового листа три останні цифри номерів квитків за їх вартістю. На міському маршруті із звичайним режимом роботи автобусів номери квитків записуються на початку та по закінченні робочого дня в розділі "Облік руху квитків і готівки".

Таким чином, колегією суддів вбачається наявність певної суперечності змісту даної інструкції. З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 4.4.1. Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, у разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.04.2008 у справі № 2-16/9040.1-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      В.І. Гонтар

Ю.В. Борисова