ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.04.08
р.
Справа № 17/35пн

Господарський
суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому
судовому засіданні справу, порушену:

за
позовом: Приватного підприємства «Монолит», м. Донецьк

відповідача:  Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1, м.
Донецьк

про
визнання права власності на нерухоме майно.

за
участю представників сторін

від  позивача:
Гіда О.С., довіреність

від
відповідача:  не з'явився

Приватне підприємство «Монолит»
звернулось з позовом до Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 про визнання права
власності на об'єкт нерухомого майна (майстерню по ремонту автомобілів), що
знаходиться за адресою: вул.. Щорса, буд.112 “В” м. Донецьк).

В
обґрунтування вимог позивач посилається на договір оренди нежитлового
приміщення № б/н від 12.03.2001р., акт приймання-передачі предмета оренди
(об'єкта нерухомості)  від 12.03.2001р.,
рішення Виконавчого комітету Київського району м. Донецька № 107/14 від
18.03.2008р., державний акт на право постійного користування землею І-ДН №
001499, рішення Виконавчого комітету Донецької міської ради № 105/4 від 18.06.1997р.,
договір підряду на капітальне будівництво від 29.05.1991р..

Відповідач
у судове засіданні не з'явився, У своєму відзиві - позов визнав повністю та
просив суд розглянути справу за його відсутністю. За таких умов справа
розглянута за наявними у ній документами

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника  відповідача, господарський суд вважає позов
таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Донецької міської ради від
18.06.1997р. № 105/4 “Про надання земельної ділянки у користування по
матеріалам інвентаризації земель приватному підприємству «Монолит»під
розміщення існуючої будівлі майстерні по ремонту автомобілів у Київському
районі” (а.с. 28) було виділено земельну ділянку загальною площею 0,0632 Га., у
тому числі у постійне користування 0,0518 Га. та у тимчасове довгострокове
користування строком на 4 роки (у межах червоних ліній) 0,0114 Га. під
розміщення майстерні по ремонту автомобілів по вул.. Щорса у Київському районі.

Відповідно
до зазначеного Рішення Донецької міської ради позивачу був виданий Державний
акт на право постійного користування землею І-ДН №001499 (а.с. 24-27) у розмірі
0,0518 Га. для розміщення майстерні по ремонту автомобілів по вул.. Щорса у Київському
районі.

Відповідно
до договору підряду на капітальне будівництво від 29.05.1991р. укладеного між
Приватним підприємством «Монолит»(замовник) та ССМУ № 3 Орендним підприємством
“Донецькмонолитспецстрой” (генпідрядник), останній зобов'язувався збудувати для
замовника майстерню по ремонту автомобілів.

З
наданим до матеріалів справи документів вбачається, що роботи щодо будівництва
були виконані належним чином та у встановлені строки.

12.03.2001р.
між сторонами спору був укладений договір оренди нежитлового приміщення (а.с.
13-19),  відповідно до якого позивач
зобов'язувався передати відповідачу у тимчасове користування майстерню по
ремонту автомобілів, що знаходиться за адресою: вул.. Щорса, м. Донецьк Київський
районі, останній сплачувати плату за користування (орендну плату). Строк дії
договору оренди до 11.03.2002р.

Відповідно
до п.п.2.3.8 п.2 договору оренди відповідач зобов'язався цілком звільнити
орендоване приміщення протягом 5-ти календарних днів після припинення дії
даного договору, якщо додатковою угодою сторін не передбачене інше. Ніяких
додаткових угод (пролонгації) між сторонами складено не було.

Стаття
392 Цивільного кодексу (ЦК) України передбачає, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Стаття
328 ЦК України встановлює, що право власності виникає на підставах, які не
заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше
прямо не випливає із закону чи незаконність виникнення права власності не
встановлена судом.

Згідно
ч. 1 ст. 376.Цивільного кодексу (ЦК) України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 5 ст. 376 ЦК України
встановлено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може
визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на
ній, якщо це не порушує права інших осіб. Доказів можливого порушення прав
інших осіб у зв'язку із визнанням за позивачем права власності на спірний
реконструйований об'єкт нерухомості відповідач не довів і це не вбачається із
матеріалів справи;

Відповідно
до Постанови КМУ від 2 квітня 2002 р. № 449 „Про затвердження форм державного
акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право
постійного користування земельною ділянкою”, встановлено, що раніше видані
державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право
власності на землю та державні акти на право постійного користування землею
залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян
або юридичних осіб.

Відповідно
до ч.3 ст..344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з
його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про
його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

Факт
користування спірним приміщенням відповідачем не може розцінюватися судом як
доказ набуття  права власності, оскільки
відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу
України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на
випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим
Кодексом. Тобто визнання права власності за набувальною давністю не може мати
місця раніше 11.03.2017р.

У
зв'язку з чим доводи відповідача з посиланням на ст. 344 ЦК України що спірне
приміщення є його власністю за набувальною давністю судом до уваги не
приймається.

Судові
витрати у справі суд покладає на позивача.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
за Приватним підприємством «Монолит» пр. Київський, 63, м. Донецьк 83000) право
власності на об'єкт нерухомого майна (майстерню по ремонту автомобілів),
розташованого за адресою: вул.. Щорса, буд.112 «В» м. Донецьк).

Суддя                                                                         Татенко
В.М.