ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№ 3/580

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. –головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С. –доповідача,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Державного підприємства "Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля"

на рішення

та постанову

господарського суду Луганської області від 24 січня 2008 року

Луганського апеляційного господарського суду

від 26 лютого 2008 року

у справі

№ 3/580

господарського суду

Луганської області

за позовом

Державного підприємства "Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля"

до

Приватного підприємства "Канцлер"

про

стягнення 53 790 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” звернулося до господарського суду Луганської області із позовом до Приватного підприємства „Канцлер” про стягнення орендної плати у розмірі 53790 грн. за користування державним майном, з якої просило перерахувати до Державного бюджету України 31 150 грн. та 22 640 грн. на розрахунковий рахунок ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля”.

Заявою від 23.01.2008 № 05.1-31 ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” відмовилось від позову в частині стягнення орендної плати з ПП „Канцлер” у розмірі 70 % на суму 31 150 грн. на користь Державного бюджету України

Заявою від 23.01.2008 № 05-1-32 ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” в порядку ст. 22 ГПК України збільшило розмір позовних вимог та просив суд стягнути з ПП „Канцлер” на свою користь орендну плату за користування нежитловими приміщеннями, що орендуються та розташовані за адресою: вул. Леніна, 38, за період з вересня 2004 року по вересень 2007 року включно в сумі 25 031 грн. 26 коп., у тому числі ПДВ –4 171 грн. 88 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.01.2008 у справі № 3/580 (суддя Доманська М.Л.) у задоволені позовних вимог щодо стягнення з ПП „Канцлер” на користь ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у сумі 25 031 грн. 26 коп. відмовлено; провадження у справі щодо решти позову припинено на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідно до встановлених судом обставин у справі у ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” відсутнє право вимагати від ПП „Канцлер” оплати заборгованості з орендної плати за користування приміщеннями, оскільки договір від 01.10.2002 на нежитлове приміщення площею 133, 2 м2 під розміщення складу канцтоварів припинив свою дію у зв’язку із закінченням строку, договір оренди вказаного нежитлового приміщення від 01.01.2004 не є підставою даного позову, договір від 10.04.2003 оренди приміщення площею 90 м2 під офіс розірвано за згодою сторін, а договір від 01.01.2006 № 5 регулює правовідносини сторін з користування й оплати комунальних послуг та не є договором оренди, а отже, і посилання ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” на вищезазначені договори як на підставу позовних вимог є необґрунтованими.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі № 3/580 (колегія суддів: головуючий Семендяєва І.В., судді Баннова Т.М., Парамонова Т.Ф.) рішення господарського суду Луганської області від 24.01.2008 залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 24.01.2008 та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі № 3/580 і прийняти нове рішення, яким стягнути з ПП „Канцлер” 25 031 грн. 26 коп.

В обґрунтування касаційної скарги ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” посилається на неправильне застосування норм матеріального права, оскільки вважає, що господарськими судами не враховано обставини та докази, що підтверджують законність оренди нежитлових приміщень та відповідальність ПП „Канцлер”, правильність та законність розрахунків за оренду приміщень, виплати та підстави виникнення заборгованості, порушення, що допущені ПП „Канцлер” в частині порядку та своєчасності припинення дії договору оренди приміщення, своєчасного розрахунку за користування цими приміщеннями та наслідків цих допущених порушень з боку ПП „Канцлер”.

У відзиві на касаційну скаргу ПП „Канцлер” просить касаційну скаргу ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” залишити без задоволення, а постанову Луганського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі № 3/580 - без змін.

При цьому, відповідач вказує, що між позивачем та ПП „Канцлер” дійсно укладалося ряд договорів оренди нежитлових приміщень, але їх розірвано у зв`язку із невідповідністю діючому законодавству. Згідно ст.5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” укладати договори оренди в даному випадку має право ФДМУ, його відділення та предстаництва.

Вищим господарським судом України ухвалою від 15.05.2008 у справі № 3/580 порушено касаційне провадження.

Учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, але сторони у справі процесуальним правом участі їх повноважних представників в судовому засіданні касаційної інстанції не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що зобов’язання по сплаті заявленої заборгованості з орендної плати за період з вересня 2004 року по вересень 2007 року включно у розмірі 25 031 грн. 26 коп. за ПП „Канцлер” виникло на підставі договору оренди на нежитлове приміщення від 01.10.2002 площею 133, 2 м2 (під розміщення складу канцелярських товарів), договору оренди на нежитлове приміщення від 10.04.2003 площею 90 м2 (під розміщення офісу), договору на оплату комунальних послуг за користування підвальним приміщенням під склад від 01.01.2006.

Стаття 1117 ГПК України передбачає, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до встановлених обставин та досліджених матеріалів справи господарськими судами попередніх інстанцій між орендодавцем (ПП „Канцлер”) та орендарем (ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля”) 01.10.2002 укладено договір оренди на нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: вул. Леніна, 38, м. Луганськ, площею 133, 2 м2 (під розміщення складу канцелярських товарів), із строком дії з 01.10.2002 по 31.12.2003.

Господарськими судами встановлено, що вказаний договір оренди від 01.10.2002 припинив свою дію із закінченням встановленого строку його дії, про що також свідчить факт укладення 01.01.2004 між тими ж сторонами та відносно того ж самого майна нежилих приміщень загальною площею 133, 2 м2.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що договір від 01.01.2004 не зазначено ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” в обґрунтування заявлених позовних вимог по цій справі.

За ст.287 Господарського кодексу України та ст.5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” визначено орендодавців державного та комунального майна.

10.04.2003 сторони у даній справі (ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” та ПП „Канцлер”) уклали договір оренди приміщення, що розташовано за адресою: м.Луганськ, вул. Леніна, 38, під розміщення офісу площею 90 м2 із строком дії з 10.04.2003 по 31.12.2004.

Як встановлено господарськими судами, враховуючи положення законодавства України та згідно п. 10.2 договору від 10.04.2003, яким передбачено, що зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін, 26.08.2004 розірвано договір оренди від 10.04.2003 шляхом укладання та підписання сторонами відповідної угоди і факт розірвання зазначеного договору сторонами не оспорюється.

Таким чином, судами встановлено, що після розірвання договору оренди від 10.04.2003 ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” вже не є орендодавцем.

ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” у касаційній скарзі зазначає, що договір від 10.04.2003 є поновленим, посилаючись на статтю 764 Цивільного кодексу України, яка передбачає, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Суди визначили, що дане твердження суперечить положенням закону, оскільки вказана норма регулює орендні відношення саме з власником майна, а не з балансоутримувачем.

Договір оренди між орендодавцем –Регіональним відділенням Фонду державного майна України та орендарем – ПП „Канцлер” на вказані вище приміщення не укладався.

ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля”, посилаючись у касаційній скарзі на ч. 4 п. 3 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, вважає, що з вересня 2004 року по вересень 2007 року (включно) договір оренди на нежитлові приміщення між позивачем та ПП „Канцлер” фактично існував.

Вказана норма Закону передбачає, що, якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим.

Проте, як вірно зазначено господарськими судами попередніх інстанцій, дана норма регулює відношення орендодавця та орендаря в особі бюджетних установ, організацій, а у даній справі орендарем виступає приватне підприємство.

Як вбачається з матеріалів справи, досліджених господарськими судами попередніх інстанцій, 01.01.2006 ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” та ПП „Канцлер” уклали договір №5 на оплату комунальних послуг ПП „Канцлер” за користування нежитловими площами.

Господарські суди обґрунтовано визначили, що вказаний договір № 5 не є договором оренди, оскільки він не містить істотних умов, що передбачені ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України.

Вказаний договір не передбачає орендної плати, фактично містить плату за комунальні послуги.

Згідно статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог.

З огляду на встановлені судами обставини, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що у даному випадку вимоги ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” є необґрунтованими у зв’язку з недоведеністю виникнення відповідного зобов’язання у ПП „Канцлер” по орендній платі саме перед ДП „Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля” за заявлений період і за договорами, на підставі яких заявлено позов.

Враховуючи вищевикладене          , господарський суд касаційної інстанції встановив, що господарськими судами першої та апеляційної інстанцій повно, всебічно і об’єктивно досліджено докази та обставини у справі з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова Луганського апеляційного господарського суду має бути залишена без змін.

Враховуючи вказане, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного підприємства "Луганський державний проектно-конструкторський інститут стругової виїмки вугілля" залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 у справі № 3/580 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                        І. Плюшко

Судді:                                                                                           С. Разводова

С. Самусенко