ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2008 р.

№ 375/12-04/8

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Уліцького А.М.,

Шаргала В.І.

розглянувши касаційну скаргу

Київської обласної спілки споживчих товариств

на постанову

від 13.05.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№375/12-04/8

господарського суду

Київської області

за позовом

Київської обласної спілки споживчих товариств

до

Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради

третя особа

Кагарлицьке районне споживче товариство

про

визнання недійсним рішення

за участю представників сторін

від позивача:

Ситенок О.Д., дов.

від відповідача:

М'ясніков В.С., дов.

від третьої особи:

Стець К.І., дов.

ВСТАНОВИВ:

Київська обласна спілка споживчих товариств звернулась до господарського суду Київської області з позовом про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради №50 від 12.06.02, згідно з яким Кагарлицькому районному споживчому товариству видано свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомості, розташовані по вул. Незалежності, 15-а в м. Кагарлик Київської області. До участі у справі в якості третьої особи залучено Кагарлицьке районне споживче товариство.

Справа розглядалась судами неодноразово. Постановою від 01.08.07 Вищий господарський суд України рішення і постанову судів попередніх інстанцій скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням від 11.12.07 господарський суд Київської області (суддя Чорна Л.В.) позов задовольнив в частині визнання недійсним оспорюваного рішення, а в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності провадження у справі припинив.

Постановою від 13.05.08 Київський міжобласний апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Фаловської І.М. –головуючого, Агрикової О.В., Жук Г.А.) рішення суду першої інстанції скасував, відмовивши в задоволенні позову новим рішенням.

Ухвалою від 21.07.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції. Касатор доводить невідповідність висновків суду апеляційної інстанції обставинам у справі та вимогам законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, розглянувши лист Кагарлицького районного споживчого товариства №01-302 від 11.06.02 та акт визначення технічного стану, затверджений Кагарлицькою райдержадміністрацією, розпорядження №198 від 12.06.02, керуючись ст. 30 Закону України "Про місце самоврядування в Україні", відповідач ухвалив рішення №50 від 12.06.02. Цим рішенням визнано право власності на приміщення Кагарлицького ринку за Кагарлицьким споживчим товариством та доручено Кагарлицькому бюро технічної інвентаризації видати Кагарлицькому РайСТ свідоцтво про право власності на будівлі й споруди майнового комплексу Кагарлицький ринок.

Тобто відповідач дійшов висновку про наявність підстав на підставі поданих третьою особою документів, посилаючись на ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", для визнання права власності на майно за Кагарлицьким споживчим товариством, що стало підставою для звернення з позовом Київської обласної спілки споживчих товариств, яка вважає порушеним своє право власності на це майно.

Задовольняючи позов про визнання недійсним вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем правових підстав для його ухвалення, оскільки третя особа не надала правовстановлюючих документів, що підтверджують її право власності на об'єкти нерухомого майна, а також встановлення обставин порушення права позивача на спірне майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно зі ст. 5 Закону України "Про споживчу кооперацію" первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство –самостійна, демократична організація громадян, які на основі добровільності членства і взаємодопомоги об'єднуються для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану. Відповідно до вказаного Закону споживчі товариства можуть на добровільних засадах об'єднуватися в місцеві спілки, вищим органом управління якої є з’їзд (конференція). Спілка визнається юридичною особою і може здійснювати господарську та іншу не заборонену чинним законодавством діяльність з дня її державної реєстрації; вона не відповідає за зобов'язаннями споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій.

Згідно з п.п. 1, 4 ст. 9 Закону України "Про споживчу кооперацію" власність споживчої кооперації складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності; власність спілок споживчих товариств утворюється з майна, переданого їх членами, коштів, одержаних від господарської діяльності підприємств і організації спілки, реалізації цінних паперів та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про споживчу кооперацію" майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з'їздів відповідних спілок або уповноважених ним органів.

Як зазначив Конституційний суд України у своєму рішенні від 11.11.04, розглянувши конституційне звернення Центральної спілки споживчих товариств України, згідно аналізу чинного у 1987 році законодавства (ЦК Української РСР, Постанови Ради Міністрів Української РСР "Про порядок передачі підприємств, об'єднань, організацій, установ, будинків, і споруд", тощо) держава та її повноважні органи мали право передавати державне майно у власність недержавним організаціям як за плату, так і безоплатно.

Суд апеляційної інстанції встановив, що надані позивачем при розгляді справи документи не підтверджують факту належності йому на праві власності майна Кагарлицького ринку, а свідчать лише про виконання Київською обласною споживчою спілкою своїх статутних повноважень як вищестоящої організації в системі споживчої кооперації щодо здійснення координації та контролю за споживчими товариствами, які входили до її складу.

Крім того, судом встановлено, що третя особа звернулась до відповідача для оформлення права власності на ринок вже після того, як ним були побудовані приміщення Кагарлицького ринку.

Кагарлицький ринок був належним чином переданий Кагарлицькому районному споживчому товариству, а також побудований, утримувався та постійно знаходився на балансі Кагарлицької райспоживспілки, а згодом і Кагарлицького районного споживчого товариства, а відтак у відповідача не було підстав вважати, що прийняттям оспорюваного рішення №50 від 12.06.02 порушуються права інших осіб.

З огляду на викладене на момент надання дозволу третій особі на оформлення права власності на приміщення Кагарлицького ринку у відповідача, який відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" мав такі повноваження, не було підстав для відмови у наданні дозволу на оформлення права власності.

Також суд правомірно відхилив посилання позивача як на підставу для застосування преюдиції на справу №62/10-2001, спір у якій виник між Київською обласною спілкою споживчих товариств та Кагарлицькою районною державною адміністрацією щодо порядку здійснення реєстрації статуту, оскільки рішенням у вказаній справі не встановлено факту належності Київській обласній спілці споживчих товариств права власності на спірне майно.

Погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції щодо недоведеності позивачем обставин щодо наявності у нього прав власності на будівлі і споруди майнового комплексу Кагарлицький ринок, враховуючи правову оцінку наданих сторонами доказів, судова колегія також приймає до уваги, що рішенням господарського суду Київської області від 22.10.02 у справі №271/4-02 за позовом Київської облспоживспілки до Кагарлицького ринку райспоживспілки м. Кагарлик про витребування майна (ринку) із чужого незаконного володіння, у задоволені позову відмовлено, а в мотивувальній частині рішення власником спірного майна визнано Райспоживтовариство.

Здійснення права власності, тобто володіння, користування та розпорядження майном споживчої кооперації, покладено на її органи відповідно до установчих документів (статутів) споживчих товариств, їх спілок (об'єднань) (п. 1 ст. 9 Закону України "Про споживчу кооперацію").

Конституція України гарантує захист права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та рівність їх перед законом.

Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (ч. 4 ст. 41). Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.

Виходячи з вказаних положень закону, статуту Кагарлицької райспоживспілки, рішення господарського суду Київської області від 22.10.02 у справі №271/4-02, судова колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність порушення відповідачем прав позивача при прийнятті оскаржуваного рішення стосовно реєстрації права власності третьої особи на майновий комплекс ринку по вул. Незалежності, 15 у м. Кагарлику.

Зважаючи положення п. 10 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та на преамбулу оскаржуваного рішення, слід також зазначити, що воно стосується саме реєстрації права власності третьої особи на майновий комплекс ринку на виконання наданих відповідачеві повноважень та не є висновком у спорі стосовно суб'єкта власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.05.08 у справі №375/12-04/8 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    А.Уліцький

В.Шаргало