ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 р.

№ 20/368

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу державного підприємства “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр”, м. Одеса (далі –ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр”)

на рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2007 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2008

зі справи № 20/368

за позовом ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр”

до закритого акціонерного товариства “Телекомпанія “ТЕТ”, м. Київ (далі –ЗАТ “Телекомпанія “ТЕТ”)

про внесення змін до договору.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” –не з'яв.,

ЗАТ “Телекомпанія “ТЕТ” –Буцана Є.А.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ЗАТ “Телекомпанія “ТЕТ” про внесення змін до договору від 01.07.2007 № 23/Х/2004 (далі –Договір).

Рішенням названого суду від 22.11.2007 (суддя Палій В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 (колегія суддів у складі: суддя Смірнова Л.Г. –головуючий, судді Калатай Н.Ф., Коротун О.М.), у задоволенні позову відмовлено з мотивів відсутності підстав для зміни Договору.

ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів з цієї справи змінити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування касаційної скарги, зокрема, зазначено, що:

- правомірність встановлення Концерном радіомовлення, радіозв’язку та телебачення (далі –Концерн РРТ), до складу якого входить ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр”, коефіцієнту 1,28 для коригування тарифів на телекомунікаційні послуги в 2007 році підтверджується рішенням Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення “Про тарифи концерну РРТ” від 25.01.2007 № 559;

- згідно з чинною редакцією Закону України “Про телекомунікації”, зокрема, статтею 18 цього Закону Національна Рада України з питань телебачення та радіомовлення не наділена повноваженнями встановлювати тарифи на оренду технічних засобів мовлення, тому висновок попередніх судових інстанцій про те, що розмір таких тарифів повинен визначатися з врахуванням Максимально граничних тарифів на оренду технічних засобів мовлення, затверджених рішенням Національної ради з питань телебачення і радіомовлення від 03.12.2003 № 1522 та погоджених Концерном радіомовлення, радіозв’язку та телебачення (далі –Максимально граничні тарифи на оренду технічних засобів мовлення), є помилковим.

У відзиві на касаційну скаргу ЗАТ “Телекомпанія “ТЕТ” заперечує проти доводів скарги і просить судові рішення з цієї справи залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 01.07.2004 ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” (виконавець) та ЗАТ “Телекомпанія “ТЕТ” (замовник) уклали Договір, предметом якого є надання виконавцем послуг з розповсюдження телепрограм замовника;

- пунктом 2.5 Договору встановлено, що замовник оплачує послуги виконавця згідно з розцінками, зазначеними у Протоколі узгодження договірної ціни (додаток № 1 до Договору), який є невід’ємною частиною Договору;

- 17.08.2005 сторонами підписано Протокол узгодження договірної ціни (додаток № 1а до Договору), за змістом якого ціна послуг зв’язку з розповсюдження телепрограм замовника в м. Ізмаїл, визначена на підставі Максимально граничних тарифів на оренду технічних засобів мовлення, складає 3,2 грн. за годину з урахуванням ПДВ (2, 65 грн. без ПДВ);

- з Протоколу узгодження договірної ціни від 01.03.2006 (додаток № 1б до Договору) вбачається, що з 01.03.2006 сторони, керуючись Максимально граничними тарифами на оренду технічних засобів мовлення, встановили ціну послуг зв’язку з розповсюдження телепрограм замовника за допомогою “ТВ твердотільних передавачів” у м. Одесі в розмірі 9,92 грн. за годину з урахуванням ПДВ (8,27 грн. без ПДВ);

- пунктом 7.1 встановлено строк дії Договору до 31.12.2004;

- відповідно до пункту 7.2 строк дії Договору продовжується на наступний рік, якщо одна з сторін за 30 днів до закінчення цього строку не звернеться з письмовою пропозицією про його розірвання;

- позивач просить суд з 01.01.2007 змінити визначену додатками № 1а, 1б до Договору оплату послуг ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” (ціну Договору) шляхом застосування до цієї плати коефіцієнта 1,28 та встановити її в розмірі 10,59 грн. за годину (без ПДВ) у м. Одесі та 2,83 грн. за годину (без ПДВ) в м. Ізмаїл у зв’язку з істотною зміною обставин, якими керувалися сторони під час укладання Договору;

- істотною зміною обставин позивач вважає коригування (підвищення) з урахуванням вказаного коефіцієнта тарифів на телекомунікаційні послуги, що надаються Концерном РРТ, до складу якого входить ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр”;

- зі змісту рішення Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 25.01.2007 № 599, на яке позивач посилається як на підтвердження своєї правової позиції в даному спорі, вбачається, що названа Національна комісія погодилася з обґрунтованістю застосування Концерном РРТ коефіцієнта підвищення 1,28 для корегування тарифів на телекомунікаційні послуги (з трансляції телерадіопрограм з використанням технічних засобів випромінювання в ефір) і при цьому зобов’язала надати на розгляд Методику розрахунку економічно обґрунтованих тарифів на телекомунікаційні послуги.

Причиною виникнення спору стало питання про наявність підстав для зміни встановленої Договором ціни послуг зв’язку з розповсюдження телепрограм замовника шляхом її збільшення в 1,28 раза.

Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 66 Закону України “Про телекомунікації” визначено, що:

тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно, за винятком випадків, передбачених у частині другій цієї статті;

державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів підлягають: тарифи на загальнодоступні послуги; тарифи на надання в користування каналів електрозв’язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг.

Отже, зі змісту частини другої статті 66 цього Закону вбачається, що тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги підлягають державному регулюванню, тобто регулюванню спеціально уповноваженим органом державної влади.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України “Про телекомунікації”, що набрала чинності в 2004 році, органом регулювання у сфері телекомунікацій є Національна комісія з питань регулювання зв’язку (НКРЗ), яка утворюється відповідно до законодавства України.

НКРЗ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, який підконтрольний Президенту України; НКРЗ діє на підставі Положення про Національну комісію з питань регулювання зв’язку, розробленого відповідно до законодавства і затвердженого Президентом України (частини друга та третя названої статті).

Пунктом 7 частини першої статтею 18 цього Закону передбачено повноваження НКРЗ здійснювати відповідно до закону тарифне регулювання у сфері телекомунікацій та встановлювати порядок взаєморозрахунків між операторами телекомунікацій.

Таким чином, з 2004 року НКРЗ є спеціально уповноваженим органом державної влади, до компетенції якого належить питання прийняття актів щодо тарифного регулювання у сфері телекомунікацій.

Разом з тим статтею 27 Закону України “Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення” (в редакції цього закону, яка втратила чинність 12.04.2005), було встановлено, що Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення визначає максимально граничні тарифи на оренду технічних засобів мовлення.

Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення в межах наданих їй владних повноважень та на підставі, зокрема, припису статті 27 Закону України “Про Національну раду України з питань телебачення радіомовлення” було прийнято рішення від 03.12.2003 № 1522 “Про визначення Максимально граничних тарифів на оренду технічних засобів мовлення”.

Зазначене рішення на даний час є чинним і може бути скасовано або змінено лише відповідним актом уповноваженого органу державної влади.

З огляду на викладене місцевий та апеляційний господарські суди вірно, хоча й з інших підстав, зазначили про те, що рішення НРКЗ від 25.01.2007 № 599 за своїм змістом не може вважатися таким, що встановлює тарифне регулювання у сфері телекомунікацій та порядок взаєморозрахунків між операторами телекомунікацій.

Відтак попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про зміну ціни Договору шляхом встановленням оплати послуг ДП “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” у розмірі, що перевищує Максимально граничні тарифи на оренду технічних засобів мовлення.

За наведених обставин доводи касаційної скарги не спростовують висновків господарських судів, а тому оскаржувані судові акти є законними і обґрунтованими і визначених законом підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 – 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 зі справи № 20/368 залишити без змін, а касаційну скаргу державного підприємства “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя            І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов