ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" липня 2008 р.

Справа № 20/57-08-989

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Петруцалек”

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА”

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю „УКРПАКЛАЙН”

про визнання недійсним договору

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

Від позивача: Сергеєв Д.С., діючий за дов. б/н від 11.02.2008 року.

Від відповідача: не з’явились.

Від третьої особи: Полєва Л.О., діюча за дов. б/н від 01.07.2008 року.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю „Петруцалек” звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА” про визнання недійсним договору поставки від 2.01.2007 року. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір не містить умови щодо асортименту товару, який поставлявся для позивача, вимога про наявність якої випливає із змісту ст. 180, 266 Господарського кодексу України, а також умови щодо ціни відповідного товару, вимога про наявність якої випливає зі змісту ст. 180, 189 Господарського кодексу України. Після підписання, оспорюваний договір не встановив конкретних умов поставок відповідного товару, а лише вказав сторонам на схему дій, які їм необхідно виконувати для здійснення поставки відповідного товару. Таким чином, оспорюваний договір не був укладений як договір поставки.

В зв'язку з відсутністю у оспорюваному договорі всіх істотних умов, визначених для договорів поставки, серед іншого, ст. 180 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, що відповідно не відповідає вимогам законодавства України, позивач вважає, що відповідний договір має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України та ч. 1 та 3 ст. 215, ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, оскільки наявність такого договору призводить до можливості оспорювання, за позовами зацікавлених осіб, права власності позивача на товар, що був придбаний у відповідача.

9.06.2008 року від Товариства з обмеженою відповідальністю „Петруцалек” надійшла заява про зміну та уточнення позовних вимог, в якій ТОВ „Петруцалек” просить суд визнати договір поставки від 2.01.2007 року, укладений між ТОВ „Петруцалек” та ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА”, таким, що не був укладений.

У судовому засіданні 2.07.2008 року представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу ТОВ „Петруцалек” до ТОВ підприємства з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА” за первісним позовом, не приймаючи до уваги доводів позивача, викладених у заяві про зміну та уточнення позовних вимог, у зв’язку з тим, що такий спосіб захисту прав, як визнання договору таким, що не був укладений, законодавчо не перебачено.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд задовільняє заяву позивача від 2.07.2008 року, та розглядає позов ТОВ „Петруцалек” до ТОВ підприємства з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА” у первісній редакції.

15.04.2008 року до господарського суду Одеської області надійшла заява про залучення до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРПАКЛАЙН" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у зв'язку з тим, що ТОВ "УКРПАКЛАЙН" є кредитором в зобов'язанні зі сплати вартості товару, отриманого ТОВ "Петруцалек" за договором поставки від 2.01.2008 року, та має право вимагати його сплати.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.04.2007 року ТОВ "УКРПАКЛАЙН" залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у зв'язку з тим, що ТОВ "УКРПАКЛАЙН" за договором купівлі - продажу права вимоги № 2007в-1 від 29.12.2007р. придбало право вимоги по договору поставки від 2.01.2007 року, дійсність якого є предметом спору у справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.05.2008 року провадження у справі №20/57-08-989 зупинено у зв’язку з надходженням апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Одеської області від 16.04.2008року про залучення ТОВ "УКРПАКЛАЙН" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача .

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. по справі №20/57-08-989, ТОВ „Петруцалек” відмовлено у прийнятті апеляційної скарги.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.06.2008 року провадження по справі №20/57-08-989 поновлено, розгляд справи призначено на 2.07.2008 року.

Представник третьої особи у судове засідання з’явився, надав суду відзив на позов з якого вбачається, що ТОВ „УКРПАКЛАЙН” проти позову заперечує та просить суд відмовити ТОВ „Петруцалек” у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначеного відзиву третя особа посилається на те, що п.1.2., відповідно до ст.266 ГК України, встановлює предмет договору-продукцію, визначену родовими ознаками - тара разова полімерна для харчових продуктів, тобто, п.1.2. договору чітко визначає предмет договору, відповідно до вимог ст.266 ГК України.

Асортимент товару визначається п.1.3, в якому вказано, що асортимент товару та його кількість вказано в видаткових накладних, що є невід'ємною частиною договору. Договором визначено, що ціна товару визначається за поточними прайс-листами Постачальника та вказується у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною договору.

Правомірність та можливість вказівки ціни договору в видаткових накладних підтверджується судовою практикою, а саме, Постановою ВГСУ від 27.09.2001 р. N 21/92.

ТОВ „УКРПАКЛАЙН” також вказує на те, що основним аргументом позивача щодо визнання договору недійсним, є те, що деякі суттєві умови договору (асортимент, ціна, конкретне місце поставки) не визначені в тексті договору на трьох аркушах паперу. Проте, Позивач не звертає уваги не той факт, що всі документи, які складаються на виконання вимог договору, є частиною договору та складають єдиний договір. Звертає на себе увагу той факт, що покупець приймав товар за тим асортиментом, за тими цінами, та у тих місцях, які були вказані в видаткових накладних без заперечень, тобто, в порядку, визначеному договором.

Таким чином, договір не містить в собі положень, які б давали привід щодо визнання його недійсним, оскільки положення договору повністю відповідають законодавству та моральним засадам суспільства.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з’явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, у зв’язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, суд доходить висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначене положення цілком кореспондується із п. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якого, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із матеріалів справи, 02 січня 2007 року між ТОВ „Петруцалек” та ТОВ підприємством з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА” був укладений договір поставки, відповідно до умов якого ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА” зобов'язався передати у власність ТОВ „Петруцалек” товар (тара разова полімерна для харчових продуктів), а ТОВ „Петруцалек” зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах, оговорених у відповідному спорюваному договорі.

Відповідно до п.1.3 договору, кількість та асортимент товару, що поставляється, вказується у видаткових накладних на товар, які мають силу специфікації, складених згідно заявок на поставку товару покупцем, які є невід’ємними частинами діючого договору.

П. 1.4 договору передбачає, що ціна товару встановлюється згідно з поточними затвердженими прайс-листами постачальника та вказується у видаткових накладних на товар, які є невід'ємною частиною договору. Ціна товару може бути змінена постачальником у односторонньому порядку. Продавець надає знижку на товар, розмір, який вказується у видаткових накладних.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з п.2.2 договору поставки від 2.01.2007 року, покупець зобов'язаний здійснити оплату за придбаний товар на протязі 60 (шістдесяти) календарних днів з дати передачі товару постачальником покупцю.

Згідно з п. 1-3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Враховуючи, що предмет та ціна договору, що є умовами, наявність яких у договорі визнана обов’язковою чинним законодавством, у договорі від 2.01.2007р. відсутні, суд вважає вимоги позивача про визнання зазначеного договору поставки від 2.01.2007 року недійсним у зв’язку з його невідповідністю вимогам закону, а саме ст. 180 Господарського кодексу України, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання третьої особи на те, що істотні умови договору від 2.01.2007 року, тобто асортимент та ціна, визначаються у видаткових накладних, які є невід’ємною частиною договору, не приймаються судом до уваги, оскільки наявні у матеріалах справи видаткові накладні (а.с. 64-139) не свідчать про здійснення господарських операцій саме на виконання договору від 2.01.2007 року.

Так, будь-які посилання у наявних у матеріалах справи накладних на зазначений договір, як на підставу проведення господарських операцій, відсутні. Крім того, умовою продажу у всіх видаткових накладних є попередня оплата, разом з тим, п. 2.2 договору передбачає оплату за товар протягом 60 днів з дати передання товару.

Виключно той факт, що предметом господарських операцій за накладними є тара разова полімерна для харчових продуктів, що співпадає з предметом договору поставки від 2.01.2007 року (п.1.2), не може, за думкою суду, свідчити про належність зазначених накладних до оспорюваного договору, оскільки виробництво тари для харчових продуктів є основним видом діяльності відповідача.

Приймаючи до уваги, що позивачем були заявлені вимоги про відшкодування державного мита та ІТЗ судового процесу, суд, керуючись ст. ст. 44, 49 ГПК України, доходить висновку про покладання судових витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір поставки від 02.01.2007р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Петруцалек” та Товариством з обмеженою відповідальністю підприємством з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА”.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями „ІНЛАЙН-УКРАЇНА” (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, Кіровський район, вул. Войцеховича, буд. 53) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Петруцалек” (65026, Одеська область, м. Одеса, Приморський район, вул. Ланжеронівська, буд. №9) –85 /вісімдесят п’ять/ грн. 00 коп. - державного мита; 118 /сто вісімнадцять/ грн. 00 коп. - витрат на ІТЗ судового процесу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Щавинська Ю.М.

рішення підписано 7.07.2008р.