ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/136

05.05.08

За позовом

До

Про

Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»в особі структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго»

Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне»

стягнення 2 248 504,05 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засідання приймали участь представники сторін:

Від позивача Цурка Н.О. - представник за довіреністю № У07/7944 від 18.12.2007 року;

Від відповідача          Грош М.П. - представник за довіреністю № 7 від 02.07.2007 року;

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»в особі структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго»до Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне»про стягнення 2 248 504,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати на поставлену електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2008 року порушено провадження у справі № 37/136, розгляд справи було призначено на 15.04.2008 року о 15-15.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.04.2008 року судом оголошувалась перерва до 05.05.2008 року, про що представники сторін були повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву визнає позов, та просить зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на те, що відповідач знаходиться в скрутному становищі, а заборгованість, яка виникла у відповідача перед позивачем, фактично є заборгованістю населення.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України за згодою представників позивача та відповідача судом було оголошено лише вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2005 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»(далі –постачальник електричної енергії) та Комунальним підприємством «Житлосервіс «Приозерне»Оболонського району (далі - споживач) був укладений договір № 50249 про постачання електричної енергії (далі - договір).

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до п. п. 2.1.2, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 договору постачальник електричної енергії зобов’язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару : в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток («Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»), з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами, згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до «Правил устройства електроустановок», 6 видання, 1986 р. та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених Додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», а споживач зобов’язується дотримуватись режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору, оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків за електроенергію та зняття показань електролічильників споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання виконав. За період з 01.10.2006 р. по 01.12.2007 р. позивачем поставлено, а відповідачем спожито електричної енергії на суму 3 157 524,57 грн. У свою чергу, відповідач за поставлену енергію перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 1 258 935,74 грн., в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 1 898 588,83 грн., що підтверджується довідкою про стан розрахунків та заборгованість із сплати спожитої електричної енергії.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» в особі структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» доказів вбачається, що позивач виконав в повному обсязі зобов’язання, покладені на нього договором.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнає суму боргу, та зазначає, що сума боргу утворилась в зв’язку з тим, що мешканці квартир не в повному обсязі сплачують плату за житлово-комунальні послуги.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. Відповідно до п. 4 його Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між сторонами продовжують існувати, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що проводиться за фактично відпущену енергію.

В договорі сторони погодили, що розрахунки за спожиту електроенергію здійснюється, виходячи з діючих на момент розрахунку тарифів на електричну енергію, враховуючи ПДВ.

Згідно з п. 5 додатка 2Д оплата спожитої електроенергії в розрахунковому періоді здійснюється Споживачем до 15-го числа місяця наступного після розрахункового.

Судом встановлено, що за період з 01.10.2006 р. по 01.12.2007 р. позивачем відповідачу поставлено електричну енергію на суму 3 157 524,57 грн., що підтверджується звітами про використану електроенергію. Відповідач, в порушення вимог договору та норм чинного законодавства, за поставлену електричну енергію розрахувався частково, в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 1 898 588,83 грн.

Враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, то за таких обставин, позов в частині стягнення основного боргу в розмірі 1898588,83 грн. визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Крім того позивач, посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути на свою користь інфляційні витрати в розмірі 193 804,44 грн. та 3 % річних в розмірі 34373,82 грн.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 34 373,82 грн. та індекс інфляції в розмірі 193 804,44 грн. за весь час прострочення платежу, розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком позивача.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач на підставі п. 4.2.2 договору просить стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 121 736,97 грн.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Проте, статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»передбачено, що розмір пені, який обчислюється від суми прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини 1 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Оскільки розмір пені обмежується законом, а в договорі сторони встановили пеню у розмірі 0,1 % заборгованості за кожний день прострочення, яка більша ніж та, що передбачена Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», позивач правомірно нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що відповідач за отриманий товар з позивачем вчасно не розрахувався, в зв’язку чим з відповідача підлягає стягненню пеня.

У той же час, враховуючи тяжке фінансове становище відповідача та заявлене клопотання відповідача, суд вважає за необхідне використати право, надане суду пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарсько процесуального кодексу України, частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України, та зменшити розмір пені до 100000,00 грн. У стягненні 21736,97 грн. пені судом відмовлено.

Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Враховуючи тяжке фінансове становище відповідача, суд вважає за необхідність використатити право, надане суду пунктом 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, та розстрочити виконання рішення на 6 місяців.

Розстрочуючи виконання рішення суд приймає до уваги ті умови та обставини, що при застосуванні пункту 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України щодо розстрочення виконання рішення № 37/136 від 05.05.2008 року, виконання вказаного рішення є більш вірогідним і є підстави вважати, що відповідач вчинить заходи щодо його належного і своєчасного виконання.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»та деяких інших законодавчих актів»із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, справляється мито у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив 25 500,00 грн. державного мита, тоді як відповідно до ціни позову необхідно було сплатити 22 485,04 грн., в зв’язку з чим 3014,96 грн. зайво сплаченого державного мита підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі статті 47 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.96 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст. ст. 192, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 546, 549, 551, 614, 625, 626 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне»(04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 2в, ) на користь Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»(01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 1 898 588 (оди мільйон вісімсот дев’яносто вісім тисяч п’ятсот вісімдесят вісім) грн. 83 коп. –основного боргу, 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. –пені, 34 373 (тридцять чотири тисячі триста сімдесят три) грн. 82 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 193 804 (сто дев’яносто три тисячі вісімсот чотири) грн. 44 коп. –інфляційних витрат, 22 485 (двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят п’ять) грн. 04 коп. - державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, розстрочивши виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2008 р. у справі № 37/136 на шість місяців наступним чином:

а          з 20.07.2008 року –316431 (триста шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 47 коп. –основного боргу, 16666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 67 коп. –пені, 5728 (п’ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 97 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 32300 (тридцять дві тисячі триста) грн. 74 коп. –інфляційних витрат, 22 485 (двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят п’ять)грн. 04 коп. - державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

б          з 20.08.2008 року –316431 (триста шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 47 коп. –основного боргу, 16666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 67 коп. –пені, 5 728 (п’ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 97 коп. –три проценти річних від простроченої суми, 32 300 (тридцять дві тисячі триста) грн. 74 коп. –інфляційних витрат;

в          з 20.09.2008 року –316431 (триста шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 47 коп. –основного боргу, 16666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 67 коп. –пені, 5 728 (п’ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 97 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 32 300 (тридцять дві тисячі триста) грн. 74 коп. –інфляційних витрат;

г          з 20.10.2008 року –316431 (триста шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 47 коп. –основного боргу, 16666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 67 коп. –пені, 5 728 (п’ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 97 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 32 300 (тридцять дві тисячі триста) грн. 74 коп. –інфляційних витрат;

д          з 20.11.2008 року –316431 (триста шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 47 коп. –основного боргу, 16666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 67 коп. –пені, 5 728 (п’ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 97 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 32 300 (тридцять дві тисячі триста) грн. 74 коп. –інфляційних витрат;

е          з 20.12.2008 року –316431 (триста шістнадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 47 коп. –основного боргу, 16666 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 67 коп. –пені, 5728 (п’ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 97 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 32 300 (тридцять дві тисячі триста) грн. 74 коп. –інфляційних витрат;

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          На підставі даного рішення повернути Акціонерній енергопостачальній компанії «Київенерго»(01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) з Державного бюджету України зайво сплачене державне мито в розмірі 3 014 (три тисячі чотирнадцять) грн. 96 коп., яке перераховане платіжним дорученням № 662 від 28.03.2008 року. Оригінал платіжного доручення № 662 від 28.03.2008 року залишити в матеріалах справи Господарського суду міста Києва № 37/136.

5.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 07.07.2008 року