ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.08 Справа № 9/312/06-22/23/08-20/225/08

Суддя Гандюкова Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом: Закритого акціонерного товариства “Інженерно-технічного центру “Автоматизація технологічних процесів”, м. Запоріжжя

до: Відкритого акціонерного товариства “Запорізький сталепрокатний завод”, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Дочірнє підприємство “АТП –Екологія”, м. Запоріжжя

про стягнення 7 197 грн. 58 коп. збитків у вигляді неотриманого прибутку

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача – Бобилева О.О. (довіреність №8 від 10.06.2008р.);

Від відповідача – Панченко Т.В. (довіреність №48 від 26.12.2007р.);

Від третьої особи –не з’явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду від 21.03.2007р. у справі №9/312/06 позовні вимоги ЗАТ “Інженерно-технічного центру “Автоматизація технологічних процесів” були задоволено, з ВАТ “Запорізький сталепрокатний завод” стягнуто 7197,58 грн. збитків у вигляді неотриманого прибутку. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 02.08.2007р. рішення господарського суду Запорізької області від 21.03.2007р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 20.12.2007р. постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 02.08.2007р. та рішення господарського суду Запорізької області від 21.03.07 у справі № 9/312/06 скасовано, справу направлено до господарського суду Запорізької області на новий розгляд.

Справа була прийнята іншим складом суду на новий розгляд, справі присвоєно №9/312/06-22/23/08. Ухвалою суду від 02.01.2008р. провадження у справі №9/312/06-22/23/08 було зупинено.

Розпорядженням голови господарського суду Запорізької області №413 від 24.03.2008р. у зв’язку з виробничою необхідністю справа №9/312/06-22/23/08 передана на розгляд судді Гандюковій Л.П.

Ухвалою суду від 25.03.2008р. справа прийнята до провадження, справі присвоєно №9/312/06-22/23/08-20/225/08, провадження у справі поновлено з 21.04.2008р. судове засідання призначено на 21.04.2008р. Ухвалою суду від 28.05.2008р. на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 28.05.2008р., потім –на 12.06.2008р.

12.06.2008р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, мотивовані, зокрема, наступним. 15.02.2006р. між ВАТ “Запорізький сталепрокатний завод”(покупець) та ЗАТ “ІТЦ “Автоматизація технологічних процесів” (постачальник) був укладений договір постачання № 01/112, відповідно до умов якого постачальник зобов’язався здійснити поставку, а покупець зобов’язується прийняти товар і оплатити його вартість. Загальна вартість товару за договором складала 160 062,00 грн. Пунктом 7.3 договору встановлено порядок здійснення розрахунків. Пунктом 8.2 договору передбачено, що за порушення оплати за товар згідно з порядком розрахунків, зазначеному в п.7.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення. Згідно з умовами договору, платіжним дорученням від 16.02.2006р. за № 6-4278 відповідач здійснив передплату за договором в розмірі 75 % від загальної суми договору у розмірі 120 000,00 грн. Поставку обладнання позивач здійснив 17.04.2006р. Відповідач в установлений договором строк кінцевий розрахунок зі сплати 40 062,00 грн. не здійснив. 18.05.2006р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про необхідність здіснення розрахунку. З порушенням строків відповідач перерахував 16.06.2006р. суму 20 000,00 грн., 30.06.2006р. –суму 20 062,00 грн. Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.09.2006р. у справі №20/228/06 на користь позивача з ВАТ “Запорізький сталепрокатний завод” стягнуто суму 7222,42 грн. пені за неналежне виконання останнім зобов’язань за договором №01/112 від 15.02.2006р. Однак, зазначена стягнута неустойка не покрила збитки, які позивач фактично зазнав, внаслідок порушення відповідачем строків здійснення оплати за поставлену продукцію. Так, 18.05.2006р. між ЗАТ “ІТЦ “Автоматизація технологічних процесів”(постачальник) та ДП “АТП-Екологія”(покупець) був укладений договір поставки № 18/2, згідно з яким позивач зобов’язався оперативно, у 3-тижневий термін здійснити поставку обладнання, визначеного у специфікації № 1 до договору на загальну суму 53 541,00 грн. За умовами договору № 18/2 постачальник за власний рахунок повинен був здійснити придбання та поставку товару, а замовник оплатити 100% вартості товару виключно після поставки. На такі умови позивач погодився, розраховуючи на своєчасне здійснення відповідачем остаточних розрахунків по договору від 15.02.2006р. №01/112. Придбання позивачем товару на виконання договору № 18/2 повинно було здійснюватись у ППКФ “Реал-М” на підставі договору від 12.01.2006р. № 04 за ціною 42 981,00 грн. На виконання договору ППКФ “Реал-М” направило позивачу рахунок-фактуру № СФ-2305/01 від 23.05.2006р. на передплату 100% вартості товару –в розмірі 42 981,00 грн., дійсний до оплати до 29.05.2006р. Необхідної продукції на складі позивача в наявності не було, власних резервних коштів на придбання товару також не було, що підтверджується банківськими виписками з банківського рахунку позивача за 23-30 травня 2006р. У зв’язку з цим, та зважаючи на порушення відповідачем договірних зобов’язань, позивач не мав можливості скористатися власними коштами та здійснити поставку продукції ДП “АТП-Екологія”, тому договір № 18/2 від 18.05.2006р. був розірваний, що призвело до неотримання позивачем доходів в розмірі 7 920,00 грн. При цьому позивач вказує, що оскільки стягнута рішенням суду у справі №20/228/06 сума пені в розмірі 722,42 грн. не відшкодовує його збитків, така сума зараховується як залікова неустойка, у зв’язку з чим з відповідача має бути стягнута різниця між сумою збитків та пенею, що складає суму 7197,58 грн. (7 920,00 грн. –722,42 грн. = 7197,58 грн.) на підставі ч.1 ст.232 ГК України. 02.10.2006р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №1099 про відшкодування зазначеної суми збитків у вигляді неотриманого прибутку. Відповіді на претензію позивачем не отримано. Просить задовольнити позовні вимоги на підставі ст.530 ЦК України, ч.1 ст.216, ч.1 ст.220, ч.1 ст. 225, ч.1 ст.232 ГК України.

Відповідач позов не визнав з наступних підстав. Сума, яку відповідач несвоєчасно перерахував позивачеві за договором №01/112 від 15.02.2006р. та на яку позивач мав право розраховувати, складала 40 062,00 грн. Однак, у позовній заяві розрахунок неотриманого прибутку зроблений позивачем виходячи з суми 42 981,00 грн., яка є сумою передплати за договором поставки №04 від 12.01.2006р., укладеного з ППКФ “Реал-М” і специфікації №6 до нього. Зважаючи на це, відповідач з власної ініціативи звернувся до фахівця в галузі економічних експертиз. Згідно з висновком спеціаліста від 12.02.2007р. розрахунок збитків (втраченої вигоди), виконаний ЗАТ “ІТЦ “АТП” у позовній заяві у справі №9/312/06 документально необґрунтований на виконаний не у відповідності з законодавством України. Крім того, на 7 листі висновку зазначено, що відповідно до додатку до журналу-ордеру по рахунку 3111 за травень 2006р. ЗАТ “ІТЦ “АТП” по розрахунковому рахунку у “Райффазенбанк Україна” залишок коштів на 23.05.2006р. складав 49 862,57 грн. За період з 23.05.2006р. по 29.05.2006р. на рахунок надійшли кошти від покупців в сумі 55 919,43 грн. Таким чином, в проміжок часу з 18.05.2006р. по 08.06.2006р., коли позивач повинен був виконати свої зобов’язання, на рахунку позивача знаходилося достатньо коштів для закупівлі обладнання у ППФ “Реал-М” на суму 42 981,00 грн. Листом №640 від 18.05.2006р. позивач повідомляв відповідача про сплив строку для проведення остаточних розрахунків. Таким чином, 18.05.2006р. позивач знав, що відповідач не здійснив остаточний розрахунок та, відповідно не міг обґрунтовано сподіватись на розрахунок. Крім того, відповідач зазначив, що у позові слід відмовити, оскільки договір постачання №18/2 від 18.05.2006р., на якому ґрунтується позовні вимоги, є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, оскільки підписаний технічним директором ДП “АТП-Екологія”, який не мав повноважень на його підписання. В статуті ДП “АТП-Екологія” відсутня посада як технічного директора так і виконавчого директора, відповідно відсутні їх повноваження. Згідно з п.6.3 статуту поточне керівництво діяльністю підприємства здійснює директор. Просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа –ДП “АТП-Екологія” у своєму поясненні зазначила, що вважає позовні вимоги обґрунтованими. Стосовно заперечень відповідача зазначила, що п.6.3 статуту ДП “АТП-Екологія” не містить визначення, що керівництво підприємством здійснює одноособово директор, як зазначає відповідач. Згідно Контракту №001-АТП-Еколдогія від 06.09.2005р. керівництво підприємством здійснює виконавчий директор, який згідно з п.п.6.2-6.5 контракту наділений правом делегувати свої повноваження іншим особам, видавати довіреності на представництво інтересів підприємства. Посади виконавчого та технічного директора введено до штатного розкладу наказом виконавчого директора. Визнання договору недійсним може бути предметом окремого судового провадження.

У письмовому поясненні позивач, стосовно питань, що виникли під час розгляду справи зазначив, що згідно з довідкою Шевченківської ДПІ у в м.Запоріжжя, яка надавалася на запит суду на виконання ухвали від 17.01.2007р., та міститься в матеріалах справи, позивачем було відкрито поточний рахунок тільки в ЗАТ “ОТП Банк” (раніше –філія “Райффазенбанк Україна” в м.Запоріжжя), інших рахунків в кредитних та банківських установах позивач не має. Стосовно твердження відповідача, що позивач мав можливість використати кошти, які надходили на рахунок з 23 –25.05.2006р. в кількості 55 919,43 грн. для здійснення передплати ППКФ “Реал-М” є суб’єктивним, оскільки як вбачається з виписок банку за цей період позивач не накопичував ці кошти, а сплачував необхідні поточні платежі для розрахунку з іншими контрагентами, за надання послуг банку, перераховував податки до бюджету. Несвоєчасна сплата за послуги та товари та податків спричинила б нарахування позивачу штрафних санкцій. Рахунок, виставлений ППКФ “Реал-М”, був дійсний до сплати до 29.05.2006р. Згідно з даними щоденного залишку коштів на рахунку, наявних коштів було недостатньо для здійснення 100% передплати згідно з умовами договору. Висновок спеціаліста про необґрунтований розмір збитків, на який відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень, позивач вважає неналежним доказом. Стосовно повноважень технічного директора ДП “АТП-Екологія” позивач підтримав пояснення, надані третьою особою.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.2006р. між Закритим акціонерним товариством “Інженерно-технічний центр “Автоматизація технологічних процесів” (постачальник, позивач) та Відкритим акціонерним товариством “Запорізький сталепрокатний завод” (покупець, відповідач) був укладений договір постачання №01/112, відповідно до якого постачальник зобов’язався передати у власність покупцю товар, виготовлений згідно з технічним завданням №01/06 від 10.01.2006р., а покупець –прийняти товар і оплатити його вартість.

Пунктом 7.3 зазначеного договору передбачено порядок розрахунків, а саме: 75% передплата протягом 3-х банківських днів з моменту підписання договору і виставлення рахунку на оплату; підсумковий розрахунок в розмірі 25% вартості договору проводиться протягом 3-х банківських днів з моменту підписання акту про приймання-здачу виконаних пусконалагоджувальних робіт поставленого по договору обладнання, але в строк, що не перевищує 30-ти календарних днів з моменту поставки обладнання по даному договору.

Відповідно до п.8.2 договору за порушення строків оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочки.

17.04.2006р.позивач здійснив постачання обладнання за видатковою накладною №144 від 17.04.2006р. на суму 160 062,00 грн.

На виконання умов договору відповідач здійснив передплату в розмірі 75% від загальної суми договору, сплативши згідно з платіжним дорученням від 16.02.2006р. №6-1111 суму 120 000,00 грн. Крім того, після направлення позивачем претензій відповідачем було перераховано 16.06.2006р. суму 20000,00грн. (платіжне доручення №6-4278 від 16.06.2006р.), та 30.06.2006р. перераховано суму 20062,00грн. (платіжне доручення №6/4722 від 30.06.2006р.).

Вказані факти встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 07.09.2006р. у справі № 20/228/06, яким з відповідача на користь позивача стягнута сума 722,42 грн. пені за неналежне виконання договірних зобов’язань за договором № 01/112 від 15.02.2006р.

8.05.2006р. між ДП “АТП-Екологія”(покупець) і ЗАТ “ІТЦ “Автоматизація технологічних процесів”(постачальник) був укладений договір поставки № 18/2, згідно з яким позивач зобов’язався у 3-тижневий термін здійснити поставку обладнання, визначеного у специфікації № 1 до договору, на загальну суму 53.541,00 грн.

Придбання позивачем товару на виконання договору № 18/2, як стверджує позивач, повинно було здійснюватись останнім у ППКФ “Реал-М” за специфікацією № 6 від 19.05.2006р. до договору від 12.01.2006р. № 04 за ціною 42.981,00 грн.

На виконання договору від 12.01.2006р. № 04 ППКФ “Реал-М” направило позивачу рахунок-фактуру № СФ-2305/01 від 23.05.2006р. на передплату 100% вартості товару –в розмірі 42.981,00 грн., дійсний до оплати до 29.05.2006р.

05.06.2006р. позивач та ДП “АТП-Екологія” підписали угоду №1 про розірвання договору № 18/2 за згодою сторін.

У жовтні 2006р. ЗАТ “ІТЦ “Автоматизація технологічних процесів” звернулося до суду з позовом до ВАТ “Запорізький сталепрокатний завод” про стягнення на підставі ст.530 ЦК України, ст.ст. 216, 220, 225, 232 ГК України суми 7197,58грн. збитків у вигляді неотриманого прибутку.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення збитків задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Статтями 15,16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Предметом позову позивач обрав вимоги про стягнення збитків з відповідача, які складаються із суми неодержаного прибутку.

Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Порядок відшкодування збитків встановлений також главою 25 Господарського кодексу України. Так, відповідно до ст. 224 цього Кодексу учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналогічні приписи встановлені ст. 623 Цивільного кодексу України.

Із змісту цих норм, а також ст.ст.610,611 ЦК України слідує, що відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення зобов’язання, мірою відповідальності. Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, згідно з якою, зокрема, сторона, яка порушила своє зобов’язання або напевне знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону, У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Притягнення до відповідальності можливо лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад правопорушення, який є підставою правової відповідальності. Склад правопорушення, визначний законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб’єкт, об’єкт, об’єктивна та суб’єктивна сторона. Суб’єктом є боржник, об’єктом –правовідношення по зобов’язаннях; об’єктивною стороною –наявність збитків у майновій сфері кредитора, противоправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов’язання, причинний зв’язок між противоправною поведінкою боржника і збитками; суб’єктивну сторону правопорушення складає вина.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов’язань. Оскільки, в даному випадку, його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

На кредитора покладений обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов’язання, прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника –відсутність вини (ст.ст.614,623 ЦК України).

Приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено склад правопорушення та відповідно те, що відповідач повинен нести відповідальність за порушення зобов’язань у вигляді збитків у сумі 7197,58грн., які визначені позивачем як неотриманий прибуток.

Стаття 22 ЦК України визначає упущену вигоду як дохід, який суб’єкт підприємницької діяльності міг би реально одержати, але не одержав внаслідок обставин, які від нього не залежать.

Зі змісту ст.ст.22,611,623 ЦК України вбачається, що збитки мають бути прямими та має існувати причинно-наслідковий зв’язок між діями боржника та збитками. Причинний зв’язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв’язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату. Позивачем не доведено наявності прямого причинного зв’язку між несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов’язань в частині оплати поставленого товару за договором постачання №01/112 та невиконанням позивачем умов договору поставки № 18/2, укладеного з ДП “АТП-Екологія”, а, відповідного, можливого прибутку.

Суд приходить до висновку, що причинний зв’язок відсутній. Судом не встановлено, що з вини відповідача позивач був позбавлений можливості належним чином виконати договір, укладений з третьою особою. При цьому, вирішуючи спір, суд враховує наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки відповідачем були порушені зобов’язання по оплаті поставленого товару за договором № 01/112 від 15.02.2006р., то позивач не мав можливості скористатися власними коштами та здійснити поставку продукції ДП “АТП-Екологія” за договором № 18/2 від 18.05.2006р., у зв’язку з відсутністю можливості у позивача придбати та оплатити товар за договором № 04 від 12.01.2006р., з також посилається на те, що у позивача на складі не було необхідної продукції, як і не було власних резервних коштів на придбання товару. Внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобов’язань, договір № 18/2 від 18.05.2006р. між позивачем та третьою особою був розірваний, що призвело, на думку позивача, до неотримання позивачем доходів в розмірі 7920,00 грн.

Як вбачається з договору № 18/2 від 18.05.2006р., постачальник (позивач) повинен був здійснити поставку товару, а замовник (ДП “АТП-Екологія”) оплатити 100 % вартості товару протягом 3-х банківських днів з дати поставки. Як зазначає позивач, на такі умови поставки він погодився, обґрунтовано розраховуючи на своєчасне здійснення відповідачем остаточних розрахунків за договором № 01/112 від 15.02.2006р. Однак, із договору не слідує, що товар, який позивач зобов’язався поставити третій особі, на момент укладення договору у нього був відсутній. Посилання позивача на відсутність власних резервних коштів на придбання товару суд вважає необґрунтованим і недоведеними.

Досліджуючи питання щодо наявності рахунків позивача у банківських установах, судом встановлено, що відповідно до довідки Шевченківської ДПІ у в м.Запоріжжя №2369/10/10-031 від 30.01.2007р., яка надавалася на запит суду на виконання ухвали від 17.01.2007р., та міститься в матеріалах справи, позивачем було відкрито рахунки тільки в ЗАТ “ОТП Банк”, інших рахунків в кредитних та банківських установах позивач не має.

Як вбачається із банківських виписок, позивач мав можливість використати кошти, які надходили на його рахунок для здійснення передплати ППКФ “Реал-М” (контрагенту, у якого як стверджує позивач він мав придбати товар). При цьому суд враховує, що дійсно, позивач, як він стверджує, не накопичував ці кошти, а сплачував необхідні поточні платежі для розрахунку з іншими контрагентами, за надання послуг банку, перераховував податки до бюджету. Однак, при вирішенні питання щодо наявності прямого причинного зв’язку з діями відповідача щодо несвоєчасної оплати, суд вважає, що необхідно брати до уваги не дані щоденного залишку коштів на рахунку, як посилається позивач, а в цілому наявність грошових коштів на банківському рахунку в розпорядженні позивача.

Дійсно, розпоряджатися власними коштами позивач мав право на свій розсуд. Відповідно до ст.44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, вільного розпорядженням прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; самостійного формування програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Як слідує із банківських виписок за період з 18.05.2006р. до 05.06.2006р. (період дії укладеного між позивачем та третьою особою договору №18/2) у розпорядженні позивача були грошові кошти на рахунку, і кошти щоденно надходили від контрагентів. Суд бере до уваги, що за цей період позивач перерахував, зокрема, кошти ПП “Автоматизація технологічних процесів” у сумі 74 585грн.(суму 2000грн. -19.05.2006р., суму 45450грн. -23.05.2006р., суму 27135грн. - 31.05.2006р).; ПП “Контроль та системи управління” перерахував суму 57000грн.(суму 42000 - 22.05.2006р., суму 15000грн - 29.05.2006р.). Крім того, 13.06.2006р. ПП “Автоматизація технологічних процесів” позивач перерахував суму 100500грн., 27.06.2006р. цьому ж приватному підприємству перераховано суму 110550 грн.

Між тим, як слідує із матеріалів справи, (зокрема, свідоцтва про державну реєстрацію позивача, довідки Головного управління статистики у Запорізькій області №15-7/2581 від 03.06.2008р., №15-7/2580 від 03.06.2008р.) ЗАТ “Інженерно-технічний центр “Автоматизація технологічних процесів” (позивач), а також приватне підприємство “Автоматизація технологічних процесів”, приватне підприємство “Контроль та системи управління” були розташовані за однією юридичною адресою (м.Запоріжжя, вул. Кругова,150, кв.1), мали один і той же номер телефону, факсу. Більш того, керівником позивача, приватного підприємства “Автоматизація технологічних процесів”, а також ДП “АТП-Екологія” є одна і та ж посадова особа.

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.42 ГК України підприємництво –це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Посилання позивача на встановлений судом у рішенні суду у справі №20/228/06 факт вини відповідача у порушенні зобов’язання не може бути безумовною підставою для задоволення позову про відшкодування збитків, оскільки згідно з ст.ст.610,611 ЦК України збитки є правовим наслідком порушення зобов’язання, однак їх склад підлягає окремому доказуванню і наявність збитків може бути при підтвердженні всіх складових частин збитків.

На наведених вище підставах суд вважає, що інші, визначені в позовній заяві норми права, письмові докази, на які посилається позивач, не можуть бути підставою для задоволення позову щодо стягнення збитків (неодержаних доходів), не спростовують висновків суду.

Таким чином, суд вважає, що позивачем на підставах, вказаних вище, не доведено обставини, на які він посилається як на обґрунтування своїх вимог, склад правопорушення.

За таких обставин, у задоволенні позову відмовляється повністю.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.35,49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 12. 06.2008р.