ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"19" червня 2008 р.

Справа № 15/118

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Мохонько К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ВАТ „Кіровоградобленерго” від імені якого діє Олександрійський район електричних мереж м. Олександрія

до відповідача: ТОВ „Михайлівське-К” с. Михайлівка, Олександрійського району

про стягнення 14017 грн. 58 коп.

Представники сторін:

від позивача – Фатовенко О.О. довіреність № 6194/07 від 26.12.07р.

від відповідача – не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 14017 грн. 58 коп. п’ятикратної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач до суду тричі поспіль не з’явився, про причини неявки не повідомив, ніяких клопотань не подавав. Відзив на позов не надав, позовні вимоги не заперечив.

На підставі ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній документами та при даній явці сторін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача господарський суд з’ясував наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між позивачем і СВК „Надія” укладений договір на користування електричною енергією від 23.06.2000р. Предметом договору є умови поставки електроенергії постачальником та умови користування і оплати споживачем за використану електричну енергію. Розрахунковий період з 18 по 18. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття „розрахунковий період” та „календарний місяць” вважати прирівняними. Платежі за електричну енергію здійснюються споживачем платіжним дорученням у порядку передоплати в строк до 24 числа місяця перед наступним розрахунковим періодом в обсязі 100 % договірних величин електроспоживання наступного розрахункового періоду. Договір підписаний представниками сторін та посвідчений печатками підприємств.

Додатком до договору є обсяг постачання електричної енергії споживачу на 2004 рік, який підписаний представниками сторін і посвідчений печатками підприємств.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона / постачальник / зобов’язується надавати другій стороні / споживачеві, абонентові / енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач / абонент / зобов’язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець / постачальник /, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк / строки / товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 655, 692 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона / продавець / передає або зобов’язується передати майно / товар / у власність другій стороні / покупцеві /, а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно / товар / і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно преамбули договору від 23.06.2000р. сторони домовились, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов’язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України „Про електроенергетику”, споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам п’ятикратну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

В силу ч. 9 ст. 27 названого Закону санкції, передбачені ч. 5 ст. 26 застосовуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам затвердженого постановою КМУ від 24.03.99р. / в редакції постанови КМУ від 09.04.02р. № 475 /, за підсумками місяця гранична величина споживання електричної енергії для споживачів коригується до рівня фактично сплаченої за цей місяць величини її споживання. При цьому, вказаний порядок не передбачає направлення споживачу повідомлення про коригування величини обсягу споживання електричної енергії.

Згідно п. 13 названого Порядку, споживачі у разі перевищення встановлених як договірні граничних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами 5 і 6 ст. 26 Закону України „Про електроенергетику”.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що у випадку споживання електроенергії понад договірну величину, обумовлену договором за відповідний розрахунковий період, споживач сплачує постачальнику п’ятикратну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини електроспоживання.

На грудень 2004 року договірна величина споживання для відповідача встановлена в розмірі 12600 кВт/год, що зафіксовано в додатку до договору. Фактично відповідачем спожито 12633 кВт/год. По факту оплати скориговано до 0 кВт/год. Тобто, 15.12.04р. відповідачу для оплати виставлений рахунок № 19/1 для оплати спожитої електроенергії на суму 4205 грн. 27 коп. Строк оплати до 22.12.04р., але рахунок був оплачений 23.12.04р., тобто несвоєчасно. Отже, перевищення договірної величини споживання електроенергії в грудні 2004 року становить 12633 кВт/год. Таким чином, протягом грудня 2004 року відповідачем було спожито електроенергії понад договірну величину споживання 12633 кВт/год на загальну суму 14017 грн. 58 коп. Для оплати цієї суми відповідачу виставлений рахунок № 19/1 від 14.01.05р., який не був оплачений.

Сторони не подали господарському суду доказів про визнання недійсним повністю або частково укладеного між ними договору на користування електричною енергією від 23.06.2000р. Докази про розірвання вказаного договору в добровільному порядку теж відсутні.

Сторони не подали господарському суду доказів про визнання недійсним пункту 3.7 договору, яким передбачена відповідальність споживача / відповідача / у вигляді сплати п’ятикратної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електроспоживання.

Правова природа заявленої до стягнення суми 14017 грн. 58 коп. – вид відповідальності за допущене порушення, що передбачено ст. ст. 26, 27 Закону України „Про електроенергетику”.

23.07.05р. набрав чинності Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про електроенергетику”, яким передбачено стягнення з споживачів у випадку споживання електроенергії понад договірну величину за розрахунковий період двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини споживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини споживання за грудень 2004 року в сумі 7008 грн. 78 коп.

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Пункт 7.2 статуту ТОВ „Михайлівське-К” визначає, що товариство є правонаступником СВК „Надія”.

В гарантійному листі б/н, б/д директор ТОВ „Михайлівське-К” брав на себе зобов’язання про погашення заборгованості за спожиту електричну енергію та нарахованих штрафних санкцій по СТОВ „Надія” станом на 10 травня 2005 року – 14017 грн. 58 коп. за перевищення договірної величини споживання електроенергії.

Як вбачається з витягу з протоколу № 4 від 18.11.04р. збори учасників вирішили змінити назву підприємства з СТОВ „Надія” на ТОВ „Михайлівське-К”.

Зважаючи на зібрані по справі докази є доведеним той факт, що відповідач – ТОВ „Михайлівське-К” є правонаступником СВК „Надія” по договору з позивачем на користування електричною енергією від 23.06.2000р.

На підставі ст. ст. 47-1, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 193 ГК України, ст. ст. 5, 526, 625, 655, 692, 712, 714 ЦК України, ст. ст. 26, 27 Закону України “Про електроенергетику” ст. ст. 32-34, 43, 44, 47-1, 49, 75, 82 – 85, 116, 117 ГПК України господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ „Михайлівське-К” с. Михайлівка вул. Поповича 1 А Олександрійського району р/р 350 в ОФ АКБ „Укрсоцбанк” МФО 323657 на користь ВАТ „Кіровоградобленерго” м. Кіровоград пр. Комуністичний 15 від імені якого діє Олександрійський район електричних мереж м. Олександрія вул. Заводська 2а п/р 1850 в ОД ПІБ м. Кіровоград МФО 323301 – 7008 грн. 78 коп. двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини, 70 грн. 08 коп. сплаченого державного мита, 58 грн. 99 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати.

В задоволенні решти позову – відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку визначеному ГПК України.

Суддя К.М.Мохонько