ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2008

Справа №2-15/3173-2008

За позовом Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» (95000, АР Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова/пр. Совнаркомовський, 52/1, ідентифікаційний код 00153117)

До відповідача Закритого акціонерного товариства «Теодосія» (98100, АР Крим, м. Феодосія, пров. Корабельний, 29, ідентифікаційний код 30689644)

Про стягнення 10703,03 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Білялов М.Р., довіреність № 11/61 від 27.08.2007 р., у справі

Від відповідача – не з’явився

Обставини справи: Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» звернулося до Господарського суду АР Крим із позовом до Закритого акціонерного товариства «Теодосія» про стягнення заборгованості за договором № 17-ТГ-2006 від 09.01.2008 р. в розмірі 10703,03 грн., в тому числі 9825,17 грн. основного боргу, 377,68 грн. пені, 441,03 інфляційних втрат, 59,15 грн. 3% річних, а також судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань за договором № 17-ТГ-2006 про надання послуг по транспортуванню природного газу від 09.01.2006 р. щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги у період з жовтня 2006 р. по грудень 2006 р., в результаті чого за ним склалася заборгованість у розмірі 9825,17 грн., що стало приводом для звернення Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку та нарахування штрафних санкцій.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, просить суд застосувати до спірних правовідносин наслідки сливу строку позовної давності.

У судовому засіданні 09.06.2008 р. представником позивача була надана заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою позивач змінив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9825,17 грн. за період з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р., 377,68 грн. пені, 441,03 інфляційних втрат, 59,15 грн. 3% річних.

Суд вважає за можливе вказану заяву задовольнити, прийняти зміну позовних вимог, оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

У письмових поясненнях відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з відповідним позовом до суду. Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%.

Розгляд справи відкладався в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні оголошувалася перерва. Після закінчення перерви слухання справи було продовжено.

Строк розгляду справи був продовжений за згодою сторін відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази, суд

ВСТАНОВИВ :

09.01.2006 р. між Державним акціонерним товариством «Чорноморнафтогаз» (позивач) та Закритим акціонерним товариством «Теодосія» (відповідач) був укладений договір № 17-ТГ-2006 про надання послуг по транспортуванню природного газу. (а.с. 18-19) з наступними додатковими угодами.

Згідно з пунктом 1.1 вказаного Договору його предметом є надання послуг по транспортуванню в 2006 році природного газу по газотранспортній системі ДАТ «Чорноморнафтогаз» через газотранспортні мережі ДК «Укр.трансгаз» до газорозподільної станції та передача його до газових мереж ЗАТ «Теодосія».

ДАТ «Чорноморнафтогаз» в 2006 році по своїй газотранспортній системі через газотранспортну систему ДК «Укртрансгаз» в газові мережі ЗАТ «Теодосія», а ЗАТ «Теодосія» приймає природний газ та сплачує за надані послуги по транспортуванню природного газу населенню та бюджетним організаціям.

Згідно з пунктом 1.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 29.12.2006 р. ДАТ «Чорноморнафтогаз» в 2007 році транспортує по своїй газотранспортній системі в газові мережі ЗАТ «Теодосія», а ЗАТ «Теодосія» приймає та оплачує послуги по транспортуванню природного газу у відповідності з пунктом 2.2.1 та розділом 6 дійсного Договору.

Згідно з пунктом 6.1 Договору ЗАТ «Теодосія» оплачує ДАТ «Чорноморнафтогаз» вартість послуг по транспортуванню газу споживачів, передбачених в пункті 1.1 у сумі 1,50 грн. за одну тисячу метрів кубічних без ПДВ, крім того ПДВ -0,30 грн., всього з ПДВ – 1,80 грн. за одну тис. м. куб.

Оплата здійснюється шляхом перерахування всієї щомісячної суми на розрахунковий рахунок ДАТ «Чорноморнафтогаз» до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Строк дії вказаного договору встановлений пунктом 8.1 Договору та в редакції Додаткової угоди № 1 становить з моменту підписання до 31.12.2007 р., умови договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами з 01.01.2006 р.

На виконання вимог вказаного Договору позивачем були надані послуги з транспортування газу на загальну суму 10121,59 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи підписані обома сторонами акти передачі-приймання природного газу:

Акт за жовтень 2007 р. від 31.10.2007 р. на суму 371,18 грн. (а.с. 11)

Акт за жовтень 2007 р. від 31.10.2007 р. на суму 1243,27 грн. (а.с. 12)

Акт за листопад від 30.11.2007 р. на суму 2744,64 грн. (а.с. 15)

Акт за листопад від 30.11.2007 р. на суму 1754,66 грн. (а.с. 16)

Акт за грудень від 31.12.2007 р. на суму 3117,87 грн. (а.с. 13)

Акт за грудень від 31.12.2007 р. на суму 889,97грн. (а.с. 14)

Вказані послуги були прийняті відповідачем без зауважень, про що свідчать підписані акти без будь-яких заперечень.

Проте, відповідачем не була сплачена вартість наданих послуг в обумовлений Договором термін та в повному обсязі, чим самим порушені зобов’язання за договором, що і стало приводом для звернення Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» з позовом до суду про стягнення заборгованості у розмірі 9825,17 грн. в примусовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідач відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не представив доказів оплати заборгованості за договором у розмірі 9825,17 грн.

За такими обставинами, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті 9825,17 грн. заборгованості за надані позивачем послуги, через що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вказаної заборгованості підлягають задоволенню.

Суд вважає помилковим твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на наступне.

Дійсно, укладений між Державним акціонерним товариством «Чорноморнафтогаз» та Закритим акціонерним товариством «Теодосія» договір № 17-ТГ-2006 про надання послуг по транспортуванню природного газу за своєю правовою природою є договором перевезення.

Так, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 5 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов’язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата вартості наданих послуг за жовтень 2007 р. повинна була бути здійснена не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо стягнення вартості послуг за жовтень 2007 р. повинен обчислюватися з 11.11.2007 р., тобто на наступний день після спливу строку виконання зобов’язання, та становить до 11.05.2008 р.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості за період з жовтня 2007 р. по грудень 2007 р. у розмірі 9825,17 грн. 11.03.2008 р. (про що свідчить штамп поштового відділення на конверті про відправлення позовної заяви до суду), тобто в межах встановленого строку позовної давності.

Таким чином, твердження відповідача про пропуск строку позовної давності позивачем є безпідставними.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у зв’язку з невиконанням відповідачем своїх зобов’язань у розмірі 441,03 грн., 3% річних у розмірі 59,15 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період з листопада 2007 р. по лютий 2008 р становить 441,03 грн., визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Так, відповідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з Закритого акціонерного товариства «Теодосія» за період з 11.11.2007 р. по 29.02.2008 р. становить 59,15 грн., визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у розмірі 377,68 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 6.6 Договору сторони передбачили відповідальність ЗАТ «Теодосія» за несвоєчасну оплату наданих послуг у вигляді пені у розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Таким чином, сума пені у розмірі 377,68 грн. підтверджується матеріалами справи, є обгрунтованою, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Щодо клопотання відповідча про зменшення розміру пені на 90% суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Таким чином, зменшення розміру штрафних санкцій - це право суду, яке може бути реалізоване ним на власний розсуд з урахуванням фактичних обставин справи у виняткових випадках.

В даному випадку суду не доведено достатніх обґрунтованих підстав або винятковості обставин, які б служили підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Теодосія» (98100, АР Крим, м. Феодосія, пров. Корабельний, 29, ідентифікаційний код 30689644) на користь Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» (95000, АР Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова/пр. Совнаркомовський, 52/1, ідентифікаційний код 00153117, р/р 0204 Кримське ЦВ Промінвестбанк МФО 324430) 9825,17 грн. заборгованості, 441,03 грн. інфляційних втрат, 59,15 грн. 3% річних, 377,68 грн. пені, 107,03 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набуття судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.