КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2008                                                                                           № 05-5-11/8011

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Євсікова О.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Сведбанк"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.07.2008

у справі № 05-5-11/8011

за позовом                               ВАТ "Сведбанк"

до                                                   Приватне підприємство "Колізей Плюс"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 5228665,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкритим акціонерним товариством “Сведбанк” подано позов до Господарського суду міста Києва про стягнення з Приватного підприємства “КОЛІЗЕЙ ПЛЮС” заборгованості за кредитним договором в сумі 5 228 665,75 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2008 у справі № 05-5-11/8011 (далі – Ухвала суду) позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто без розгляду з підстав, передбачених п. 3, 10 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, а справу скерувати до суду першої інстанції для розгляду позову по суті.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було невірно застосовано п. 3, 10 ч. 1 ст. 63 ГПК України, оскільки позовна заява не підлягає поверненню з зазначених судом підстав.

Скаржник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом вказано, що Позивачем не додано до позовної заяви доказів того, що Приватне підприємство «КОЛІЗЕЙ ПЛЮС» є поручителем за виконання ТОВ «САДРА ДЕКО» зобов'язань, передбачених кредитним договором № 227-К/30 від 28.07.2005.

Апелянт вважає, що судом, при винесення оскаржуваної ухвали, порушено норми ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів та обставин справи, виходячи з наступного.

До позовної заяви Позивачем було додано копію Іпотечного договору від 05 серпня 2005 року, укладеного між Позивачем та Приватним підприємством «КОЛІЗЕЙ ПЛЮС»-Іпотекодавець, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С., реєстр.№ 6458.

Із змісту вказаного договору, на думку апелянта, випливає наступне:

1. Іпотекодавцем за аналізованим правочином виступає ПП «КОЛІЗЕЙ ПЛЮС» , який є майновим поручителем за виконання «ТОВ «САДРА ДЕКО» зобов'язань, передбачених в тому числі кредитним договором №227-К/30 від 28.07.2005 року.

2. На забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «САДРА-ДЕКО», передбачених у тому числі кредитним договором №227-К/30 від 28.07.2005 року, ПП «КОЛІЗЕЙ ПЛЮС» передає в іпотеку Позивачу належне йому на праві власності нерухоме майно - нежитлову будівлю будинку культури, заг. площ. 2489,50 кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Б. Хмельницького, буд. 24 та складається з нежитлової будівлі будинку культури літ. А.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Статтею 575 Цивільного кодексу, передбачено, що одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути або боржник, або майновий поручитель, тобто встановлено інститут майнової поруки - передача в іпотеку нерухомого майна для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Стаття 18 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, факт передачі нерухомого майна в іпотеку, на думку апелянта, підтверджується укладенням іпотечного договору, доказом же виникнення майнової поруки виступає безпосередньо іпотечний договір.

З матеріалів позовної заяви та тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що до позовної заяви було додано платіжне доручення N U215-74 від 23.06.2008.

Апеллянт зауважує, що відповідно до п. 10 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України підставою для повернення позовної заяви може бути неподання доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а не можливі недоліки в їх оформленні.

У ч. 3 п. 3.3 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/289 від 18.09.1997 (із змінами та доповненнями), зазначено, що у вирішенні питання про наслідки порушення позивачем вимог статті 57 слід виходити з того, що підставою для повернення позовної заяви є тільки відсутність доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Апелянт стверджує, що згідно зі статтею 32 ГПК України таке платіжне доручення є доказом, а у випадку сумніву у його вірогідності, чи в разі висновку про недостатність такого доказу, суду надано право витребувати додаткові докази.

Тому, з огляду на зазначене, на думку апелянта, суд не мав достатніх підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 10 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя – Євсіков О.О. (доповідач), судді: Вербицька О.В., Гарник Л.Л.) від 03.09.2008 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.07.2008.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2008 Пінчука А.М. у зв’язку з виробничою необхідністю – зайнятістю судді Вербицької О.В. у розгляді іншої справи та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків, передано для здійснення апеляційного провадження справу № 9/75 колегії у складі головуючого судді Євсікова О.О., суддів Гарник Л.Л., Розваляєвої Т.С.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2008 справу № 9/75 прийнято до свого провадження колегією суддів у наступному складі: головуючий суддя – Євсіков О.О. (доповідач), судді: Гарник Л.Л., Розваляєва Т.М.

Представник позивача у судовому засіданні 15.09.2008 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд її задовольнити та скасувати ухвалу суду, а справу скерувати до суду першої інстанції для розгляду позову по суті.

Згідно зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони, зокрема, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду та ін.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, у судове засідання не з’явився, відзиву на апеляційну скаргу не надав, будь-яких заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило.

Тому, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов’язковою, відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов.

Позивачем позовні вимоги ґрунтуються на обставинах неповернення боржником – ТОВ „САДРА-ДЕКО” – заборгованості за кредитним договором № 227-К/30 від 28.07.2005, укладеним з позивачем.

Разом з тим позивачем не зазначено в позовній заяві обставин, які свідчили б про обґрунтованість вимог до Приватного підприємства “КОЛІЗЕЙ ПЛЮС” як до відповідача. Хоча вимоги пред’являються саме до цього підприємства, воно в тексті позовної заяви (мотивувальні частині) взагалі не згадується, а йдеться лише про ТОВ „САДРА-ДЕКО” – боржника за кредитним договором. Що стосується посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що Приватне підприємство “КОЛІЗЕЙ ПЛЮС” є поручителем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю “САДРА-ДЕКО” зобов’язань, передбачених кредитним договором № 227-К/30 від 28.07.2005, то ці обставини викладені лише в апеляційній скарзі.

Статтею 63 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, та доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Пунктом 3-1 частини 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України на позивача покладається обов’язок додати до позовної заяви докази сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Згідно з п. 11, 12 Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 N1258, з метою перерахування коштів для оплати витрат у графі платіжного доручення "Призначення платежу" зазначається "Інформаційно-технічне забезпечення судового процесу", а також найменування суду, до якого особа звертається з позовною заявою. Документ про оплату витрат додається до позовної заяви, заяви, клопотання, скарги, яку особа подає до суду відповідно до процесуального законодавства. Документом про оплату витрат є квитанція установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли оплата витрат здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера, скріпленим печаткою фінансової установи.

На поданому платіжному дорученні № U215-74 від 23.06.2008 не вказано посадове становище та прізвище посадової особи банківської установи, яка підписала дане платіжне доручення, відсутня печатка установи банку (а не наборний штамп).

Таким чином, вказане платіжне доручення не може вважатись належним доказом сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду.

Крім того, відповідно до п. 3.1 Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 Платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до вказаної Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до вказаної Інструкції.

Згідно додатку 2, 8 зазначеної інструкції для заповнення реквізиту № 40 платіжного доручення (М.П.) ставиться відбиток печатки платника, зразок якої заявлений банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки, для - реквізиту № 41 (підписи платника) ставляться підписи (підпис) відповідальних осіб платника, які повноважені розпоряджатися рахунком і зразки підписів яких заявлені банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки.

На платіжних дорученнях № U215-73 від 23.07.2008 та № U215-74 від 23.07.2008, доданих до позовної заяви, відсутні підпис та відбиток печатки платника, тобто вказані реквізити не заповнені так, як того вимагає вищезазначена інструкція.

З урахуванням усього вище викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не дотримано правил подання позовної заяви, а тому позовна заява цілком обґрунтовано була повернута позивачу.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду міста Києва у справі № 05-5-11/8011 від 05.09.2008 прийнято з повним та всебічним з’ясуванням обставин, які мають значення для вирішення питання щодо прийняття позову до розгляду та порушення провадження у судовій справі, з дотриманням норм процесуального права, у зв’язку з чим апеляційна скарга позивача, з викладених у ній підстав, задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 75, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Сведбанк” залишити без задоволення, а Ухвалу Господарського суду міста Києва у справі № 05-5-11/8011 від 05.09.2008 - без змін.

2. Матеріали справи № 05-5-11/8011 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді