ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 р.

№ 33/180-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

суддів:

Добролюбової Т.В.

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Правда"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.12.07

у справі

№ 33/180-07

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Правда" (надалі –товариство)

до

Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Божедарівський елеватор"

про

стягнення насіння кукурудзи в кількості 298,085 метр. тонн

В судовому засіданні 10.04.08 оголошена перерва до 24.04.08.

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Годованець Є.О. –за дов. від 06.06.07;

від відповідача: Ревединський О.Г. –за дов. від 08.04.08.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Правда" у червні 2007 року заявлений позов про стягнення з Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Божедарівський елеватор" некласну кукурудзу з визначеною якістю за середньодобовим зразком в кількості 298,085 метричних тонн на суму 299 000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що упродовж листопада –грудня 2004 року, на підставі складських квитанцій, передав відповідачеві для зберігання, сушіння та очищення насіння кукурудзи та сплатив за це 88 464,12 грн, проте, відповідач вказану продукцію

доповідач: Добролюбова Т.В.

не повернув, відповіді на претензію про повернення зерна не надав. Товариство зауважувало на тому, що наявність між сторонами зобов‘язальних правовідносин зі зберігання насіння встановлений апеляційним судом у іншій справі (№13/329(5/17)-06), а факт відмови відповідача повернути вказану продукцію установлений при розгляді справи №9/287. На думку позивача, ці обставини в силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доведення. Товариство також посилалось на приписи статей 525, 526, 957, 961 Цивільного кодексу України, статті 193, 294 Господарського кодексу України, статей 32, 35 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.07, ухваленим суддею Рудовська І.А., позовні вимоги задоволено. Місцевий суд дійшов висновку про обов’язок відповідача повернути позивачеві насіння кукурудзи в кількості 298,085 метричних тонн. При цьому, суд виходив з преюдиціальності фактів установлених судом апеляційної інстанції у справі №13/329(5/17)-06 щодо існування між сторонами зобов‘язань зі зберігання насіння кукурудзи на підставі складських квитанцій. Рішення суду обґрунтоване приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, пунктів 10, 24 статті 1, статті 24, пункту 2 статті 27 ,статей 32, 35 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні», пунктів 1.7, 1.19 Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України від 27.06.03 №198.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Тищик І.В. –головуючого, Сизько І.А., Прокопенко А.Є., постановою від 26.12.07, перевірене рішення суду першої інстанції скасував. В задоволенні позовних вимог відмовив. Вмотивовуючи постанову суд також виходив з фактів встановлених у справах №13/329(5/17)-06 та №9/287-06. При цьому, дійшов висновку, що залишок кукурудзи на зберіганні у відповідача становить 184, 848 тонн. Апеляційна інстанція зазначала, що відповідач листом від 05.07.05 №194 просив позивача розпорядитися належним йому зерном, а у разі неприйняття відповідних заходів попередив про його реалізацію. Суд установив, що позивач заходів для отримання зерна не вжив, відповіді на лист не надав, тому відповідач правомірно реалізував зерно. Постанова обґрунтована приписами статей 26, 27, 31 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні».

Товариство з обмеженою відповідальністю "Правда" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі скасувати, як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, а рішення у справі залишити без змін. Скаржник обґрунтовуючи свої вимоги, наголошує на порушенні апеляційним судом приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд ухвалив рішення на підставі додаткових доказів, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Скаржник зауважує і на тому, що постанова суду прийнята не тим суддею, який входив до складу колегії суддів, що є безумовною підставою для її скасування. Заявник вважає, що судом не в повному обсязі досліджені докази у справі, а саме складські квитанції за якими він не отримав зерно та безпідставно не застосовано приписи статей 35, 46 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», Наказу від 27.06.03№198 Міністерства аграрної політики України «Про затвердження Положень про обіг складських документів». Окрім цього, скаржник вказує на відсутність у справі доказів відправки відповідачем листа від 05.07.05 №194 та наголошує на його неотриманні.

Від Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Божедарівський елеватор" відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. і пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом спору у даній справі є матеріально правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Правда" про стягнення з Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Божедарівський елеватор" некласну кукурудзу з визначеною якістю за середньодобовим зразком в кількості 298,085 метричних тонн на суму 299 000,00 грн. Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов висновку про закінчення строку зберігання частини зерна та правомірність його реалізації відповідачем, тому визнав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог. Однак, такий висновок визнається колегією суддів непереконливим. Підстави виникнення цивільних прав та обов’язків визначені статтею статті 11 Цивільного кодексу України, за змістом якої вони виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" зберігання зерна –це комплекс заходів, що включають приймання, доробку, зберігання і відвантаження зерна. Пунктом 24 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" унормовано, що складські документи на зерно –це товаророзпорядчі документи, котрі видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов’язання зернового складу повернути його володільцеві цього документа. Відповідно до приписів частини 3 статті 957 Цивільного кодексу України письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчено складськими документами. Судами попередніх інстанцій установлено, що між сторонами існують зобов’язання зі складського зберігання зерна кукурудзи урожаю 2004 року за складськими квитанціями. При цьому, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції установив, що упродовж листопада –грудня 2004 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Правда" передало Сільськогосподарському відкритому акціонерному товариству "Божедарівський елеватор" для зберігання, сушіння та очищення зерно кукурудзи загальною заліковою вагою 298,085 тонн, що підтверджується наступними складськими квитанціями: №1140, №1123, №1154, №1199, №1238, №1225, №1246, №1276, №1281, №1393, №1401. Місцевий господарський суд, посилаючись на факти, встановлені при розгляді справи №13/329(5/17)-06, дійшов висновку про наявність між сторонами відносин зобов'язального характеру у зв’язку з прийняттям відповідачем зерна на зберігання. При цьому, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що за договором зберігання сторона має право вимоги саме повернення в натурі, переданого на зберігання. Однак, вказані обставини апеляційним судом при прийнятті оскаржуваної постанови не спростовані. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на документах, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Згідно з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Однак, апеляційний суд приймаючи до уваги надані позивачем при здійсненні апеляційного провадження додаткові докази, зокрема, лист №194 від 05.07.05 та квитанції складського зберігання за №№1175, 1422, 1425, 1448, 1484 не з’ясував причин не подання цих документів відповідачем до суду першої інстанції. Водночас, приймаючи до уваги ці квитанції суд апеляційної інстанції обмежився перерахуванням їх номерів та строків зберігання зерна у новонаданих квитанціях, при цьому, не врахував, що підставою позову вказані квитанції не були. Разом з цим, суд апеляційної інстанції вказуючи на наявність у позивача права на звернення з вимогою про повернення коштів, отриманих від реалізації зерна, не врахував тих обставин, що Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.07 у справі №13/329(5/17)-06 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Правда" у задоволенні вимог про повернення коштів. Водночас, як вбачається з матеріалів справи не можна спростувати доводи скаржника про порушення норм процесуального права апеляційним судом. Зокрема, позивач стверджує, що склад апеляційного суду, який розпочав розгляд справи 12.11.07, рішення не прийняв, а відклав розгляд, спершу, на 12.12.07 через необхідність витребування документів. У судовому засіданні 12.12.07 новий склад суду не починав розгляд справи спочатку, а продовжив судове засідання. Вже у новому складі справа знов відкладалася на 26.12.07 і вже цього дня прийнята постанова у складі колегії суддів: Тищик І.В., Сизько І.А., Прокопенко А.Є. Так, ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.10.07 у складі колегії суддів: Тищик І.В. –головуючого, Чохи Л.В., Крутовського В.І., апеляційна скарга прийнята до провадження та призначено до розгляду на 21.11.07. Розпорядженням Заступника голови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.11.07 дану справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Тищик І.В., Сизько І.А., Чохи Л.В. Розпорядженням В.о. голови судової палати апеляційного суду від 10.12.07 дану справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Тищик І.В., Сизько І.А., Прокопенко А.Є. У разі зміни складу суддів, суд розпочинає розгляд справи спочатку. Проте, протокол судового засідання від 12.12.07 (155 арк. справи), в якому вказано про оголошення перерви до 26.12.07, містить взаємовиключні посилання, а саме: "Головуючий оголосив судове засідання продовженим" та "Головуючий роз’яснив сторонам їх процесуальні права і обов’язки, зокрема, право заявляти відвід". Наведені обставини унеможливлюють висновок про те, що постанова апеляційної інстанції підписана суддями, які розглянули спір. Наведене порушення процесуального законодавства є безумовною підставою для скасування постанови апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд до апеляційного суду за приписами пункту 3 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Переглянута постанова цим вимогам повністю не відповідає. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.12.07 у справі №33/180-07 скасувати.

Матеріали справи скерувати до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для нового розгляду.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Правда" задовольнити частково.

Головуючий, суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець