ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 25/78

27.05.08

За позовом

до

про

Відкритого акціонерного товариства «Київський дослідно-експериментальний механічний завод»

Відкритого акціонерного товариства «Спеціалізоване автотранспортне підприємство 0904»

стягнення збитків.

Суддя Морозов С.М.

Секретар судового засідання Денисенко А.В.

Представники:

від позивача: Гугін А.Г. (довіреність від 26.11.2007р.)

від відповідача: Пархоменко О.І. (довіреність №33 від 07.03.2008р.)

В судовому засіданні 27 травня 2008 року за згоди представника позивача було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство «Київський дослідно-експериментальний механічний завод»(далі за текстом – позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Спеціалізоване автотранспортне підприємство 0904»(далі за текстом –відповідач) збитків у розмірі 64 599,23 грн., завданих внаслідок пошкодження газопроводу позивача джерелом підвищеної небезпеки, належним відповідачу, а саме н/причіпом (реєстраційний номер 0551 КІ) до тягача ЛІАЗ (реєстраційний номер 0481 КІА).

Позовні вимоги мотивовані наступним:

- в результаті аварії, яка сталась з вини відповідача, відбувся витік газу на загальну суму 6 065,63 грн., про що представниками ВАТ «Київгаз», ВАТ «Завод «Керамік»(на території якого проходить газопровід) та позивача було складено Акт від 12.11.2007р.;

- ліквідація завданих пошкоджень та відновлювальні роботи на газопроводі, які здійснювались позивачем за власні кошти, завдали позивачу матеріальних збитків у сумі 54 523,60 грн.;

- відповідно до вимог ст. ст. 22, 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України відповідач зобов’язаний відшкодувати позивачу витрати, понесені останнім у зв’язку з усуненням наслідків аварії, яка сталась з вини відповідача, але численні звернення позивача про відшкодування відповідачем завданих збитків в добровільному порядку були залишені без реагування.

Відповідач у відзиві на позов та додаткових поясненнях по суті спору заперечував проти позовних вимог, зазначаючи про їх необґрунтованість та непідтвердженість належними доказами. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- 12.11.2007р. водієм ВАТ «Спеціалізоване автотранспортне підприємство 0904»Біленко А.В. під час руху на території ВАТ «Завод «Керамік»було пошкоджено повітряний газопровід, проте вина в діях водія відсутня, оскільки представник позивача, який супроводжував автомобіль відповідача запевнив, що на шляху, яким рухався останній, обмежень для проїзду немає;

- перед проїздом, де розташований газопровід, був відсутній знак, на якому б було зазначено допустиму висоту транспортного засобу, якому дозволено проїзд, хоча згідно з вимогами Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р. (з подальшими змінами та доповненнями) у разі, якщо висота обмежена, повинен бути розташований знак 3.18 «Рух транспортних засобів, висота яких перевищує … м, заборонено». Тобто, на місці, де розташований такий знак, забороняється рух транспортних засобів, габаритна висота яких (з вантажем чи без нього) більша тої, яка зазначена на знакові;

- місце проїзду було не освітлено, тоді як аварія сталась близько 19-00 год., тобто, в темний час доби (вечірні сутінки);

- Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві було винесено постанову від 17.11.2007р. про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 194 Кримінального кодексу України.

Дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2007р. на території ВАТ «Завод «Керамік»водієм ВАТ «Спеціалізоване автотранспортне підприємство 0904»було пошкоджено газопровід, належний ВАТ «Київський дослідно-експериментальний механічний завод».

На місце події було викликано співробітників філії аварійно-відновлювальних робіт ВАТ «Київгаз»та складено Акт від 12.11.2007р. за підписом представників ВАТ «Київгаз», позивача та ВАТ «Завод «Керамік», в якому зазначено, що в результаті виїзду автомобіля, належного відповідачу, було пошкоджено газопровід (розрив труби з газом) та викликано аварійну службу ВАТ «Київгаз»(копія Акту наявна в матеріалах справи).

15.11.2007р. між позивачем та ТОВ «Фенікс Транс»було укладено договір №175/11 (далі за текстом –Договір підряду).

Згідно з умовами вказаного Договору (п.1.1 розділу 1) ТОВ «Фенікс Транс»(Підрядник) прийняло на себе зобов’язання виконати роботи по перекладці газопроводу по вул. Фрунзе, 40 у м. Києві (далі за текстом –Об’єкт), а позивач (Замовник) зобов’язався прийняти виконану Підрядником роботу згідно Акту (форми КБ-3, КБ-2В) і оплатити її.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що внаслідок аварії, яка сталась з вини водія відповідача, позивачу були завдані матеріальні збитки у вигляді витрат, понесених ним на відновлювальні роботи з метою усунення наслідків вищевказаної аварії, загальний розмір яких становить 64 599,23 грн. (з них: 6 065,63 грн. –ліквідація витоку газу ВАТ «Київгаз»та 58 533,60 грн. - витрати на перекладання газопроводу за Договором №175/11 від 15.11.2007р. з ТОВ «Фенікс Транс»).

Окрім того, позивач зазначає, що аварія сталась саме з вини водія відповідача Біленко А.В., оскільки на території ВАТ «Завод «Керамік»були розміщені відповідні обмежувальні знаки щодо руху транспортних засобів, але вони були залишені водієм поза увагою.

Посилаючись на приписи ст. ст. 22, 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України та стверджуючи про причинно-наслідковий зв'язок між діями співробітника відповідача, їх наслідками та понесеними збитками, позивач просить суд позов задовольнити.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, наведені в ст. 1192 Цивільного кодексу України, в якій, зокрема, передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених норм права випливає, що передумовою застосування відповідальності до особи є наявність (доведеність) вини останньої в завданих збитках, шкоді.

Факт пошкодження водієм Біленко А.В. газопроводу відповідачем не заперечується, проте, щодо наявності вини в діях водія, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Позивачем до матеріалів справи було надано Акт від 12.11.2007р., складений співробітниками ВАТ «Київгаз», позивача та ВАТ «Завод «Керамік», в якому зазначено, що в результаті виїзду автомобіля, належного відповідачу, було пошкоджено газопровід (розрив труби з газом) та викликано аварійну службу ВАТ «Київгаз».

Посилання позивача на той факт, що ТОВ «Фенікс Транс»було виконано роботи по перекладці газопроводу саме на пошкодженій водієм відповідача ділянці судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в Договорі №175/11 від 15.11.2007р., укладеним між позивачем та ТОВ «Фенікс Транс», чітко зазначено, що товариство на замовлення позивача зобов’язується виконати роботи по перекладці газопроводу по вул. Фрунзе, 40 у м. Києві.

Натомість, ані в Акті від 12.11.2007р., ані в будь якому іншому документі не зазначено, на якій саме ділянці території ВАТ «Завод «Керамік», де простягався газопровід, водієм відповідача було завдано пошкоджень газопроводу, хоча територія ВАТ «Завод «Керамік»розташована на проміжку з вул. Костянтинівської, 71 до вул. Фрунзе, 40/42 у м. Києві.

Таким чином, в даному випадку, виходячи з тексту Договору підряду, дійсно мова йде про виконання підрядних робіт по перекладці газопроводу, але належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дані роботи проведені саме на усунення пошкоджень, завданих водієм відповідача, позивач суду не надав.

Відповідач у відзиві на позов зазначав про те, що територія, по якій рухався автомобіль, була не освітлена, хоча на той час було близько 19-00 год., тобто, в темний час доби (вечірні сутінки).

На підтвердження факту належного освітлення території ВАТ «Завод «Керамік»позивачем були надані фотознімки, але вони не можуть бути належними доказами в розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не дають можливості з’ясувати ані того, коли було проведено дану фотозйомку (до чи після аварії), ані того, чи були розміщені на території ВАТ «Завод «Керамік»освітлювачі (прожектори), відображені на знімках, наданих позивачем, на момент здійснення аварії.

До того ж, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно з Актом від 12.11.2007р., окрім співробітників аварійної служби, позивач також викликав співробітників Державної автоінспекції, проте доказів на підтвердження оформлення (складення) останніми протоколу про порушення водієм відповідача правил дорожнього руху або доказів порушення відносно нього справи про адміністративне правопорушення та притягнення до відповідальності згідно з діючим законодавством позивач суду не надав. Натомість, в матеріалах справи наявна копія постанови Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17.11.2007р. про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 194 Кримінального кодексу України.

Також, з наявних у справі доказів не можливо дійти однозначного висновку про те, чи є позивач власником газопроводу, який простягається на території ВАТ «Завод «Керамік». На підтвердження того, що газопровід належить саме позивачу, останнім надано суду Акт розмежування балансової належності газових мереж (ГРП) і експлуатаційної відповідальності сторін, але в даному Акті мова йде про споживачів газу, а не власників газопроводу. Законодавчо розрізняються за своїм змістом такі поняття як «власник»та «споживач». При цьому споживачами газу зазначено двох осіб: ВАТ «Київський дослідно-експериментальний механічний завод»та ЗАТ «Пивзавод на Подолі». Будь-яких адрес (місце розташування) газопроводу в Акті не зазначено. Належних та допустимих доказів погодження позивачем з керівництвом ВАТ «Завод «Керамік»щодо прокладання на території останнього газопроводу також не надано.

Відносно посилання позивача на те, що на території ВАТ «Завод «Керамік»було розміщено відповідні обмежувальні (попереджувальні) знаки щодо руху транспортних засобів, про що свідчить схема проїзду вантажного автомобільного транспорту по території заводу від 03.01.2007р., затверджена Головою Правління ВАТ «Завод «Керамік», суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 були затверджені Правила дорожнього руху (далі за текстом –Правила) (з подальшими змінами та доповненнями), які відповідно до Закону України «Про дорожній рух»встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п.1.5 Правил, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У відповідності до п.1.9 Правил, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В п. 8.12 Правил передбачено, що забороняється самовільно встановлювати, знімати, пошкоджувати чи закривати дорожні знаки, технічні засоби організації дорожнього руху (втручатись у їх роботу), розташовувати плакати, афіші, рекламні носії та встановлювати пристрої, які можуть бути прийняті за знаки та інші пристрої регулювання дорожнього руху або можуть погіршити їх видимість чи ефективність, осліпити учасників дорожнього руху, відволікти їхню увагу і поставити під загрозу безпеку дорожнього руху.

Відповідно до п. 12.2 Правил, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Згідно з п. 32.1 Правил, з органами Державтоінспекції узгоджуються питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

В п. 33 Правил наведено перелік дорожніх знаків, різновидом яких є заборонні знаки, до яких, зокрема, відносять знак 3.18 –«Рух транспортних засобів, висота яких перевищує ... м, заборонено», при наявності якого забороняється рух транспортних засобів, габаритна висота яких (з вантажем чи без нього) більша зазначеної на знакові.

У разі заборони руху на ділянках доріг, позначених знаками 3.17 - 3.19, об'їзд слід здійснювати за іншим маршрутом. Дія знаку 3.18 поширюється на те місце, перед яким встановлений цей знак.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997р. №341 було затверджено Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ (далі за текстом –Положення) (з подальшими змінами та доповненнями).

Згідно з п.1 Положення, Державна автомобільна інспекція (Державтоінспекція) є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

Основними завданнями Державтоінспекції є: реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища від шкідливого впливу автомототранспортних засобів (далі - транспортних засобів); удосконалення регулювання дорожнього руху з метою забезпечення його безпеки та підвищення ефективності використання транспортних засобів; виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх вчиненню (п.3 Положення).

В пп. 33 п.4 Положення визначено, що Державтоінспекція відповідно до покладених на неї завдань погоджує подані в установленому порядку пропозиції стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проекти та схеми організації дорожнього руху, встановлення будь-яких світлових сигналів, дорожніх знаків, нанесення лінії дорожньої розмітки, розміщення огороджувальних пристроїв, зелених насаджень та зовнішнього освітлення доріг, облаштування, реконструкції, ремонту та ліквідації залізничних переїздів, розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торгівельних пунктів і інших споруд, маршрути руху пасажирського транспорту, розміщення посадочних майданчиків, зупинок таксі та інших транспортних засобів, маршрути організованого руху громадян і місця їх збору, порядок проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху.

З вищенаведених норм вбачається, що установка будь-яких дорожніх знаків (попереджувальних, наказових, інформаційно-вказівних, заборонних тощо) або засобів регулювання та організації дорожнього руху, розміщення плакатів, рекламних носіїв та обладнання (устаткування), які можуть бути прийняті за знаки (в тому числі на закритих територіях підприємств, організацій), дозволяється лише за умови погодження даного питання з Державтоінспекцією.

В матеріалах справи наявна довідка за підписом Начальника ВДАІ з обслуговування АТ Подільського району та АТІ при УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, з якої вбачається, що погодження на розташування забороняючих чи попереджуючих знаків на території ВАТ «Завод «Керамік»Державтоінспекція Подільського району (по місцю реєстрації) не надавала.

Таким чином, посилання позивача на той факт, що на території ВАТ «Завод «Керамік»розміщено відповідні обмежувальні (попереджувальні/заборонні) знаки щодо руху транспортних засобів, про що свідчить схема проїзду вантажного автомобільного транспорту по території заводу від 03.01.2007р., затверджена Головою Правління ВАТ «Завод «Керамік», яка розміщена на всіх в’їздах-виїздах Заводу «Керамік»поблизу пунктів охорони і доступна для всіх учасників дорожнього руху на території ВАТ «Завод «Керамік»не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки діючим законодавством України врегульоване питання щодо розміщення та реєстрації дорожніх знаків, а встановлення керівництвом підприємства на території останнього будь-яких знаків не звільняє підприємство (відповідальних осіб) від погодження питання про встановлення таких знаків із відповідним відділом Державтоінспекції.

Окрім того, лише сам факт розміщення схеми проїзду вантажного автомобільного транспорту на в’їздах-виїздах до території ВАТ «Завод «Керамік»не є належним доказом ознайомлення з нею всіх учасників дорожнього руху на території заводу (тобто водіїв транспортних засобів), оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту обов’язкового ознайомлення водіїв транспортних засобів з вищезгаданою схемою при в’їзді на територію підприємства.

В ст. 42 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов’язки.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов’язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з’ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів, участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів ані на підтвердження того, що пошкодження газопроводу і, як наслідок, завдання шкоди сталось з вини водія відповідача Біленко А.В., ані на підтвердження того, що витрати, про які зазначає позивач в позовній заяві, були понесені ним саме на усунення наслідків пошкодження, завданого водієм відповідача.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. До того ж, відповідно до положень господарського процесуального судочинства обов’язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

Обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, непідтвердженими належними доказами, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 42, 43, 32, 33, 49, 69, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

С.М. Морозов

Дата підписання повного тексту рішення 29.05.2008р.