ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2008 р.

№ 34/67

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:

Кота О.В.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.,

розглянув касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства

"Київське автотранспортне підприємство 13061"

на рішення

господарського суду м. Києва від 14.04.2008р.

у справі

№34/67

за позовом

Закритого акціонерного товариство "Страховий дім "Актон"

до

Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061"

третя особа:

Відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна"

про

стягнення 16231,3 грн.,

за участю представників:

-          позивача: Андрієнко С.В., дов.№15 від 09.11.2007р.;

-          відповідача: Мудрецова Н.Л., дов. №22/08 від 07.10.2008р.;

-          третьої особи: не з’явились;

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року Закрите акціонерне товариство "Страховий дім "Актон" звернулось до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" про відшкодування 16231,3грн. шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.03.2008р. у справі №34/67 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна".

02.04.2008р. позивач, в порядку ст.22 ГПК України, подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 5125,74грн., в зв’язку з частковим отриманням страхового відшкодування в розмірі 11105,56грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.04.2008р. у справі №34/67 (суддя: Сташків Р.Б.) позов задоволено; стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" на користь Закритого акціонерного товариства "Страховий дім "Актон" 5125,74грн. відшкодування шкоди, 162,31грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого суду Відкрите акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство 13061" звернулось до Київського апеляційного господарського сулу з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2008р. у справі №34/67 апеляційну скаргу на рішення господарського суду м. Києва від 14.04.2008р. повернуто Відкритому акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство 13061" без розгляду на підставі п.4 ст.97 ГПК України, в зв’язку з поданням апеляційної скарги після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду та ухвалою суду апеляційної інстанції Відкрите акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство 13061" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення господарського суду м. Києва від 14.04.2008р. та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2008р. у справі №34/67, а справу розглянути по суті.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.09.2008р. у справі №34/67 зобов’язано Відкрите акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство 13061" надати суду уточнення до касаційної скарги в частині того, який саме процесуальний документ по справі оскаржується.

24.09.2008р. від скаржника надійшло уточнення до касаційної скарги, в яких він просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 14.04.2008р. у справі №34/67 та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Поряд з цим, подана скаржником заява від 23.09.2008р. про зупинення виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції не підлягає задоволенню, оскільки зупинення виконання оскаржуваного судового рішення є правом, а не обов’язком суду касаційної інстанції згідно ст. 121-1 ГПК України.

В судове засідання 09.10.2008р. представники третьої особи не з’явилися. Враховуючи, що про час, дату та місце розгляду справи учасники судового процесу були повідомлені своєчасно та належним чином, Вищий господарський суд України вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутності представників третьої особи.

Відзиви на касаційну скаргу відповідача на час розгляду справи в касаційній інстанції суду надані не були, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу та уточнення до неї, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до Роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві №4650 від 18.11.2006р. та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 05.12.2006р. у адміністративній справі №3-30372/13 2006 рік, 04.11.2006р. о 17 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Васильківській була скоєна ДТП, а саме: зіткнення автомобіля "ДАФ ФТ 85.360", державний номерний знак 01-262 КА, яким керував Степаненко В.Ф. із автомобілем "Рено Самсунг", державний номерний знак 22-491 КА, яким керував Ріллє Д.С. ДТП сталася в результаті порушення Степаненком В.Ф. вимог Правил дорожнього руху України, його визнано винним у скоєнні праворушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль "Рено Самсунг", який належав ЗАТ "Укрнадрасервіс" на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КІС №951886 від 29.09.2004р.

Загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяний власнику автомобіля "Рено Самсунг", відповідно до звіту про оцінку №14811 від 26.11.2006р., виконаного ТОВ "Асистанська компанія "Українська служба допомоги" дорівнює вартості відновлювального ремонту і складає 16834,3грн.

Пошкоджений автомобіль "Рено Самсунг" був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №016/28-06 від 03.04.2006р., укладеного між Закритим акціонерним товариством "Страховий дім "Актон" (страховик) та Закритим акціонерним товариством "Укрнадрасервіс" (страхувальник).

На виконання зазначеного договору страхування за страховим актом №88/016-07 від 04.01.2007р., письмовою заявою страхувальника, страховиком згідно платіжного доручення №1028 від 05.01.2007р. було виплачене страхувальнику страхове відшкодування за завдану матеріальну шкоду в сумі 16231,3грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, якщо страховик виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, то до нього в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 16231,3грн. право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завданий збиток.

Згідно з приписами ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статт1 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вина особи, яка керувала автомобілем "ДАФ ФТ 85.360", що належить відповідачу, встановлена в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що 31.03.2008р. Відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" згідно платіжного доручення №1382 перерахувало позивачу 11 105,56грн.

Дійшовши вірного висновку щодо наявності факту заподіяння шкоди автомобілю "Рено Самсунг", суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не довів факту того, що зазначену шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водій, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача збитків у сумі 5125,74грн.

Доводи касаційної скарги про те, що третя особа, є особою до якої можуть бути пред’явлені регресні вимоги позивача, були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Так, судом зазначено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров’ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "ДАФ ФТ 85.360" будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах була застрахована відповідачем у третьої особи відповідно до укладеного між ними договору обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №31-21/09/00240 від 19.09.2006р.

Відповідно до преамбули Закону України "Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За таких обставин, суд правильно зазначив, що Закон України "Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містить посилань на умови з настанням яких у страховика, що застрахував відповідальність, виникає зобов’язання відшкодувати в порядку регресу страховій організації, що застрахувала майно, її витрати на виплату страхового відшкодування потерпілій застрахованій особі.

Колегія судів Вищого господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що третя особа не є особою, до якої можуть бути пред’явлені регресні вимоги позивача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст.43 ГПК України рішення господарського суду

м. Києва від 14.04.2008р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв’язку з чим підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду м. Києва від 14.04.2008р. у справі №34/67 залишити без змін.

Головуючий суддя:

О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Шевчук