ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№ 7/679

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.

Воліка І.М.

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Державного підприємства "Луганськвугілля"

на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2007 р.

у справі № 7/679

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька"

до

Державного підприємства "Луганськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахти "Фащівська"

про

стягнення 1 189 549 грн. 32 коп.

за участю представників:

позивача: Антонець Л.С.;

відповідача: не з’явилися;

встановив:

Рішенням господарського суду Луганської області (суддя Калашник Т.Л.) від 16 листопада 2007 року у справі № 7/679 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг у сумі 17056 грн., інфляційні нарахування у сумі 1066 грн., 3% річних у сумі 515 грн. 89 коп., пеню у сумі 6276 грн. 61 коп.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2007 року (Єжова С.С., Бойченко К.І., Журавльова Л.І.) рішення місцевого господарського суду - скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача борг у сумі 677736 грн. 97 коп., інфляційні нарахування у сумі 42155 грн. 23 коп., 3% річних у сумі 35670 грн. 16 коп., пеню у сумі 124025 грн. 87 коп.

Державне підприємство "Луганськвугілля" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, оскільки судом при винесенні оскаржуваного судового акту порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що між сторонами укладений договір № 62 від 9 червня 2005 року про надання послуг.

За умовами даного договору Замовник-відповідач у справі, зобов'язується своїми силами та засобами доставити вугілля на збагачення Виконавцю-позивачу у справі, оплатити вартість послуг Виконавця по збагаченню вугілля, а Виконавець зобов'язується збагачувати вугілля Замовника на умовах давальницької вугільної сировини з метою отримання продуктів збагачення з наступною передачею їх замовнику.

Пунктом 5.1 договору сторони встановили, що Замовник сплачує Виконавцю вартість послуг по збагаченню вугілля шляхом перерахування грошових коштів протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунку Замовником.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, які необхідні для виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Розділом 6 даного договору сторони встановили відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по договору у вигляді пені в розмірі 0,1 % від простроченої суми платежу за кожний день прострочення платежу.

Судами встановлено, що відповідачем частково оплачені виконані позивачем роботи, що свідчить про прийняття відповідачем заходів по виконанню зобов'язання по оплаті послуг позивача відповідно до умов договору.

Стаття 33 ГПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В підтвердження своїх вимог позивач надав акти здачі-приймання робіт. Ці акти підписані обома сторонами, а підписи скріплені печаткою обох підприємств.

Крім того, надані копії рахунків фактур та акт звіряння взаємних розрахунків, який зі сторони відповідача підписаний головним бухгалтером підприємства відповідача і цей підпис скріплений печаткою підприємства відповідача. Даний акт підтверджує факт отримання відповідачем рахунків позивача.

Матеріали справи свідчать про те, що господарським судом в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм законодавства при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2007 року у справі № 7/679 залишити без змін, а касаційну скаргу Державного підприємства "Луганськвугілля" –без задоволення.

Головуючий суддя                                                             О. Кот

судді:                                                             І. Волік

С. Шевчук