ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2008 р.

№ 2/1пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ЗАТ “Групова збагачувальна фабрика “Луганська”

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 року

у справі

№2/1пд господарського суду Луганської області

за позовом

Державного підприємства “Луганськвантажтранс”

до

ЗАТ “Групова збагачувальна фабрика “Луганська”

про

врегулювання розбіжностей,

за участю представників сторін від:

позивача:

Золотухіна І.В. –за довіреністю від 05.02.2008р.

відповідача:

Жидков Л.В. –за довіреністю від 18.04.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 02.10.2007р. (судд Седляр О.О. – головуючий, Калашник Т.Л., Москаленко М.О.) позов задоволено частково; викладено п.2.5; п.3.1; п.3.3 абз.1, 2, 3, 7; п.3.4; п.3.5; п.3.6 абз.3, 4; п.5.1; п.5.5; п.7.1 проекту договору №23 від 30.11.2006 на подачу та прибирання залізничних вагонів по ЗАТ “ГЗФ “Луганська” у наступній редакції:

- п.2.5 (з урахуванням ухвали від 12.10.2007р. про виправлення описки) Час подачі і збирання вагонів оформлюється пам‘яткою користування вагонами за підписами представників обох сторін - "Транспорту" і "Підприємства" з моменту фактичної подачі вагонів на навантажено-вивантажені колії "Підприємства" до моменту отримання "Транспортом" від "Підприємства" повідомлення про готовність вагонів до збирання;

- п.3.1 Здійснювати своїми витратами по своїх коліях подачу вагонів, які прибули на станцію технікум Донецької залізниці на адресу “Підприємства” у кількості не більш 12 навантажених або 20 порожніх вагонів (вагова норма брутто 1120 тон) протягом одного часу з моменту приймання вагонів “Транспортом” та відправляємих “Підприємством” вагонів (не більш вагової норми брутто 1200 тон) на загальну сеть залізниці через станцію Технікум Донецької залізниці протягом одного часу з моменту здачі вагонів “Транспорту” на фронтах навантаження-вивантаження “Підприємства”;

- п.3.3 абз.1 За подачу і збирання завантажених вантажних вагонів з розрахунку планової вартості 1 тн. км на 1 півріччя 2007 року –0,82грн., на 2 півріччя 2007 року –0,84грн. Відстань для стягнення плати за подачу та збирання вагонів локомотивом “Транспорту” приймаємо 6 км. (станція Технікум Донецької залізниці –станція Ювілейна Донецької залізниці);

- п.3.3 абз.2 За подачу або збирання порожніх вагонів (в т.ч. несправних із під вивантаження) відповідно Додатку № 1”;

- п.3.3 абз.3 За маневрову роботу локомотива розрахунок здійснюється із розрахунку вартості 1 години –230,00 грн.;

- п.3.3 абз.7 –виключено;

- п.3.4 Вартість послуг, які здійснюються “Транспортом” “Підприємству”

договірна.

- Абзац 3 п.3.4 виключено;

- п.3.5 Попередня оплата послуг здійснюється шляхом 100% перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок “Транспорту”. Розмір попередньої оплати обчислюється середньодобовим планом перевезення на поточний місяць і середньодобовим об’ємом подавання вагонів, попереднього місяця . Сторони домовились перераховувати мінімальну суму кредитового сальдо із розрахунку трьохдобового запасу за надання транспортних послуг;

-п.3.6 абз.3 “Транспорт” відшкодовує “Підприємству” різницю між платою за використання вагонами по станції Технікум Донецької залізниці та “Транспорт” і фактичним використанням вагонів “Підприємством” на навантажувально-вивантажувальних місцях. Підставою є відомості нарахування плати за використання вагонів, які складені по станції Технікум та надані “Підприємством”;

- п.3.6 абз.4 Розрахунок плати за використання вагонів між “Транспортом” та “Підприємством” здійснюється “Транспортом” у відповідності з розділом 6 Правил і документів для визначення суми нарахованої плати на навантажувально-вивантажувальних місцях “Підприємства” є відомості плати та внутрішні пам’ятки, які підписуються сторонами щоденно;

- п. 5.1 - виключено;

- п.5.9. - виключено;

- п.7.1 Цей договір набуває сили з моменту узгодження усіх пунктів договору або згідно рішенню суду та діє до 31.12.12 включно.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 42,50грн. витрат по сплаті державного мита та 59грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині вимог щодо викладення умов п.5.1 та п.7.1 у редакції позивача відмовлено; у решті вимог провадження у справі припинено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 12.02.2008р. (судді Бойченко К.І. –головуючий, Парамонова Т.Ф., Семендяєва І.В.) рішення господарського суду Луганської області від 02.10.2007р. скасовано; провадження у справі припинено; стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті державного мита у сумі 42,50грн., та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 59грн.; стягнуто з позивача на користь відповідача витрати по сплаті державного мита в сумі 21,25грн. за апеляційною скаргою.

Відповідач в касаційній скарзі просить скасувати частково п.3 постанови апеляційного господарського суду (пункт, яким провадження у справі припинено) і залишити позовну заяву без задоволення повністю, посилаючись на порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити постанову без змін, а скаргу –без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство „Луганськвугілля” в особі відокремленого підрозділу „Луганськвантажтранс”, правонаступником якого є позивач у даній справі, 30.11.2006 передало ЗАТ „Групова збагачувальна фабрика „Луганська” проект договору №23 від 30.11.2006 на подачу та прибирання залізничних вагонів по ЗАТ „ГЗФ „Луганська”.

Відповідач договір №23 підписав з протоколом розбіжностей від 22.12.2007, про що здійснено застереження, та супровідним листом №3893 від 22.12.2006 повернув один примірник договору №23 з додатком протоколу розбіжностей позивачу.

Сторони за протоколом врегулювання розбіжностей від 04.01.2007 узгодили деякі умови та залишились неврегульованими умови щодо редакції п.2.5; п.3.1; першого речення п.3.3; абзаців 1, 2, 3 та 7 п. 3.3; п. 3.4; п. 3.5; абзаців 3 і 4 п. 3.6; п. 5.1; п. 5.5; п.5.9; п.7.1 договору №23. Тому позивач просив вказані пункти договору викласти в редакції позивача.

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (п.3 ст.181 ГК України).

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (п.4 ст.181 ГК України).

Згідно п.5 ст.181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо) (п.6 ст.181 ГК України).

За змістом п.7 ст.181 ГК України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Вирішуючи спір, судам належало надати юридичну оцінку спірним положенням Договору, щодо яких сторони не дійшли згоди, розглянути пропозиції позивача та пропозиції відповідача, висловити свою позицію щодо редакції спірних положень.

Місцевий господарський суд, задовольняючи частково позов, п.2.5; п.3.1; п.3.3 абз.1, 2, 3, 7; п.3.4; п.3.5; п.3.6 абз.3, 4; п.5.1; п.5.5; п.7.1 проекту договору №23 від 30.11.2006 виклав в редакції позивача.

Однак, суд не обґрунтував, у зв’язку з якими обставинами саме в редакції позивача підлягають викладенню п.2.5; 3.1; 3.4; 3.6 аб.3, 4.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що умови п.2.5; 3.1; 3.4; 3.6 аб.3, 4 є узгодженими сторонами згідно протоколів узгодження розбіжностей. Проте, щодо вказаних положень спірного договору суд прийняв рішення по суті без відповідного його вмотивування.

Як було зазначено вище, Господарський кодекс України встановлює строк, протягом якого розбіжності, що залишилися неврегульованими, передаються до суду.

Суд першої інстанції встановив, що протокол розбіжностей, який сторони склали 04.01.2007р., позивач передав на розгляд господарського суду 10.01.2007р., але позовну заяву було повернуто у зв’язку з неподанням доказів сплати судових витрат. Вдруге позивач звернувся до суду 22.01.2007р., тобто з пропуском строку, встановленого ст.181 Господарського кодексу України.

При цьому місцевий суд не дав оцінки вказаним обставинам, виходячи з вищевикладених приписів Господарського кодексу України щодо порядку укладання договорів та узгодження розбіжностей, та, відповідно, не встановив правові наслідки пропуску строку у зв’язку з поверненням позовної заяви (перебіг строку переривається, зупиняється чи такі обставини не впливають на перебіг строку).

Таким чином, колегія вважає висновки місцевого господарського суду суперечливими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду і припиняючи провадження у справі на підставі п.11 ч.1 ст.80 ГПК України, виходив з того, що договір №23, при підписанні якого виникли розбіжності, не містить усіх істотних умов, а тому відсутні підстави для вирішення спору по суті.

Проте, Вищий господарський суд України не може погодитися з переконливістю висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За змістом зазначеної норми процесуального права господарський суд припиняє провадження у справі на підставі відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв’язку з цим не залишилось неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами шляхом виконання зобов’язання боржником після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Судом не було встановлено підстав для припинення провадження в справі за відсутності предмету спору.

Отже, припиняючи провадження у справі, апеляційний господарський суд не врахував наведеного та безпідставно дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення провадження у даній справі, ухилившись від вирішення спору по суті відповідно до ст.82 ГПК України.

Апеляційний суд в постанові посилається на те, що сторони не обумовили такі істотні умови, як розмір вартості послуг за подачу та прибирання завантажених вагонів на період після 31.12.2007р. Однак, у зв’язку з зазначеним суд не дав правової оцінки п.3.4 спірного договору.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 року та рішення господарського суду Луганської області від 02.10.2007р. у справі №2/1пд скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький