ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.05.08
р.
Справа № 38/74

Господарський
суд Донецької області у складі судді Радіонової О.О.

при
секретарі судового засіданні Какуша Н.О.

розглянув
у відкритому судовому засіданні  в  м. Донецьку справу

за
позовом:  Товариства з обмеженою
відповідальністю „Эффект” м.Донецьк

до
відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_1 м.Ясинувата Донецької області

про
стягнення 1507 грн.69коп.

за
участю

представників
сторін:

від
позивача:  не з”явився

від
відповідача: не з'явився

Суть справи:

Позивач,
Товариство з обмеженою відповідальністю „Эффект” м.Донецьк, звернувся до
господарського суду з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 про
стягнення основного боргу у розмірі                       1 256грн.41коп. та
штрафу у розмірі 251грн.28коп., а всього 1 507грн.69коп.

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір поставки № 61/04
від 01.10.2006 р.

14.05.2008р. на адресу господарського суду
надійшов витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, відповідно до якого
фізична особа-підприємецьОСОБА_1 находиться у Єдиному державному
реєстрі  юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців в стані припинення підприємницької діяльності. Витяг судом
розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи.

Відповідач
у судові засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, але на адресу
господарського суду повернувся поштовий конверт з повідомленням № 9184860 з
позначкою “Адресат вибув”, тому справу розглянуто за наявними в ній матеріалами
згідно  вимог ст. 75 ГПК України.

21.05.2008 р. позивач у судовому засіданні
надав суду копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 серіїНОМЕР_1 ( ідентифікаційний код НОМЕР_2) та знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1 яке залучено до матеріалів справи.

29.05.2008 р. на адресу господарського
суду надійшов лист № 39 від 26.05.2008 р. від державного реєстратора
Виконавчого комітету Ясинуватської міської ради, яким він  повторно надав витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого
фізична особа-підприємецьОСОБА_1 знаходиться у Єдиному державному реєстрі в
стані припинення підприємницької діяльності. Лист судом розглянутий, прийнятий
до уваги та залучений до матеріалів справи.

Перед
початком розгляду справи по суті представника позивача  було ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно із ст. 22 ГПК України.

У
судовому засіданні представник позивача надав
клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними
засобами, яке судом прийняте до розгляду, уваги та задоволено.

Відповідно
до вимог ст. 81-1 ГПК України судом складено протокол, який долучено до
матеріалів справи.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши докази по справі та вислухавши  уповноваженого представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2006р.
між Товариством з обмеженою відповідальністю „Эффект” м.Донецьк (за
договором-постачальник, далі-позивач) та Приватним підприємцемОСОБА_1 АДРЕСА_1
( за договором- покупець, далі- відповідач) було  укладено
договір  поставки № 61/04  (далі- договір), відповідно до п.1.1
якого  постачальник зобов'язується
передати покупцю товар в асортименті, кількості та по ціні, визначеної у
накладних, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти
цей товар та оплатити за нього грошову суму (ціну) на умовах даного
договору.

Згідно
п. 1.3 договору ціни на товар встановлюються постачальником окремо на кожну
партію товару.

Розділом
4 договору сторони передбачили порядок проведення розрахунків, а саме:  гроші за проданий товар перераховуються на
розрахунковий рахунок постачальника в національній валюті України протягом 7
календарних днів після підписання накладних покупцем ( п. 4.1.2 договору).

Розділом
7 договору сторонами передбачена відповідальність за невиконання або неналежне
виконання своїх обов'язків, а саме: у випадку несплати товару більше ніж 20
календарних днів  понад строку,
встановленого у п. 4.1 договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі
20 % від суми заборгованості ( п. 7.3 договору).

Суд
вважає договір поставки № 61/04 від 01.10.2006р. укладеним згідно вимог ст. 638
ЦК України.

На
виконання вимог договору 27.10.2006 р. позивач поставив на адресу відповідача
товар на суму 1256,41 грн., що підтверджується видатковою накладною № 477779
від 27.10.2006р., яка міститься у матеріалах справи.

Відповідач,
отримавши продукцію від позивача, повинен був згідно п. 4.1 договору оплатити
товар протягом 7 календарних днів після підписання накладних покупцем, тобто
останній день оплати товару припадав на 05.11.2006 р.

Оскільки
відповідач свої вимоги за договором не виконав, отриманий від позивача  товар не оплатив,  тому останній 13.01.2007 р. направив на
адресу відповідача  претензію № 339/1, в
якій пропонував у добровільному порядку сплатити заборгованість та штраф у розмірі
20 % від суми боргу,  але відповіді на
неї  не отримав.

Пунктом
7.3 договору передбачено, що у випадку несплати товару більше ніж 20
календарних днів понад строку, встановленого у п. 4.1 договору, покупець
сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості.

Оскільки відповідач до теперішнього
часу не сплатив кошти за отриманий товар, тому
позивач просить суд  стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі 1256грн.41коп. та за  несплату товару більш ніж 20 календарних днів
штраф у розмірі 251грн.28коп., який виник внаслідок неналежного виконання
зобов'язань.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх
вимог.

Позивач в обґрунтування своїх вимог
посилається на договір № 61/04 від 01.10.2006 р., видаткову накладну № 477779
від 27.10.2006 р., претензію № 339/1 від 04.01.2007 р., акт звірки за період з
01.10.2006 р. по 31.10.2006 р., правовстановлюючі документи тощо.

Відповідно до ст.43 ГПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки між сторонами по справі
уклалися господарські правовідносини, то
судом застосовані положення Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, який регулює правовідношення у господарській
сфері.

Суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору   ( п. 1 ст. 193 ГК
України).

Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

До
виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом
в силу приписів  абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК
України.

Зобов'язання
виникають з договору, або інших підстав, які зазначені у ст. 11 ЦК України.

Відповідно
ст. 509 Цивільного кодексу України  в
силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана здійснити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи,
оплатити кошти та інше, або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться в силу ст. 526 ЦК України.

Частиною
першою ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов”язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Покупець
зобов”язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший строк оплати товару ( ч. 1 ст.692 ЦК
Украни).

Оскільки
відповідачем до теперішнього часу не виконані зобов'язання за договором щодо
оплати отриманого товару, вимоги позивача щодо стягнення боргу у розмірі 1256
грн.41грн. є доказаними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги
позивача стосовно стягнення з відповідача штрафу не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно п.6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення виконання зобов”язання, якщо інше не
встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов”язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи,
товар був відповідачем отриманий
27.10.2006р., строк оплати наступив 05.11.2006 р., із позовом позивач
звернувся до суду 06.05.2008р., тобто підстав для задоволення штрафу немає.

З
урахуванням зазначеного, суд вважає, що витрати по сплаті держмита та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу треба віднести на обидві
сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 509,
526, 530, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82,
83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Эффект” м.Донецьк до Приватного
підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 про стягнення основного боргу у розмірі 1
256грн.41коп. та штрафу у розмірі 251грн.28коп., а всього 1 507грн.69коп.
задовольнити частково.

Стягнути
з  Приватного підприємця ОСОБА_1
АДРЕСА_1ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю „Эффект” м.Донецьк (83121, м. Донецьк, вул. Собінова, 2б,  )  борг в сумі 1256грн.41коп., держмито в сумі
84грн.96коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
у розмірі 98,29  грн.

В решті позову відмовити у зв”язку з
безпідставністю.

Рішення
було оголошено у судовому засіданні 30.05.2008року.

Видати
наказ після набрання рішення законної сили, по закінченні десятиденного строку
з дня його прийняття.

Суддя

Надруковано 3
примірників:

1 - до справи

2 - сторонам у справі