ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 48/262

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Експерт Консалт Групп"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р.

у справі

№ 48/262

господарського суду

м. Києва

за позовом

Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт Консалт Групп"

про

визнання недійсним договору та зобов'язання вчинити певні дії

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Гаврилюк С.І., дов. № 11/1-2-438/ГР від 04.02.2008 р.;

відповідача:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У червні 2007 р. Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України (далі –Департамент) звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просив визнати недійсним договір № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р., укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт Консалт Групп" (далі –Товариство), та зобов'язати Товариство повернути кошти у розмірі 760 500,00 грн., які були перераховані на виконання вказаного договору у якості передоплати.

Позовні вимоги Департамент обґрунтовував тим, що при укладенні договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р. було повністю проігноровано вимоги Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", що є підставою для визнання зазначеного договору недійсним на підстав ст. 207 Господарського кодексу України з застосуванням наслідків, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.10.2007 р. (суддя Сулім В.В.) позовні вимоги Товариства задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. (колегія суддів: Смірнова Л.Г., Алданова С.О., Коротун О.М.) рішення господарського суду м. Києва від 11.10.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що Департамент є державним підприємством, а тому закупівля ним товарів на суму, що дорівнює або перевищує 30 000,00 грн., має відбуватись у відповідності до Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", проте при укладенні договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р. цього не було враховано, у зв'язку з чим вказаний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України з застосуванням наслідків, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та доповненням до неї, у яких просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. і рішення господарського суду м. Києва від 11.10.2007 р. скасувати та передати справу на новий розгляд до господарського суду м. Києва. Викладені у касаційній скарзі та доповненнях вимоги Товариство обґрунтовує тим, що господарські суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових актів порушили ст. ст. 2, 8, 55, 62, 63 та 73 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", ст. 2 Закону України "Про підприємства в Україні", ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, п. п. 1 та 9 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 р. № 615 (далі –Положення про ДСО), п. п. 1, 4, 5 та 10 Положення про Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.10.2005 р. № 878 (далі –Положення про Департамент).

Департамент не скористався правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Товариства до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Для правильного вирішення спору у даній справі необхідним є вирішення питання щодо необхідності застосування при укладенні між Департаментом та Товариством договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р. Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти".

Відповідно до частини першої ст. 2 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" (тут і надалі –у редакції, чинній на момент укладення між Департаментом та Товариством договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р.) цей Закон застосовується до всіх закупівель товарів, робіт і послуг, що повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 30 тисяч гривень, а робіт –300 тисяч гривень.

Згідно з абзацом п'ятим ст. 1 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" державні кошти –кошти Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, державні кредитні ресурси, а також кошти Національного банку України, державних цільових фондів, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування, кошти страхування на випадок безробіття, кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, кошти, передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", гуманітарна допомога в грошовій формі, кошти державних, казенних, комунальних підприємств та господарських товариств, в яких державна частка акцій перевищує 50 відсотків, які спрямовуються на придбання товарів, робіт і послуг.

Вирішуючи спір, місцевий та апеляційний господарські суди виходили з того, що Департамент є державним підприємством, у зв'язку з чим при укладенні між ним та Товариством договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р. мали застосовуватись норми Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти".

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що вказаний висновок є необґрунтованим, з огляду на таке.

Абзац другий п. 1 Положення про ДСО (тут і надалі –у редакції, чинній на момент укладення між Департаментом та Товариством договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р.) визначає, що державна служба охорони є підпорядкованою Міністру внутрішніх справ єдиною централізованою системою, очолюваною Департаментом.

Абзац п'ятий п. 9 Положення про ДСО встановлює, що Департамент є органом управління.

П. 4 Положення про Департамент передбачає, що Департамент є органом управління, діяльність якого не передбачає отримання прибутку, фінансування видатків якого здійснюється за рахунок централізованих відрахувань підпорядкованих підрозділів ДСО.

Відповідно до частин першої та четвертої ст. 73 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство".

Згідно з частиною першою ст. 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

З наведених норм Положення про ДСО, Положення про Департамент та Господарського кодексу України вбачається, що Департамент не є державним унітарним/комерційним підприємством.

Таким чином, твердження господарських судів попередніх інстанцій про те, що оскільки Департамент є державним підприємством, то при укладенні між ним та Товариством договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р. мали застосовуватись положення Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", є необґрунтованим.

За таких обставин для правильного вирішення даного спору необхідним є з'ясування питання щодо коштів, які підлягали перерахуванню та частково були перераховані Департаментом Товариству на виконання умов договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р., а саме –чи є відповідні кошти у розумінні абзацу п'ятого ст. 1 Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" державними.

Проте, господарські суди першої та другої інстанції, в порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, вказаного встановили, внаслідок чого передчасно прийшли до висновку про те, що при укладенні між Департаментом та Товариством договору № 10-МЕД/2006 від 14.09.2006 р. мав застосовуватись Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти".

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини першої ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. та рішення господарського суду м. Києва від 11.10.2007 р. підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт Консалт Групп" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. та рішення господарського суду м. Києва від 11.10.2007 р. у справі № 48/262 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало