ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.08.08 р.                     Справа № 37/337

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Е.В. Сгари

При секретарі судового засідання Х.Р. Косьміній

За участю представників:

від позивача: Бугай В.Н. – довір.

від відповідача-1: Саркісов А.В. – довір.

від відповідача-2: не з’явився

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м. Маріуполь

До відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Контакт-Плюс”м. Єнакієве

До відповідача-2: Приватного підприємства „Промтехніка” м. Антрацит

Про: стягнення збитків від недостачі в розмірі 4092 грн. 04 коп.

У судовому засіданні 28.07.2008 р. оголошено перерву на підставі ст.77 ГПК України до 07.08.2008р.

СУТЬ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь” м. Маріуполь звернулось з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Контакт-Плюс” м. Донецьк про стягнення збитків від недостачі в розмірі 4092 грн. 04 коп.

В обґрунтування вимог позивач посилається на договір №55 від 09.08.2004р. з додатковою угодою №1; залізничні накладні №№51478022, 51478445, 51478326, 51478297, 51478562; акти-розрахунки №38 від 29.12.2004р., №2 від 06.12.2004р., №13 від 17.12.2004р., №33 від 20.12.2004р., №40 від 04.01.2005р., довідки №24, №27, №28, №29.

У запереченнях на відзив від 04.04.2008р. позивач зазначив, що вважає заперечення відповідача необґрунтованими, повідомив суд про проведення взаємозаліку зустрічних однорідних вимог між сторонами на суму 15 636 грн. 00 коп.

У запереченнях на відзив від 19.06.2008р. позивач наполягає на наявності факту проведення між ним та відповідачем-1 взаємозаліку на суму 15 636 грн. 00 коп. 11.08.2005р., вважає, що строк позовної давності у цій справі повинен складати не один, а три роки, вважає строк позовної давності таким, що не сплив, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві від 30.01.2008р., відповідач-1 позов заперечив, вважає, що позивач не довів факт недопоставки продукції, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві від 26.02.2008р., відповідач-1, доповнив свої заперечення, зазначив, що відповідальність за збереження вантажу, відповідно до ст.110 Статуту залізниць України, несе залізниця з моменту отримання його для перевезення, вважає свою вину відсутнею, просить відмовити у задоволенні позову.

У запереченнях від 07.05.2008р. відповідач-1 зазначив, що строк позовної давності для даного виду взаємовідносин складає 1 рік, просить застосувати строк позовної давності до цієї позовної заяви, вважає, що позивачем неправильно визначена вага недопоставленого вантажу, повідомив, що ТОВ „Контакт-Плюс” ніколи не мало до позивача взаємних однорідних вимог та не проводило будь-яких взаємозаліків з позивачем.

У заяві від 03.07.2008р. відповідач-1 повідомив суд про відсутність у нього специфікацій до договору №55 та оригінали залізничних накладних, у зв’язку з їх утилізацією за спливом строку зберігання на підприємстві.

Ухвалами господарського суду Донецької області від 30.01.2008р., від 07.04.2008р. та від 07.05.2008р., за клопотанням сторін, на підставі ст.69 ГПК України, процесуальний строк розгляду справи був продовжений відповідно до15.04.2008р., до 23.04.2008р. та до 20.06.2008р.

Розпорядженням голови господарського суду Донецької області від 18.06.2008р. у зв’язку з призначенням судді В.Г. Яманко на посаду судді Донецького апеляційного адміністративного суду, справа №37/337 передана на розгляд судді Е.В. Сгарі.

Ухвалою господарського суду донецької області від 03.07.2008р. на підставі ст.24 ГПК України до участі у справі залученого іншого відповідача – Приватне підприємство „Промтехніка”.

У відзиві №27/07-1 від 21.07.2008р. відповідач-2 позов заперечив, зазначив, що ПП „Промтехніка” є вантажовідправником, тоді як відповідальність за нестачу поставленої продукції повинен нести перевізник вантажу, у зв’язку з чим відповідачі не повинні відповідати за нестачу вугілля та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1 суд ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем-1 укладений договір №55 від 09.08.2004р. на поставки продукції (далі по тексту договір). Договір укладено з додатками (специфікаціями) та додатковою угодою, без протоколу розбіжностей.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що загальна вартість продукції (з урахуванням ПДВ 20 %) на час укладання договору приблизно складає 1 млн. грн.

Згідно умов договору, кількість, вартість товару, порядок та строки поставки, визначаються у Специфікаціях, яка з моменту її підписання є невід’ємною частиною договору (2.1, 2.3, 3.1, 4.1, 5.1).

Відповідно до п.13.2 договору, його укладено на термін до 31.12.2004р. З пояснень представників сторін та матеріалів справи вбачається, що на момент поставок вугільної продукції (грудень 2004р.), вказаної у позові, сторони перебували у договірних відносинах.

Додатковою угодою від 24.11.2004 р. №1 до договору, сторони змінили редакцію пунктів 1.2., 7.2., 13.2. та виключили п.7.3. договору № 55.

У листопаді – грудні 2004р. на виконання Договору на адресу позивача надійшов вантаж – вугілля Антрацит АКО:

- по залізничній накладній №51478022 від 26.11.2004р. (вагон №60679230) із зазначенням маси вугілля 70 тн.,

- по залізничній накладній №51478445 від 26.12.2004р. (вагон №67917187) із зазначенням маси вугілля 69 тн.,

- по залізничній накладній №51478326 від 18.12.2004р. (вагон №65881252) із зазначенням маси вугілля 71 тн.,

- по залізничній накладній №51478297 від 13.12.2004р. (вагон №65542318) із зазначенням маси вугілля 65 тн.,

- по залізничній накладній №51478562 від 27.12.2004р. (вагон №60870441) із зазначенням маси вугілля 69 тн.

Передача вказаного вугілля також підтверджена наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі вугілля від 27.12.2004р., від 14.12.2004р., від 25.11.2004р., від 23.12.2004р. підписаними та скріпленими печатками позивача і відповідача-1 без зауважень із зазначенням номерів вагонів та ваги вугілля у них: №60679230 – 70 тн вугілля, №67917187 – 69 тн вугілля, №65881252 – 71 тн вугілля, №65542318 – 65 тн вугілля, №60870441 – 69 тн вугілля та актом звірки взаємних розрахунків між ТОВ „Контакт-плюс” та ВАТ „МК „Азовсталь” по договору №55 від 09.08.2004р. станом на 24.03.2008р.

Крім того, сторонами в договорі №55 обумовлено, що кількість та номенклатура продукції визначається відповідними специфікаціями (п.3.1.).

Постачальник (відповідач-1) постачає покупцю (позивачу) продукцію на умовах поставки, вказаних у відповідних специфікаціях (п.2.2.)

Кожна з специфікацій з моменту її підписання сторонами є невід’ємною частиною договору (п.2.1.).

Специфікація на наступні періоди повинна підписуватись сторонами не пізніше ніж за 10 днів до початку періоду поставки, який планується (п.2.4.).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи Специфікації №6 від 01.12.2004р. до договору № 55, сторони погодились про поставку протягом грудня 2004 р. продукції - вугілля марки АКО у кількості 1000 тн (+/- 5 %) за ціною - 366,67 грн. (без ПДВ).

Загальна вартість продукції по Специфікації склала 440 004 грн.

Умови поставки - продавець постачає продукцію відповідно до Інкотермс в редакції 2000 року адрес покупця на умовах FCA – станція відправник.

Таким чином, суд встановив, що за умовами договору, у постачальника (відповідача-1) виникло зобов’язання по поставці вугілля марки АКО на умовах FCA – станція відправник у кількості 1000 тн (+/- 5 %) за ціною - 366,67 грн. (без ПДВ) на загальну 440 004 грн., а у покупця (позивача) зобов’язання прийняти продукцію та оплатити на умовах, викладених у договорі № 55 (п.п.1.1., 2.1.- 2.5.).

Відповідно до пункту 2.5. договору, поставка продукції здійснюється тільки на підставі письмової заявки покупця направленої продавцю не пізніше ніж за 10 днів до початку місяця, який планується.

Сторони у судових засіданнях будь-яких пояснень щодо наявності або відсутності письмової заявки на грудень 2004р., передбаченої п.2.5. договору, надати не змогли.

Пунктом 6.2 договору передбачено. що розрахунок за поставлену продукцію здійснюється на підставі повного пакету документів, визначеного у пункті 7.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів або в іншій дозволеній Законом формі за узгодженням між сторонами.

Згідно п.7.1 договору, постачальник передає покупцю на поставлену продукцію наступні документи разом з продукцією: транспортні супровідні документи; сертифікат (паспорт) якості; протягом 7 банківських днів з моменту відвантаження продукції: рахунок –фактуру в 2-примірниках (оригінал та копію); податкову накладну (оригінал).

Сторонами не було надано до суду повного пакету документів, який встановлений п.7.1 договору.

Позивач, відповідно до вимог договору №55, після отриманого вугілля, на підставі виставлених відповідачем-1 рахунків-фактур, перераховував протягом грудня 2004р. – січня 2005р. відповідчу-1 вартість поставленого йому вугілля, що підтверджено наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № від 13.01.2005р., № від 28.12.2004р., № від 02.12.2004р., № від 10.01.2005р., № від 06.01.2005р., № від 15.12.2004р., № від 16.12.2004р., № від 20.12.2004р., № від 27.12.2004р., № від 21.12.2004р.

З огляду на вищевикладене та враховуючи умови договору №55 суд дійшов висновку, що відповідач-1 – Товариство з обмеженою відповідальністю “Контакт-Плюс” свої договірні зобов’язання перед позивачем виконав належним чином.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що вантажовідправником вантажу (вказаного вище вугілля) був відповідач-2 – Приватне підприємство „Промтехніка”. За даними накладних, загальна маса вантажу складає 344 тонн. На станцію призначення – Сартана Донецької залізниці вантаж прибув в справних вагонах, без слідів втрати або розкрадання та був виданий позивачу відповідно до ст.52 Статуту, тобто – без перевірки маси вантажу, про що свідчать відповідні відмітки у накладних.

Відповідно до п.7.2 договору, з урахуванням додаткової угоди №1, приймання продукції по кількості здійснюється покупцем у відповідності до ГСТУ 3-038-2003. Покупець здійснює переважування вагону на залізничних вагах, перевірених державним інспектором, з автоматичним запам'ятовуванням та роздруківкою результатів зважування. За результатами переважування покупець розраховує масу Нетто вантажу за кожним вагоном, при цьому значення тари приймається як постачальником так і покупцем за трафаретом вагону.

Враховуючи умови договору, прийняття вантажу здійснювалось позивачем у відповідності до ГСТУ. Під час прийняття продукції за кількістю була встановлена невідповідність даних щодо ваги вантажу даним, зазначеним у накладних, про що були складені акти-розрахунки:

-          з акта-розрахунка №38 від 29.12.2004р. вбачається, що за накладною №51478445 отримано вугілля у кількості 65,65 тн.,

-          з акта-розрахунка №2 від 06.12.2004р. вбачається, що за накладною №51478022 отримано вугілля у кількості 67,05 тн.,

-          з акта-розрахунка №13 від 17.12.2004р. вбачається, що за накладною №51478297 отримано вугілля у кількості 63,10 тн.,

-          з акта-розрахунка №33 від 20.12.2004р. вбачається, що за накладною №51478326 отримано вугілля у кількості 70,45 тн.,

-          з акта-розрахунка №40 від 04.01.2005р. вбачається, що за накладною №51478562 отримано вугілля у кількості 68,45 тн.,

Таким чином, даними актами зафіксовано, що загальна сума недостачі вугілля після переваження вагонів склала 9, 30 тн.

Позивач просить стягнути збитки від недостачі вугільної продукції в розмірі 4092 грн. 04 коп.

Господарський суд вважає, що належним відповідачем, який повинен нести відповідальність за нестачу вугільної продукції ту спірних відносинах є вантажовідправник – Приватне підприємство „Промтехніка”.

В силу ст.306 Господарського кодексу України, ст.908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цими кодексами, законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо перевезення встановлюється договором, якщо інше не визначено, зокрема, транспортними кодексами (статутами), що передбачено п.5 ст.307 Господарського кодексу України, п.2 ст.908 Цивільного кодексу України.

Зокрема, на перевезення залізничним транспортом вантажів, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під’їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування, поширюються норми Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. №457 (далі: Статуту).

Згідно ст. 6 Статуту накладна – це основний перевізний документ, який є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача.

Навантаження у вищевказаних вагонах здійснено засобами відправника; вантаж, який знаходився у вагонах №№60679230, 65881252, 65542318 зважено на 150 тн вагонних вагах, а у вагонах №№60870441, 67917187 – на 200 тн вагонних вагах.

Під час прийняття вантажу за кількістю позивачем встановлена недостача вантажу, що зафіксовано складеними акти-розрахунки №38 від 29.12.2004р., №2 від 06.12.2004р., №13 від 17.12.2004р., №33 від 20.12.2004р., №40 від 04.01.2005р. Зазначені акти складені у відповідності до умов договору, зокрема п. 7.2 договору в редакції додаткової угоди від 23.11.2004р., підписаної обома сторонами без зауважень.

Відповідно до ст.105 Статуту вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Так, згідно ст.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За змістом ст.111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу лише у випадках, визначених цією нормою. Зокрема, в силу п. ”а” ст.111 Статуту, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу у разі, колі вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення

Згідно пункту 27 Правил приймання вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати. Як вбачається з матеріалів справи понаднормативна недостача складає 9, 30 тн вугілля вартістю 4092 грн. 04 коп.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, особа яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст.37 Статуту залізниць України, у накладній зазначається маса вантажу, яка визначається відправником. При цьому, відповідно до ст.24 Статуту, саме вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених у накладній.

Таким чином, відповідати за заявленим позовом, враховуючи підстави заявленого позову, повинна особа, що є вантажовідправником за спірною відправкою, а саме – Приватне підприємство „Промтехніка”.

Так, внаслідок невірного визначення відповідачем-2 маси вантажу у накладній, позивачеві заподіяно шкоду у вигляді вартості недостачі вугільної продукції у сумі 4092 грн. 04 коп.

Разом з цим, оскільки відповідач-1 наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, суд, відповідно до ст.267 Цивільного кодексу України, при розгляді справи застосовує позовну давність.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2 ст.258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу.

Відповідно до п. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Право на пред’явлення вимоги у позивача виникло у грудні 2004р., коли ним були вчинені дії по переважуванню вищезазначених вагонів з вугіллям та складання актів-розрахунків №38 від 29.12.2004р., №2 від 06.12.2004р., №13 від 17.12.2004р., №33 від 20.12.2004р., №40 від 04.01.2005р., проте позовна заява направлена на адресу господарського суду Донецької області лише 06.12.2007р., про що свідчить поштовий штемпель на конверті, в якому така позовна заява надіслана.

Крім того, слід зауважити, що по кожному з вказаних вище актів строк позовної давності повинен обчислюватися окремо, оскільки всі вони складені у різний час із зазначенням різних календарних дат.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення суми збитків від недостачі в розмірі 4092 грн. 04 коп., у зв’язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. №457, ст.ст.256, 258, 261, 267, 908, 909, 1166 Цивільного кодексу України, ст..ст.67, 306, 307 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 34, 43, 49, 82–85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м. Маріуполь про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Контакт-Плюс”м. Єнакієве та Приватного підприємства „Промтехніка” м. Антрацит стягнення збитків від недостачі в розмірі 4092 грн. 04 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дати підписання його повного тексту.

Повний текст рішення підписаний 07.08.2008р.

Суддя Сгара Е.В.