ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.07.08 р.                     Справа № 24/67

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В. Ломовцевої

При секретарі Петровій В.П.

за участю:

Представників сторін:

від позивача Бойко М.О. – довір.

від відповідача Трофимова Н.А. – довір.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Державного підприємства “Енергоринок”, м. Київ

До відповідача Відкритого акціонерного товариства “Підприємство електричних мереж -Енерговугілля”, м. Донецьк

про стягнення 74 805 283 грн. 97 коп.

СУТЬ СПОРУ:                     В судовому засіданні 15.03.2006 р. оголошувалась перерва до 21.03.2006 р., 10.06.2008р до 23.06.2008р., 23.06.2008р. до 03.07.2008р., 16.07.2008р. до 24.07.2008р., 24.07.2008р. до 29.07.2008 р.

Державне підприємство “Енергоринок”, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Підприємство електричних мереж – Енерговугілля”, м. Донецьк про стягнення 83 431 770 грн. 23 коп., в тому числі суми основного боргу в розмірі 58 969 642,17 грн., 3% річних в розмірі 3 053 941,00 грн., суми інфляційних нарахувань в розмірі 12 674 674,32 грн., пені в розмірі 9 080 049,43 грн., 7% штрафу в сумі 4 127 874,95 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір купівлі – продажу електричної енергії від 22.04.2002 р.; акти купівлі – продажу електроенергії за період з січня 2003 р. по грудень 2005 р.; рахунки – фактури за період з січня 2003 р. по грудень 2005 р.; довідку по розрахунках станом на 01.02.2006 р., приписи Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Заявою від 23.07.2008 р. № 01/61-4516 ДП “Енергоринок” в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України надав заяву про зменшення позовних вимог в частині основного боргу та просить стягнути суму основного боргу в розмірі 46 215 280,95 грн.

Заявою від 29.07.2008 р. уточнив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 74 805 283,97 грн., в тому числі: суму основного боргу у розмірі 46 215 280,95 грн., 3% річних в розмірі 3 035 941,00 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 12 346 137,64 грн., пеню в розмірі 9 080 049,43 грн., 7% штрафу в сумі 4 127 874,95 грн.

Позивач надав заперечення на відзив відповідача № 01/61-4517 від 23.07.2008 р., в якому посилається на ст. ст. 15, 15-1 Закону України “Про електроенергетику”, ст. 625 Цивільного кодексу України, вважає вимоги щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції обґрунтованими та законними, заперечує проти зменшення розміру стягуваної пені.

Відповідач надав відзив на позов від 16.07.2008 р., яким заперечує проти стягнення 3% річних, індексу інфляції, штрафу в повному обсязі та стягнення пені частково. Просить суд зменшити розмір стягуваної пені до 100 000,00 грн.

В ході розгляду справи позивач надав заяву про затвердження мирової угоди в частині вимог щодо стягнення суми основного боргу.

Ухвалою від 16.03.2006 р. провадження по справі було зупинено до вирішення, пов’язаної з нею Донецьким апеляційним господарським судом апеляційної скарги ВАТ “Підприємство електричних мереж - Енерговугілля” на ухвалу від 24.02.2006 р.

Ухвалою від 22.08.2006 р. провадження у справі поновлено у зв’язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Строк розгляду справи продовжено відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем 22.04.2002 р. укладено договір № 1048/01, відповідно до якого Державне підприємство “Енергоринок” (далі ДПЕ) зобов’язується продавати, а відкрите акціонерне товариство “Підприємство електричних мереж - Енерговугілля” (далі ЕК) зобов’язується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. ЕК з поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до чинних нормативно – правових актів України, які регулюють порядок розрахунків за електроенергію, а також, за ініціативою ЕК, з інших рахунків ЕК, здійснює оплату грошовими коштами за куплену у ДПЕ електроенергію, шляхом їх перерахування на поточні рахунки із спеціальним режимом використання ДПЕ. Перерахування коштів ЕК за куплену у ДПЕ електроенергію здійснюються кожного банківського місяця і зараховується Сторонами як оплата за електричну енергію, куплену ЕК у ДПЕ у цьому місяці з урахуванням умов п. 5.4. та п. 5.5 цього Договору.

Згідно з п. 5.4. Договору остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобов’язана обов’язково вказати призначення платежу.

Пункти 5.8. та 5.10. передбачає, що ДПЕ виписує та надає ЕК рахунок – фактуру. По результатам розрахунків за місяць ДПЕ до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, надсилає ЕК акт звірки розрахунків між ЕК та ДПЕ.

Стаття 6 даного Договору визначає права, зобов’язання та відповідальність сторін.

Пункт 6.2.1. Договору визначає обов’язок ЕК купувати у ДПЕ електроенергію відповідно до умов статті 3 цього Договору та здійснювати за неї своєчасні розрахунки відповідно до умов статті 5 цього Договору, а також виконувати інші умови цього Договору.

Предметом позову є стягнення боргу за продану відповідачу електроенергію в сумі 46 215 280,95 грн. за період з січня 2003 р. по грудень 2005 р., включно, що підтверджується актами купівлі – продажу, підписаними обома сторонами без зауважень.

Згідно з п. 6.4.1. Договору ДПЕ має право вимагати від ЕК оплати за куплену електроенергію відповідно до статті 5 цього договору.

Позивач звернувся з позовом до суду 22.02.2006 р.

Згідно з ч. 2 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України: “щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Оскільки зобов’язання відповідача сплатити придбану електричну енергію в період з 01.01.2003 р. по 31.12.2005 р. не виконане і продовжує існувати після набрання чинності Цивільним та Господарським кодексами України, то до такого зобов’язання слід застосовувати положення вищезазначених кодексів.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок та зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

30.11.2007 р. сторони уклали договір № 4317/02 про реструктуризацію заборгованості, підписаний обома сторонами, з додатковими угодами від 30.11.2007 р., згідно з яким визначені умови та порядок погашення заборгованості відповідно до умов цього договору та графіку погашення заборгованості.

В ході розгляду справи позивач звернувся із заявою про затвердження мирової угоди.

03.07.2008 р. сторони уклали мирову угоду, оскільки дійшли згоди про врегулювання спору в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 46 215 280,95 грн. за електричну енергію.

Виходячи з умов мирової угоди, а саме п.п. 4, 5, 6: загальний строк погашення заборгованості відповідача перед позивачем встановлюється в 4 роки 10 місяці з моменту настання терміну здійснення першого платежу за цією мировою угодою; перший платіж із погашення заборгованості, що підлягає реструктуризації за цією мировою угодою, повинен бути здійснений не пізніше 30 червня 2008 р.; кожний черговий платіж має бути здійснений відповідачем не пізніше останнього числа місяця, в якому він (платіж) підлягає перерахуванню згідно з наведеним в мировій угоді графіком.

При цьому, укладення цієї мирової угоди не припиняє додаткові зобов’язання, пов’язані з основною заборгованістю.

Наслідки затвердження мирової угоди судом роз’яснені. Укладена мирова угода не суперечить діючому законодавству, не порушує інтереси сторін і судом затверджується.

Таким чином, провадження у справі щодо стягнення 46 215 280,95 грн. основного боргу підлягає припиненню в цій частині, у зв’язку з укладенням сторонами мирової угоди на підставі п. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 5 ст. 92 Конституції України, принципи організації та експлуатації енергосистем визначаються виключно законами України.

Законом України «Про електроенергетику» (далі по тексту Закон), визначаються правові, економічні і організаційні принципи діяльності в електроенергетиці, а також він регулює відносини пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Статтею 15 Закону передбачено, що купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких більші за граничні показники, а також на вітроелектростанціях, незалежно від величини встановленої потужності чи обсягів відпуску електричної енергії (крім електричної енергії, виробленої на теплоелектроцентралях, які входять до складу енергопостачальників, для споживання на території здійснення ліцензійної діяльності), та весь її оптовий продаж здійснюється на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється. Оптовий ринок електричної енергії України створюється на підставі договору; у договорі визначаються мета та умови діяльності, права, обов'язки та відповідальність сторін; Правила оптового ринку електричної енергії України є невід'ємною частиною договору і визначають механізм функціонування оптового ринку електричної енергії України, порядок розподілу навантажень між генеруючими джерелами, правила формування ринкової ціни на електричну енергію (ч. 1, 2, 4, 5 ст. 15 Закону №575/97-ВР).

Між членами оптового ринку електричної енергії 15 листопада 1996р. укладено договір (далі по тексту ДЧОРЕ). Згідно додатку 1 до ДЧОРЕ, сторонами ДЧОРЕ та членами оптового ринку електричної енергії є як позивач, так і відповідач.

В силу ч. 6 ст. 15 Закону всі учасники оптового ринку електричної енергії укладають договори купівлі-продажу електричної енергії з суб'єктом підприємницької діяльності, який здійснює оптове постачання електричній енергії відповідно до договору, на підставі якого створюється оптовий ринок електричної енергії.

Порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії встановлено статтею 15-1 Закону, згідно якої для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію України та спожиту електричну енергію енергопостачальники, що здійснюють підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи та оптовий постачальник електричної енергії (ним є ДП «Енергоринок») відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

За визначенням, яке міститься у ст. 1 Закону, поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії – це рахунки суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють постачання електричній енергії на закріпленій території та оптове постачання електричній енергії, відкриті в уповноваженому банку і призначені виключно для накопичення коштів, отриманих за електричну енергію від споживачів, та розрахунків з учасниками оптового ринку електричної енергії.

Розподіл уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання здійснюється без платіжних доручень, на підставі алгоритму оптового ринку електричної енергії, який встановлюється Національною комісією регулювання електроенергетики України між членам оптового ринку.

Позивач просить стягнути суму позову за договором №1048/01 від 22.04.2002 р., який укладено між державним підприємством «Енергоринок» та відкритим акціонерним товариством «Підприємством електричних мереж – «Енерговугілля».

Відповідно до п. 2.1. Договору №1048/01 від 22.04.2002 р, сторони за договором визнають свої зобов'язання по ДЧОРЕ.

Невід’ємною частиною ДЧОРЕ є додаток 4- Інструкція про порядок використання коштів Оптового ринку електричної енергії України (далі – ІВКОР).

За визначенням, яке міститься у Розділі 2 ІВКОР кошти Оптового ринку – це кошти, які поступають на поточні рахунки із спеціальним режимом використання Місцевих постачальників та Оптового постачальника, і є власністю учасників Оптового ринку і підлягають розподілу згідно алгоритму, затвердженим НКРЕ.

Таким чином, кошти, які поступають на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, є власністю всіх учасників оптового ринку електричної енергії і розподіляються без участі суб'єкта, який відкрив такий рахунок на підставі алгоритму, затвердженого Національної комісією регулювання електроенергетики України.

Відповідно до Рішення Конституційний Суд України від 12.02.2002 р. №3-рп/2002 у справі № 1-7/2002, з якого вбачається, що оскільки електроенергія є специфічним товаром, який проводиться і споживається одночасно, її слід розглядати як сумісну власність всіх учасників енергоринку. Кожний з них має право тільки на частину доходу від своєї діяльності по виробництву, розподілу або постачанню електроенергії, тобто акумульовані на розподільних рахунках засоби не є власністю якого-небудь окремого суб'єкта правовідносин. Правомірність розподілу певною частиною засобів наступає тільки після перерахування їх з розподільного на відповідний поточний рахунок.

Виходячи з аналізу функцій уповноваженого банку, вбачається, що він неправомочний на власний розсуд користуватися та розпоряджатися майном учасників Договору (ДЧОРЕ) і не стає суб'єктом права власності, здійснюючи операції з їхніми коштами. Ці повноваження залишаються за юридичними особами, які діють на енергоринку, оскільки кошти надалі перебувають в їхньому володінні і вони не втрачають можливості визначати юридичну і фактичну долю належної їм частки. (п.2 і п. 3 тексту Рішення).

Сума коштів, що перераховується ДП «Енергоринок» за здійснення діяльності на Оптовому ринку, визначається виходячи із затвердженого кошторису.

Дослідженням алгоритму розподілу засобів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕ від 04.02.2002г. №117, вбачається, що з рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника на поточний рахунок ДП «Енергоринок» перераховуються грошові кошти в розмірі, передбаченому кошторисом ДП «Енергоринок» в повному об'ємі, незалежно від об'єму надходження грошових коштів від енергопостачальників.

Таким чином, в грошових коштах, які позивач просить стягнути згідно з позовними вимогам, кошти, не є потенційною власністю ДП «Енергоринок».

Позивач просить стягнути 3% річних в розмірі 3 035 941,00 грн. та суму інфляційних нарахувань в розмірі 12 346 137,64 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Інфляція грошових коштів за своєю економічною природою та правовими наслідками є збитками підприємства, які викликані певними економічними процесами в державі, в результаті яких відбувається знецінювання грошових коштів, а три відсотка річних є платою за користування чужими грошовими коштами.

Оскільки, як зазначалось вище, стягувані кошти не є власністю ДП "Енергоринок", то у нього відсутні правові підстави для стягнення сум: три відсотка річних та інфляції.

Виходячи з приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, стягнення з боржника на користь кредитора сум інфляційних збитків та 3% річних за своєю правовою природою є самостійним способом захисту цивільних прав.

Згідно із ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наведеного вище вбачається, що ДП "Енергоринок" не довів того факту, що відповідач користувався грошовими коштами, які належать або призначаються безпосередньо позивачеві, та що належні саме позивачеві грошові кошти знецінювалися внаслідок інфляційних процесів.

При цьому особа, якій ці кошти не належать, не може вимагати сплати на свою користь сум відсотків за користування грошима.

Крім того, згідно ДЧОРЕ, позивач має статус розпорядника коштів Оптового ринку електричної енергії, в обов'язки якого входить забезпечення збору платежів від Постачальників електричній енергії згідно Інструкції про порядок використання засобів оптового ринку електричної енергії (ІВКОР).

Проте при цьому ДЧОРЕ, як різновид договору про спільну господарську діяльність, не містить право або обов'язок ДП «Енергоринок» притягати до якої-небудь фінансової відповідальності члена ДЧОРЕ за невиконання останнім зобов'язань по оплаті електричної енергії.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних збитків та 3% річних є не обґрунтованими, оскільки за даних обставин відсутнє порушення відповідачем майнових прав (інфляційні збитки, користування грошовими коштами) безпосередньо позивача.

Враховуючи наведене в цій частині позову слід відмовити.

Також позивач просить стягнути суму штрафу в розмірі 7% в сумі 4 127 874,95 грн.

В обґрунтування зазначеної вимоги позивач посилається на приписи п. 2 ч. 3 ст. 231 Господарського кодексу України.

Статтею 231 Господарського кодексу України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі, якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, за порушення строків виконання зобов’язання стягується пеня у розмірі 0,1%вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Зі змісту ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України вбачається, що даний штраф є видом відповідальності за порушення зобов’язань з передачі товарів, виконання робіт та надання послуг, а не за порушення грошового зобов’язання. До того ж, даний вид відповідальності сторонами у вищевказаному договорі не узгоджено, а передбачена інша відповідальність за прострочення виконання грошового зобов’язання.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7% в сумі 4 127 874,95 грн. як безпідставно заявленої.

Також позивач просить стягнути пеню в сумі 9 080 049,43 грн. за період з 15.02.2003 р. по 14.02.2006 р. з посиланням на п. 6.3.2. Договору та ст. 258 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечує проти задоволення вимоги щодо стягнення пені за порушення строків оплати, заявив про застосування позовної давності до цих відносин та вважає, що позивачем невірно визначений період нарахування цієї санкції.

Як вбачається з розрахунку пені, позивач невірно застосував приписи ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, відповідно до якої законодавець визначає не порядок застосування штрафних санкцій, а строк позовної давності для звернення до суду з вимогою.

При цьому, порядок нарахування штрафних санкцій визначений в ст. 232 Господарського кодексу України, який позивачем не врахований.

Як вбачається з приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Разом з тим, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України визначено, що положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов’язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов’язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного в пункті 1 цього розділу строку.

Положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі якщо вони пом’якшують відповідальність за вказані порушення.

Як встановлено у судовому засіданні відповідач не виконав зобов’язання з оплати купованої електричної енергії в період з січня 2003 р. по грудень 2005 р.

Виходячи з умов договору (п. 5.4.) остаточний обов’язок оплатити вартість електричної енергії виникає у відповідача до 14-го (включно) числа місяця наступного за розрахунковим.

Як свідчить відбиток календарного штемпелю поштового відділення позов направлено до суду 15.02.2006 р. Таким чином, позивач має право звернутися з вимогою про стягнення пені в межах строку позовної давності з 15.02.2005 р.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з умов договору, приписів ст. 232 Господарського кодексу України, ст. 258 Цивільного кодексу України позивач мав право на пред’явлення пені, починаючи з прострочення зобов’язань січня 2005 р., строк оплати яких настав 14 лютого 2005 р. Судом перерахована сума пені, яка гіпотетично підлягає стягненню в сумі 869 799,50 грн.

В залишковій частині пені в сумі 8 210 249,93 грн. суд відмовляє за пропущенням строку позовної давності для звернення до суду з цією вимогою.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобов’язання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру стягуваної пені до 100 000,00 грн. і посилається на наступне. ВАТ “Підприємство електричних мереж - Енерговугілля” є підприємством, яке забезпечує поставку електричної енергії для населення, бюджетних організацій, що надають комунальні послуги населенню, промислових підприємств Донецької області, підприємств вугільної промисловості, більшість з яких засновані на державній або комунальній власності. Дані споживачі виконують свої зобов’язання по сплаті поставленої електроенергії не належним чином та за спірний період виникла заборгованість в сумі 42 728 729,16 грн., що підтверджується рішеннями судів та розрахунками суми заборгованості, актами звірок. Рішення господарських судів про стягнення заборгованості з шахт третьої групи та шахт, які знаходяться в стадії ліквідації, накази для примусового виконання рішень направлені до виконавчої служби. Однак, виконання по ним призупинено у зв’язку з тим, що частина цих підприємств внесені до Переліку підприємств, які приймають участь в погашенні заборгованості у відповідності із Законом України “Про забезпечення стабільного функціонування підприємств топливно – енергетичного комплексу” ; частина шахт не фінансуються або не дотуються належним чином з державного бюджету і відповідно не мають можливості погашати заборгованість перед відповідачем. Крім того, деяких споживачів позивач не може відключити, в тому числі при наявності заборгованості, мінімізувати свої збитки, так як у споживача встановлена екологічна броня. Міністерство вугільної промисловості визнає наявність заборгованості, однак відмічає, що шахти не мають можливості погасити цю заборгованість, в тому числі з державного бюджету, оскільки просять списати цю заборгованість. Виходячи з того, що розрахунки за електроенергію на оптовому ринку здійснюються з використанням виключно рахунків із спеціальним режимом використання та у відповідності з алгоритмом, затвердженим НКРЕ України, наявність заборгованості споживачів електричної енергії свідчить про неможливість своєчасного виконання зобов’язань постачальником електроенергії по регульованому тарифу, тобто відповідачем по справі, по оплаті купленої електроенергії перед позивачем.

Відповідач заперечував проти зменшення розміру пені.

Враховуючи той факт, що розрахунки за електроенергію на оптовому ринку здійснюються з використанням виключно рахунків із спеціальним режимом використання та у відповідності з алгоритмом, затвердженим НКРЕ України, а також наявність заборгованості споживачів електричної енергії перед відповідачем по оплаті купленої електроенергії, та часткову оплату боргу в ході розгляду справи, прийняття заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості, виходячи з інтересів обох сторін, суд вважає можливим зменшити розмір стягуваної пені до 120 000,00 грн.

При таких обставинах вимога щодо стягнення 9 080 049,43 грн. пені підлягає частковому задоволенню в сумі 120 000,00 грн.

Розподіл судових витрат передбачений сторонами в мировій угоді.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 258, 267, 526, 527, 625 Цивільного кодексу України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 193, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, п. 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 15, 15-1 Закону України “Про електроенергетику”, керуючись ст.ст. 1, 4-2, 4-3, 33, 34, 38, 43, 49, 78, п. 5 ст. 80, 83, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Державного підприємства “Енергоринок”, м. Київ до Відкритого акціонерного товариства “Підприємство електричних мереж – Енерговугілля”, м. Донецьк про стягнення 74 805 283 грн. 97 коп. задовольнити частково.

Мирову угоду між Державним підприємством “Енергоринок”, м. Київ та Відкритим акціонерним товариством “Підприємство електричних мереж - Енерговугілля”, м. Донецьк по справі № 24/67 затвердити у такій редакції:

1. Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.02.2006 порушено провадження у справі № 24/67 за позовом Позивача до Відповідача про стягнення з Відповідача на користь Позивача основного боргу в сумі 58 969 642,17 грн. за електричну енергію, куповану за Договором між членами оптового ринку електричної енергії

від 15.11.1996 (далі – ДЧОРЕ) та за Договором купівлі-продажу електричної енергії

від 22.04.2002 № 1048/01 (далі – Договір від 22.04.2002 № 1048/01) в період з 01.01.2003

по 31.12.2005 включно, пені – 9 080 049,43 грн., 3% річних – 3 053 941,00 грн., інфляційних нарахувань – 12 674 674,32 грн., 7% штрафу – 4 127 874,95 грн., а всього

87 906 181,87 грн.

2. Відповідач визнає в повному обсязі вимоги Позивача про стягнення основного боргу в сумі 46 215 280,95 грн. за електричну енергію, куповану за ДЧОРЕ та за Договором від 22.04.2002 № 1048/01 в період з 01.01.2003 по 31.12.2005 включно

(надалі – “заборгованість”).

Відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України, вказані в першому реченні цього пункту Мирової угоди зобов’язання Відповідача за ДЧОРЕ та Договором

від 22.04.2002 № 1048/01 зі сплати заборгованості в сумі 46 215 280,95 грн., припиняються заміною їх новими зобов’язаннями, які виникають з цієї Мирової угоди. При цьому, укладення цієї Мирової угоди не припиняє додаткові зобов’язання, пов’язані з заборгованістю 46 215 280,95 грн.

3. Погашення заборгованості здійснюється Відповідачем шляхом щомісячного перерахування рівними частками грошових коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання Позивача № 1 (для погашення заборгованості, яка виникла до 01.01.2005) у ГОУ ВАТ “Державний ощадний банк України” та № 1 (для погашення заборгованості, яка виникла з 01.01.2005) у ГОУ ВАТ “Державний ощадний банк України” із обов'язковим зазначенням у призначенні платежу реквізитів цієї Мирової угоди, періоду виникнення заборгованості, в погашення якої здійснюється платіж,

в т.ч. ПДВ.

4. Загальний строк погашення заборгованості Відповідача перед Позивачем встановлюється 4 роки 10 місяців з моменту настання терміну здійснення першого платежу за цією Мировою Угодою.

5. Перший платіж із погашення заборгованості, що підлягає реструктуризації за цією Мировою Угодою, повинен бути здійснений не пізніше “30” червня 2008 року.

6. Кожний черговий платіж має бути здійснений Відповідачем не пізніше останнього числа місяця, в якому він (платіж) підлягає перерахуванню згідно з наведеним графіком:

7. Відповідач має право дострокового здійснення платежу в погашення наступних щомісячних платежів, але лише за умови повної сплати щомісячних платежів, термін сплати яких вже настав (з обов’язковим наданням Відповідачем Позивачу, у кожному такому випадку, письмового повідомлення не менше ніж за два дні до здійснення дострокового платежу).

7.1. Сума, що підлягає сплаті в рахунок наступних щомісячних платежів зменшується на розмір достроково сплаченої суми шляхом:

а) спочатку повного погашення за рахунок цієї суми наступного щомісячного платежу;

б) послідовного погашення за рахунок залишку цієї суми кожного наступного щомісячного платежу.

При цьому, таке дострокове погашення заборгованості не змінює дати здійснення наступних щомісячних платежів.

7.2. За умови дострокового часткового погашення заборгованості в порядку виконання ст. 7 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” від 23.06.2005

№ 2711-IV (у випадку зміни розрахункової дати, визначеної цим Законом) або Постанов Кабінету Міністрів України про затвердження порядку перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання і водовідведення, затверджених для населення, розмір одного чи декількох щомісячних платежів зменшується на розмір достроково сплаченої суми заборгованості шляхом:

а) спочатку повного погашення за рахунок цієї суми останнього щомісячного платежу;

б) послідовного погашення за рахунок залишку цієї суми кожного попереднього останньому щомісячного платежу.

7.3. У випадку, якщо у Відповідача існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні періоди, він не має права здійснювати платіж з метою дострокового погашення наступних щомісячних платежів, при цьому, такі платежі зараховуються на погашення простроченої оплати щомісячних платежів з найдавнішим терміном її виникнення.

8. Погашення заборгованості може бути здійснено за рахунок віднесення

в погашення заборгованості сум, що сплачені Відповідачем понад стовідсоткову вартість поточної електроенергії.

9. Протягом дії цієї Мирової Угоди Відповідач зобов’язується здійснювати повну оплату щомісячних платежів відповідно до умов цієї Мирової Угоди.

10. У випадку прострочення на строк понад десять календарних днів від дати,

до якої мав бути здійснений щомісячний платіж, Позивач має право нарахувати пеню,

а Відповідач, в разі нарахування Позивачем пені зобов’язаний сплатити її на користь Позивача.

Пеня нараховується Позивачем за весь період прострочення у вигляді відсотків від суми такого щомісячного платежу, яка підлягає сплаті та не сплачена Відповідачем,

у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діятиме на дату, коли повинен був бути здійснений щомісячний платіж. Нарахування пені припиняється після повної сплати Відповідачем простроченого щомісячного платежу.

11.           Сплата пені здійснюється з поточних рахунків Відповідача на поточний рахунок Позивача з обов’язковим зазначенням в призначенні платежу реквізитів цієї Мирової Угоди.

12. У випадку невиконання Відповідачем умов цієї мирової угоди, в т.ч. невчасного здійснення чергового платежу, ДП “Енергоринок” має право на власний розсуд або звернутись до господарського суду Донецької області з позовом про спонукання Відповідача виконувати умови цієї мирової угоди, або направити ухвалу господарського суду Донецької області про затвердження цієї мирової угоди на примусове виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Якщо Відповідач тричі (тричі поспіль або нарізно протягом строку розстрочення заборгованості) допускає порушення та/або неналежне виконання умов, визначених цією Мировою угодою – дія цієї Мирової угоди в частині надання Відповідачу розстрочки погашення заборгованості, може бути припинена Позивачем в односторонньому порядку з першого числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося третє порушення. Для припинення дії Мирової угоди в частині надання Відповідачу розстрочки погашення заборгованості достатньо письмового повідомлення Позивача Відповідачу про таке припинення.

У випадку припинення дії цієї Мирової угоди в частині надання Відповідачу розстрочки погашення заборгованості, останній зобов’язаний протягом десяти календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення Позивача про припинення дії Мирової угоди в частині надання Відповідачу розстрочки погашення заборгованості сплатити не сплачену частину всієї заборгованості, яка розстрочена цією Мировою угодою і нараховані Позивачем штрафні та інші санкції.

Після спливу вказаного десятиденного строку Позивач має право на стягнення з Відповідача в судовому порядку всіє заборгованості, яка розстрочена цією

Мировою угодою, штрафних та інших санкцій.

13.Враховуючи вищевикладене, ДП “Енергоринок” та

ВАТ “ПЕМ – Енерговугілля” дійшли згоди про врегулювання судового спору щодо заборгованості шляхом укладення цієї Мирової угоди в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 49 262 625,92 грн. за період з 01.01.2003 по 31.12.2005 включно. Інші позовні вимоги Позивача вирішуються господарським судом Донецької області по суті.

14. Ця мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження господарським судом Донецької області та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов’язань за цією мировою угодою.

15. Сторони цієї мирової угоди узгодили, що судові витрати у справі № 24/67 по сплаті державного мита у розмірі 25 500 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн. покладаються на

ВАТ “ПЕМ – Енерговугілля”, яке в десятиденний термін з моменту затвердження даної мирової угоди господарським судом Донецької області зобов’язане перерахувати ці суми на поточний рахунок ДП "Енергоринок".

16. Сторони домовились, що всі права та обов'язки, які ґрунтуються на даній угоді, зберігають свою чинність для їх правонаступників.

17. Ця Мирова угода укладена в трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для Сторін, і один примірник для господарського суду Донецької області.

Провадження у справі щодо стягнення 46 215 280,95 грн. основного боргу припинити.

Дана мирова угода набуває чинності з дати її затвердження господарським судом Донецької області.

З наслідками, передбаченими ст. ст. 78, 80 ГПК України сторони ознайомлені.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Підприємство електричних мереж -Енерговугілля” (83055, м. Донецьк, вул. Челюскінців, 151; поточний рахунок № 141 в ГУ Промінвестбанк в м. Донецьку, МФО 334635, ) на користь Державного підприємства “Енергоринок” (01032, м. Київ, вул. Комінтерну, 27; поточний рахунок № 1486 в Київському міському відділенні Промінвестбанку м. Києва, МФО 322250, ) пеню в розмірі 120 000,00 грн.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних в розмірі 3 035 941,00 грн., суми інфляційних нарахувань в розмірі 12 346 137,64 грн., 7% штрафу в сумі 4 127 874,95 грн., пені в сумі 8 210 249,93 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня його підписання.

Повний текст рішення підписано 29.07.2008р.

Суддя