ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.06.08р.

Справа № 9/106-08

За позовом Науково - виробничої досолідної агрофірми "Наукова", м.Дніпропетровськ

до відповідача-1- Акціонерний комерційний банк "Прем'єрбанк", м.Дніпропетровськ

до відповідача-2- Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлас", м.Дніпропетровськ

про тлумачення п.1.1. договору відповідального зберігання від 05.06.03р. № 121-А

Суддя Подобєд І.М.

При секретарі судового засідання – спеціалісті 1 кат. Бобир Ю.В.

Представники:

Від позивача – представник не з’явився

Від відповідача-1 – Агафонов Д.В. – представник, довіреність №95 від 08.10.07р.

Від відповідача-2 – представник не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Науково - виробнича дослідна агрофірма "Наукова" звернулась у лютому 2008 року із позовом до Акціонерного комерційного банку "Прем'єрбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас", в якому просить господарський суд розтлумачити п.1.1. договору відповідального зберігання від 05.06.2003р. № 121-А наступним чином: поклажодавцем за договором є - НВДА "Наукова" і зобов'язання по поверненню переданого на зберігання майна мають бути виконаними перед НВДА "Наукова".

Відповідач-1 вказує у відзиві на позов, що Науково - виробнича дослідна агрофірма "Наукова" передала АКБ „Прем’єрбанк” в заставу за договором застави №1 від 25.03.2002р. в забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором від 25.03.2001р. №16, укладеним між відповідачем-1 та Позивачем певне майно, яке у свою чергу було передано Відповідачем-1 за договором відповідального зберігання №121-А від 05.06.2003р. на зберігання іншій особі, а саме: ТОВ „Атлас”. Вважає, що такі господарські взаємовідносини сторін склалися у відповідності з вимогами цивільного законодавства (ст. 936 ЦК України), що не є порушенням, а Позивач своєю вимогою намагається в судовому порядку змінити умови зазначеного вище договору відповідального зберігання і таким чином позбавити Відповідача-1 права вимагати від Відповідача-2 виконання взятих на себе зобов’язань за договором відповідального зберігання. Вказує, що поклажодавцем за зазначеним вище договором відповідального зберігання є саме Відповідач-1 і ні в якому разі не Позивач, а тому вимога Позивача є безпідставною і необґрунтованою.

Представник Відповідача-2 у судовому засіданні підтримав доводи Відповідача-1.

04.06.08р. Позивачем було подано клопотання про зупинення провадження у цій справі до завершення розгляду господарським судом Дніпропетровської області пов’язаної із нею іншої справи №35/87-08 за позовом НВДА „Наукова” до АКБ „Прем”єрбанк” та до ТОВ „Атлас” про визнання недійсним договору відповідального зберігання №121-А від 05.06.2003р. У задоволенні цього клопотання було відмовлено судом з тих підстав, що визнання договору недійсним не перешкоджає розгляду спору про тлумачення умов такого договору.

В судовому засіданні 04.06.08р. оголошено повний текст судового рішення, згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Відповідачем-1 - Акціонерним комерційним банком „Прем’єрбанк”, який найменований в подальшому „Банк”, з однієї сторони, і Відповідачем-2 - Товариством з обмеженою відповідальністю „Атлас”, який найменований в подальшому ”Зберігач”, з іншої сторони, та Позивачем –Науково-виробничою дослідною агрофірмою „Наукова” Української академії аграрних наук, яка йменується в подальшому „Фірма”, з третьої сторони, був укладений договір відповідального зберігання №121-А від 05.06.2003р.

Як встановили сторони в умовах пункту 1.1 вищевказаного договору зберігання, Банк передає Зберігачу на відповідальне зберігання майно, надане йому „Фірмою” в заставу за договором застави (тверда застава) від 25.03.2002р. №1 (надалі майно), в забезпечення зобов’язань по кредитному договору від 25.03.2002р. №16, у відповідності до якого Банк надав Фірмі кредит в сумі 1650000 грн. строком до 05.05.2003р. Зберігач здійснює відповідальне зберігання майна у власному складі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Криворізьке шосе, 21.

Як вбачається із умов вищевказаного договору відповідального зберігання, сторони не зазначили в його умовах, хто саме є поклажодавцем.

Як вказує Позивач, Відповідач-1 та Відповідач-2 вважають, що поклажодавцем за вказаним договором відповідального зберігання є Банк, тобто Відповідач-1.

В свою чергу Позивач вважає, що поклажодавцем за вказаним договором відповідального зберігання може бути тільки власник майна, яке передається на зберігання, а саме –Фірма.

Вищенаведені обставини свідчать, що сторони по різному тлумачать зміст вказаного договору відповідального зберігання.

Відповідно до ч.1 ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

Відповідно до ч.2 ст. 213 Цивільного кодексу України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Оскільки між сторонами вказаного договору відповідального зберігання не досягнуто згоди щодо однакового тлумачення його умов цей спір підлягає вирішенню судом.

За правилами встановленими в ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Відповідно до ч.1 і 2 ст. 413 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який був чинний на момент укладення сторонами вказаного договору відповідального зберігання, за договором схову одна сторона (охоронець) зобов'язується зберігати майно, передане їй другою стороною, і повернути це майно в цілості. В договорі схову між соціалістичними організаціями може бути також передбачений обов'язок охоронця прийняти на схов майно, яке буде передано йому другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 415 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.), особа, що здала майно на схов, вправі в будь-який час зажадати його від охоронця, а охоронець зобов'язаний повернути майно на першу вимогу особи, що здала його на зберігання, незалежно від строку схову.

Відповідно до ч.1 ст. 421 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), особа, яка здала на схов майно, зобов'язана після закінчення строку, зазначеного в договорі, або строку, зазначеного охоронцем (стаття 415 цього Кодексу), взяти назад здане нею на схов майно.

Відповідно ч.2 п. 4 Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р., щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається із пояснень представників сторін, зобов’язання сторін за вказаним договором відповідального зберігання до цього часу не припинилися і сторони керуються його умовами.

Отже до цивільних відносин, що виникли між сторонами за вказаним договором відповідального зберігання мають бути застосовані положення глави 66 „Зберігання” Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов’язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 948 Цивільного кодексу України, поклажодавець зобов’язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Отже, відповідно до понять, наведених у вищевказаних нормах цивільного законодавства одна сторона за договором зберігання, яка передає річ на зберігання іншій стороні, - вважається поклажодавцем, а друга сторона, яка зобов’язується зберігати річ, - вважається зберігачем.

При цьому вищевказані норми цивільного законодавства не містять імперативних приписів стосовно того, що поклажодавцем за договором зберігання може виступати виключно власник певної речі.

За загальним правилом, яке встановлене вищевказаними нормами цивільного законодавства, на поклажодавця покладений обов’язок забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання, а на зберігача покладений обов’язок повернути здану на зберігання річ поклажодавцеві у схоронності.

Як вбачається зі змісту пункту 1.1. умов вказаного договору відповідального зберігання, стороною, яка передає на зберігання Зберігачу (Відповідачу-2) певне майно є Банк (Відповідач-1).

Таким чином, поклажодавцем за договором відповідального зберігання №121-А від 05.06.2003р. є Акціонерний комерційний банк „Прем’єрбанк”.

Цей висновок підтверджується також порівнянням пункту 1.1. вказаного договору відповідального зберігання із іншими частинами цього правочину, зокрема, з пунктами 2.1, 2.2, 3.1, 4.1, 4.2 і 4.5 цього договору, в яких права та обов’язки поклажодавця, встановлені у цій сфері цивільних правовідносин, покладено на Банк, тобто Відповідача-1.

Так в п. 2.1 умов договору сторони встановили, що передача Майна здійснюється безпосередньо Банком зберігачу по Акту приймання-передачі, який є невід’ємною частиною цього Договору. Строк поставки майна на склад - - день підписання цього Договору.

Згідно п.2.2 умов договору, прийняте на зберігання Майно знаходиться під замком Банку, опечатується печатками Зберігача і Банку, пломбою Банку. Після опломбування Майна, розпломбування може здійснюватися тільки представником Банку, або з його письмового дозволу.

В пункті 3.1 розділу 3 договору сторони обумовили порядок розрахунків, згідно з яким за зберігання Майна Банк сплачує Зберігачу щомісячно вартість зберігання в сумі 2400,00 грн. Оплата здійснюється Банком в 3-х денний строк з моменту виставлення Зберігачем рахунків.

У розділі 4 „Права та обов’язки сторін” сторони встановили наступні права та обов’язки.

Згідно пункту 4.1 договору Банк зобов’язується: в день підписання договору Майно, вказане в п.1.1 цього Договору, в повному обсязі передати Зберігачу по Акту приймання-передачі (підпункт 4.1.1 договору) та сплачувати Зберігачу вартість зберігання Майна в розмірі і порядку, передбаченому у відповідності з п. 3.1 цього Договору (підпункт 4.1.2 договору).

Згідно пункту 4.2 договору Банк має право: в будь-який час здійснювати перевірку наявності Майна (підпункт 4.2.1 договору), вимагати від Зберігача відшкодування вартості втраченого, такого що недостає, пошкодженого Майна (підпункт 4.2.2 договору), в будь-який час вимагати Майно від Зберігача, а Зберігач зобов’язаний повернути майно за першою письмовою вимогою Банку і забезпечити безперешкодне його вивезення з території Зберігача за умови відсутності заборгованості по сплаті за зберігання Майна.

Згідно пункту 4.4. умов договору, Фірма не має права вимагати від Зберігача повернення переданого на зберігання Майна без письмового дозволу Банку.

Як встановили сторони у пункті 4.5 умов вказаного договору, Зберігач зобов’язується, зокрема: зберігати на своєму складі, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Криворізьке шосе, 21, Майно, передане йому Банком у відповідності з актом приймання-передачі, який є невід’ємною частиною цього договору і повернути (передати) Банку або Фірмі це Майно в схоронності за письмовою згодою банку (підпункт 4.5.1 договору); забезпечити можливість безперешкодного вивозу Банком Майна зі складу Зберігача, за першою письмовою вимогою Банку за умови відсутності заборгованості зі сплати за зберігання майна (підпункт 4.5.5 договору); повертати (передавати) Майно тільки представникам Банку, або уповноваженим представникам Фірми, за наявності належно оформленої довіреності Банку.

Зі змісту вищенаведених умов договору також випливає, що на Зберігача (Відповідача-2) покладено обов’язок з повернення Банку (Відповідачу-1) майна, що було передано на зберігання, та можливість повернення Фірмі (Позивачу) цього ж майна, за певних умов, а саме: за письмовою згодою Банку (Відповідача-1).

Таким чином, за відсутності письмової згоди Відповідача-1 як поклажодавця, на повернення майна Позивачу, як заставодавцю, Відповідач-2, як Зберігач, зобов’язаний повернути передане на відповідальне зберігання майно особі - поклажодавцю, тобто Відповідачу-1.

На підставі викладеного суд вважає можливим постановити рішення про тлумачення змісту правочину - пункту 1.1 договору відповідального зберігання №121-А від 05.06.2003р., що був укладений між Акціонерним комерційним банком „Прем’єрбанк”, який найменований в подальшому „Банк”, з однієї сторони, Товариством з обмеженою відповідальністю „Атлас”, який найменований в подальшому ”Зберігач”, з іншої сторони, та Науково-виробничою дослідною агрофірмою „Наукова” Української академії аграрних наук, яка йменується в подальшому „Фірма”, з третьої сторони, таким чином, що поклажодавцем за цим договором є Акціонерний комерційний банк „Прем’єрбанк”(Відповідач-1) і зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Атлас” (Відповідача-2) з повернення переданого на зберігання майна мають бути виконаними перед Акціонерним комерційним банком „Прем’єрбанк” (Відповідачем-1).

Судові витрати у справі покладаються на Позивача, внаслідок неправильних дій якого (невірного тлумачення умов зазначеного договору) виник спір у суді, згідно ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-33, 43-45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Розтлумачити сторонам пункт 1.1 договору відповідального зберігання №121-А від 05.06.2003р., що був укладений між Акціонерним комерційним банком „Прем’єрбанк”, який найменований в подальшому „Банк”, з однієї сторони, Товариством з обмеженою відповідальністю „Атлас”, який найменований в подальшому ”Зберігач”, з іншої сторони, та Науково-виробничою дослідною агрофірмою „Наукова” Української академії аграрних наук, яка йменується в подальшому „Фірма”, з третьої сторони, таким чином, що поклажодавцем за цим договором є Акціонерний комерційний банк „Прем’єрбанк” і зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Атлас” з повернення переданого на зберігання майна мають бути виконаними перед Акціонерним комерційним банком „Прем’єрбанк”.

Судові витрати у справі покласти на Науково-виробничу дослідну агрофірму „Наукова”.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Подобєд