ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

17.04.2008

Справа №2-28/1313-2008

За позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю «Асконі-Центр», м. Київ,

до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор», м. Сімферополь,

про стягнення 153 259,77 грн.

Суддя С. М. Альошина

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Полєтаєв І.О. – представник по довіреності № 25/02/08-1 від 25.02.2008 р. (довіреність у справі)

Від відповідача – не з’явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Асконі-Центр», м. Київ, звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор», м. Сімферополь, про стягнення 153 259,77 грн. заборгованості, у тому числі 125 912,04 грн. основного боргу, 12 591,19 грн. штрафу, 5 134,20 грн. пені, 10% річних у розмірі 3 208,86 грн. та 6 413,48 грн. індексу інфляції.

26.02.2008 р., позивач передав через канцелярію господарського суду АР Крим клопотання від 18.02.2008 р., в якому вказав, що відповідачем було повернено товар на загальну суму 14 148,43 грн., що підтверджено відповідними накладними на повернення, копії яких додані позивачем до цього клопотання, у зв’язку з чим уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 140 527,66 грн., у тому числі 111 763,61 грн. основного боргу, 11 176,35 грн. штрафу, 5 547,16 грн. пені, 10% річних у розмірі 3 466,97 грн. та 8 573,57 грн. індексу інфляції.

20.03.2008 р., позивач передав через канцелярію господарського суду АР Крим клопотання від 14.03.2008 р. про збільшення позовних вимог, в якому уточнив, що просив стягнути з відповідача 145 535,55 грн., у тому числі 111 763,61 грн. основного боргу, 11 176,35 грн. штрафу, 6 771,96 грн. пені, 10% річних у розмірі 4 232,47 грн. та 11 591,16 грн. індексу інфляції.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням вищевказаних клопотання від 18.02.2008 р. та клопотання від 14.03.2008 р. про збільшення позовних вимог, підтримав і просив їх задовольнити

Відповідач явку свого представника у засідання суду не забезпечив, вимоги ухвали господарського суду від 20.03.2008 р. не виконав, письмового відзиву на позовну заяву, з документальним та правовим обґрунтуванням своїх заперечень, суду не надав, хоча про час та місце розгляду справи у судовому засіданні повідомлений належним чином – рекомендованою кореспонденцією, про причини неявки суд не повідомив.

Розгляд справи відкладався та у судовому засіданні оголошувалась перерва у відповідності зі ст. 77 ГПК України, у зв’язку з неявкою представника відповідача у судове засідання та для надання сторонами суду додаткових документів і доказів у справі.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

03.08.2007 року між сторонами був укладений Договір № 11/7.

Відповідно до Розділу 1 цього договору продавець (позивач) продає, а покупець (відповідач) купує продукцію в асортименті, у кількості, за ціною і загальною вартістю, зазначеними в супровідних документах (накладній) (надалі - «товар»).

Передача товару продавцем покупцеві в межах терміну дії даного договору здійснюється партіями.

Згідно з Розділом 5 вищевказаного договору оплата за відвантажений товар (по кожній накладній окремо) здійснюється в термін 45 календарних днів від підписання покупцем накладної грошовими коштами на розрахунковий рахунок продавця.

Позивачем, на виконання умов вищевказаного договору, було поставлено відповідачу товару на загальну суму 134 912,04 грн. за видатковими накладними: № А-0009924 від 09.08.2007 р. на суму, з ПДВ, 50 996,64 грн., № А-0010765 від 29.08.2007 р. на суму, з ПДВ, 24 081,60 грн., № А-0011380 від 13.09.2007 р. на суму, з ПДВ, 14 117,74 грн., № А-0012003 від 27.09.2007 р. на суму, з ПДВ, 20 249,04 грн. та № А-0012961 від 19.10.2007 р. на суму, з ПДВ, 25 467,02 грн., який був одержаний відповідачем, про що свідчать підписи представника відповідача та відбитки печатки відповідача на вказаних видаткових накладних.

Проте, відповідач умови вищевказаного договору виконанав частково, сплативши позивачу лише 9 000,00 грн., у тому числі 19.10.2007 р. – 3000,00 грн., 22.11.2007 р. – 5 000,00 грн. та 17.12.2007 р. – 1 000,00 грн., що підтверджено відповідними банківськими виписками, належно завірені копії яких додані позивачем до позовної заяви.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача, зокрема, 125 912,04 грн. основного боргу.

Однак, як було зазначено вище, 26.02.2008 р., позивач передав через канцелярію господарського суду АР Крим клопотання від 18.02.2008 р., в якому вказав, що відповідачем було повернено товар на загальну суму 14 148,43 грн., що підтверджено відповідними накладними на повернення, копії яких додані позивачем до цього клопотання, а саме, видатковими накладними (повернення): № ООО-000346 від 11.01.2008 р. на суму, з ПДВ, 5 769,66 грн., № ООО-000414 від 11.01.2008 р. на суму, з ПДВ, 10,93 грн., № ООО-000344 від 11.01.2008 р. на суму, з ПДВ, 8 044,90 грн. та № ООО-000345 від 11.01.2008 р. на суму, з ПДВ, 322,94 грн.

Викладене свідчить, що товар був повернений відповідачем 11.01.2008 р., тобто до подачі позовної заяви до господарського суду АР Крим, у зв’язку з чим, у позові в частині стягнення 14 148,43 грн. повинно бути відмовлено.

Таким чином решта заборгованості відповідача перед позивачем склала 111 763,61 грн.

Вищевикладене свідчить про наявність зобов’язання у відповідача перед позивачем.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Пунктом 6.1. Розділу 6 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання або часткового виконання покупцем умов, викладених у Розділі 5 даного договору, встановлюється штраф у розмірі 10 процентів від не перерахованої суми за поставлений покупцю товар.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, відповідачу, згідно розрахунку позивача, було нараховано 12 591,19 грн. штрафу.

Однак, як було зазначено вище, згідно уточнень позивача, викладених у клопотанні від 18.02.2008 р. та клопотанні від 14.03.2008 р. про збільшення позовних вимог, відповідачу нараховано 11 176,35 грн. штрафу, які і підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до п. 6.2. вищевказаного договору у випадку прострочення платежу, покупець зобов’язаний відшкодувати всі понесені продавцем у зв’язку з цим збитки, а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно зі ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином відповідачу, згідно розрахунку позивача, було нараховано 5 134,20 грн. пені.

Проте, як було зазначено вище, згідно уточнення позивача, викладеного у клопотанні від 14.03.2008 р. про збільшення позовних вимог, відповідачу нараховано 6 771,96 грн. пені, які також підлягають стягненню з відповідача.

Також, згідно з п. 6.4. вищевказаного договору за невиконання грошового зобов’язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється 10 процентна ставка.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином відповідачу, згідно розрахунку позивача, було нараховано 10% річних у розмірі 3 208,86 грн. та 6 413,48 грн. індексу інфляції.

Однак, як було зазначено вище, згідно уточнення позивача, викладеного у клопотанні від 14.03.2008 р. про збільшення позовних вимог, відповідачу нараховано 10% річних у розмірі 4 232,47 грн. та 11 591,16 грн. індексу інфляції, які і підлягають стягненню з відповідача.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 145 535,55 грн., у тому числі 111 763,61 грн. основного боргу, 11 176,35 грн. штрафу, 6 771,96 грн. пені, 10% річних у розмірі 4 232,47 грн. та 11 591,16 грн. індексу інфляції, документально встановлений, підтверджений матеріалами справи та не оспорювався відповідачем.

Контррозрахунків сум основного боргу, штрафу, пені, 10% річних та індексу інфляції відповідачем суду надано не було.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Витрати на державне мито та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Також, позивачем при подачі позовної заяви від 25.01.2008 р., було сплачено 1 533,00 грн. державного мита, тоді як потрібно було сплатити 1 532,60 грн., у зв’язку.

чим, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» державне мито, внесене в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, підлягає поверненню.

Таким чином, зайве сплачене державне мито у розмірі 0,40 грн. підлягає поверненню позивачу.

За згодою представника позивача, згідно зі ст. 85 ГПК України, у засіданні суду були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене у відповідності до ст. 84 ГПК України і підписане 24.04.2008 року.

Керуючись ст. ст. 47, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1). Позов задовольнити частково.

2). Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» (юридична адреса: 95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Монтажна, б. 2, фактична адреса: 95049, АР Крим, м. Сімферополь, с. Кам’янка, пр. Сільський, 35, р/р 01 в АБ «Фінанси та кредит», МФО 384889, ідентифікаційний код 31103143, або з інших рахунків) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Асконі-Центр» (04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 19, р/р 012 в АБ «Київська Русь» м. Київ, МФО 319092, ідентифікаційний код 31611370, або на інші рахунки) 145 535,55 грн., у тому числі 111 763,61 грн. основного боргу, 11 176,35 грн. штрафу, 6 771,96 грн. пені, 10% річних у розмірі 4 232,47 грн. та 11 591,16 грн. індексу інфляції, а також 1 455,36 грн. державного мита та 112,05 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

3). В іншій частині у позові відмовити.

4). Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Асконі-Центр» (04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 19, р/р 012 в АБ «Київська Русь» м. Київ, МФО 319092, ідентифікаційний код 31611370, або на інші рахунки) з Державного бюджету м. Сімферополя (р/р № 0002 у банку одержувача – Головному Управлінні Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, м. Сімферополь, МФО 824026, код платежу 22090200, ЗКПО 34740405) зайве сплачене державне мито в сумі 0,40 грн.

Видати накази після набрання рішенням господарського суду АР Крим законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Альошина С.М.