ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№ 23/17-б(05-5-23/12797)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Короткевича О.Є. (доповідач у справі)

суддів :

Мамонтової О.М., Хандуріна М.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 року

у справі

№ 23/17-б

за заявою

Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

до

Приватного підприємства "Спіріт"

про

Банкрутство

За участю представників сторін

Від скаржника:

Посвистан С. М. дов. від 25.12.2007 року за №17235/9/10-209

Від боржника:

Не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва звернулась до господарського суду міста Києва з заявою про банкрутство Приватного підприємства "Спіріт".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2007 року (суддя А. М. Демидова) за заявою Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва порушено провадження у справі №23/17-б про банкрутство Приватного підприємства "Спіріт", введено процедуру розпорядження майном боржника та мораторій на задоволення вимог кредиторів Приватного підприємства "Спіріт" на весь час провадження справи про банкрутство.

Розгляд справи про банкрутство Приватного підприємства "Спіріт" 23.01.2008 року у зв'язку з клопотанням представника заявника та неподанням ним витребуваних доказів відкладено на іншу дату та зобов'язано заявника надати суд докази від державного органу реєстрації боржника про наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб –підприємців (далі –ЄДР) відомостей про відсутність юридичної особи –боржника за її місцезнаходженням, докази про внесення державним реєстратором запису до ЄДР про порушення провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб –підприємців", а також надати інформацію про розмір частки державної власності у статутному фонді підприємства-боржника (у відсотках), наявності або відсутності активів боржника та інше.

Заяву Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва про банкрутство Приватного підприємства "Спіріт" ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2008 року залишено без розгляду, дію мораторію на задоволення вимог кредиторів припинено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Київським апеляційним господарським судом (головуючий суддя - П. О. Дзюбко та судді: С. Я. Дикунська, С. В. Сотніков) за результатами розгляду апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.02.2008 року, 18.03.2008 року було винесено постанову якою апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.02.2008 року залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва звернулась з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 року в якій просить скасувати зазначену постанову суду апеляційної інстанції, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права, статті 1, 7, 9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1, 2, 22, 43, 81, 86 ГПК України та статі 17, 19, 39 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб –підприємців".

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.05.2008 року прийнято касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Печерському районі міста Києва на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 року до провадження та призначено скаргу до розгляду.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, про наявність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Згідно ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з статтею 91 Господарського процесуального кодексу України право на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили, надається сторонам у справі та прокурору, які звертаються до апеляційної інстанції відповідно з апеляційною скаргою або апеляційним поданням.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, залишаючи без розгляду заяву ініціюючого кредитора про порушення справи про банкрутство, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не виконано вказівки суду, викладені в ухвалах суду, в т.ч. в ухвалі від 14.12.2007 року та від 23.01.2008 року, та не подано витребувані матеріали, необхідні для розгляду справи, а саме належні докази від державного органу реєстрації боржника про наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб –підприємців відомостей про відсутність юридичної особи –боржника за її місцезнаходженням.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону про банкрутство незалежно від розміру вимог до боржника та строку виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Отже, за правилами цієї статті справа про банкрутство може бути порушена у разі наявності хоча б однієї з перелічених умов, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Тобто, у суді має бути встановлений факт нездійснення боржником підприємницької діяльності, зокрема, у зв’язку з його відсутністю за місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням повинні міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців (далі –Єдиний державний реєстр).

Положеннями ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, яка визначає статус відомостей Єдиного державного реєстру, передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

При цьому, ч. 3 ст. 18 цього Закону встановлено, що у випадку, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

У зв’язку з чим, при встановленні факту відсутності юридичної особи за її місцезнаходженням як ініціюючий кредитор, так і суд мають керуватися відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Так як належним доказом відсутності боржника за його місцезнаходженням є витяг з Єдиного державного реєстру, а ч. 1 ст. 38 ГПК України передбачено, що якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, але судом не здійснено свої повноважень передбачених ст. 38 ГПК України та не витребувано відомостей щодо Приватного підприємства "Спіріт", які містяться в Єдиному державному реєстрі та є необхідні для встановлення обставин справи.

Окрім того суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що місцевим господарським судом не було належним чином з’ясовано питання щодо поважності причин, з яких Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва не подала витребувані судом матеріали.

На підставі вищевикладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 року у справі №23/17-б та ухвала господарського суду міста Києва від 05.02.2008 року про необхідність залишення заяви заявника без розгляду не відповідають нормам чинного законодавства тому підлягають скасуванню, а матеріали справи №23/17-б направленню до господарського суду міста Києва на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід врахувати вище викладене, більш повно та всебічно перевірити дійсні обставини справи, дати належну

оцінку зібраним по справі доказам, доводам у даній справі і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1115, 1117, п. 3 ч. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва задовольнити.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 року та ухвалу господарського суду міста Києва від 05.02.2008 року у справі №23/17-б скасувати.

3.          Матеріали справу №23/17-б передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий

Короткевич О. Є.

Судді

Мамонтова О. М.

Хандурін М.І.