ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 12/364"НМ"

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.

розглянула

касаційну скаргу

державного підприємства "Житомирське лісове господарство" (далі –Підприємство)

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду

від

10.06.08

у справі

№ 12/364"НМ"

господарського суду

Житомирської області

за позовом

військової прокуратури Житомирського гарнізону

(далі –Прокуратура)

в інтересах держави в особі

Міністерства оборони України (далі –Міністерство),

Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (далі –Частина)

до

Житомирського державного лісогосподарського підприємства /правонаступником якого є Підприємство/,

третя особа:

Міністерство оборони України в особі Івано-Франківського лісопромкомбінату в особі Шепетівського військового лісгоспу (далі –Лісгосп),

за участю:

прокуратури Житомирської області,

про

заборону ведення лісового господарства, використання лісового фонду на землях Міністерства та звільнення

2 173,00 га земель

В засіданнях взяли участь представники:

- Прокуратури:

Барілов Д.В. (за дов. № 8 від 12.06.08)

- у судовому засіданні 18.09.08;

- Міністерства:

Канарський С.В. (за дов. № 220/734/д від 19.03.08)

- у судовому засіданні 02.10.08;

- Частини:

Канарський С.В. (за дов. № 480 від 07.02.08)

- у судовому засіданні 02.10.08;

- Підприємства:

Кулик Т.Б. (за дов. № 1871 від 05.12.07)

- у судовому засіданні 18.09.08;

Барановський І.В. (за дов. б/н б/д)

- у судовому засіданні 18.09.08, 02.10.08;

- Лісгоспу:

Капелюх В.О. (за дов. № 06 від 02.01.08)

- у судовому засіданні 18.09.08, 02.10.08;

Бруцький Ю.В. (за дов. № 171 від 27.02.08)

- у судовому засіданні 18.09.08; 02.10.08.

Ухвалою від 29.07.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П. касаційна скарга Підприємства № 979 від 08.07.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 18.09.08.

У зв'язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 17.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 18.09.08, було створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Муравйов О.В.

З метою забезпечення явки у судове засідання представників сторін та Генеральної прокуратури України, ухвалою суду від 18.09.08 розгляд справи було відкладено на 02.10.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з значною завантаженістю судді Муравйова О.В. та виходом судді Ходаківської І.П. з відпустки розпорядженням від 26.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 02.10.08, створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., яка переглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судових засідань 18.09.08, 02.10.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.10.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 22.03.05 господарського суду Житомирської області (суддя Сікорська Н.А.) позов задоволено.

Підприємству заборонено використовувати лісовий фонд на землях площею 2 210 га, які належать Міністерству.

Підприємство зобов'язано звільнити землі лісового фонду Міністерства загальною площею 2 210 га, на яких на день винесення рішення знаходяться лісові квартали за №№ 9, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24, 33, 34, 35, 43, 44, 45, 46, 85, 83, 100, 114, 28, 39, 29, 32, 40, 41, 42, 19, 13, 18, закріплені за Тригірським лісництвом.

З Підприємства на користь державного бюджету України стягнуто

85,00 грн. державного мита, та на користь ДП "Судовий інформаційний центр" 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 10.06.08 Житомирського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Горшкової Н.Ф., суддів –Будішевської Л.О., Майора Г.І.) рішення від 22.03.05 господарського суду Житомирської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Підприємства –без задоволення.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що згідно державного акту на користування землею (виданого у 1978 році) спірна земельна ділянка була передана Частині в безстрокове та безоплатне користування для державних потреб.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 22.03.05 господарського суду Житомирської області та постанову від 10.06.08 Житомирського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 1, 19 Земельного кодексу України, ст. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, ст. 27 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що до розгляду у справі не було залучено осіб, права яких зачипаються оскарженим рішенням. Так, скаржник зазначає, що на спірних земельних ділянках розміщені житлові будинки та земельні ділянки, які були приватизовані працівниками Підприємства.

Крім того, Підприємство вказує, що на даний час триває розгляд справи про визнання недійсним державного акту, з посиланням на який судами було задоволено позовні вимоги.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Лісгосп щодо доводів, викладених у касаційній скарзі, заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Підприємства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, у 1978 році на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської обласної Ради народних депутатів Житомирській КЕЧ в/ч 29261 було видано державний акт на користування землею серії Б № 022537, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за № 9. При цьому, судами встановлено, що даним актом Житомирській КЕЧ в/ч 29261 відповідно до положень Ради народних комісарів Української РСР від 06.07.45 № 429/0037 "Про відновлення права Київському, Харківському, Львівському військовим округам на користування земельними ділянками, відведеними під аеродроми, полігони, стрільбища, табори і учбові поля до Вітчизняної війни" було передано в безстрокове і безоплатне користування 15 724,8 гектарів землі для державних потреб в межах згідно з планом.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на вказаній земельній ділянці дислокується Житомирський навчальний центр –загальновійськовий полігон –військова частина А 0339 (правонаступник військової частини 29261), а на території вказаної земельної ділянки знаходиться лісовий масив площею 4 588 га.

При винесенні рішень по суті спору попередні судові інстанції врахували, що згідно наказу Міністра оборони України № 22 від 21.01.97 "Про порядок ведення лісового господарства у лісах, наданих для потреб оборони" веденням лісового господарства на землях, наданих для потреб Міністерства оборони України, займаються спеціалізовані підприємства –військові лісгоспи та лісництва.

Разом з тим, судами встановлено, що Шепетівський військовий лісгосп (далі –Військовий лісгосп) є спеціалізованим державним лісогосподарським підприємством та здійснює ведення лісового господарства відповідно до зазначеного наказу на покритих лісом землях.

Крім того, на підставі наданих сторонами доказів у справі місцевим та апеляційним судами встановлено, що фактично із вказаної лісової площі

4 588 га на площі 2 415 веденням лісового господарства займається Військовий лісгосп, а на площі 2 210 га веденням лісового господарства, не маючи належним чином закріпленого (оформленого) права власності на вказану земельну ділянку і права постійного користування вказаною земельною ділянкою, займається Тригірське лісництво Житомирського держлісгоспу (Підприємства).

Під час вирішення спору попередніми судовими інстанціями Підприємство доводило порушення порядку передачи спірної земельної ділянки Частині, оскільки така дія, на думку Підприємства, була вчинена без попереднього відведення та вилучення такої ділянки у наявного землекористувача. Також, Підприємство доводить, що Частина спірну земельну ділянку за її цільовим призначенням не використовує.

Щодо підставності свого права користування спірною земельною ділянкою Підприємство посилається на рішення дев'ятої сесії ХХІІІ скликання Житомирської обласної ради від 19.08.99 "Про розподіл території підприємств об'єднання "Житомирліс" за лісовими розрядами", згідно якого усі спірні квартали визначені територією Тригірського лісництва.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що за змістом ч. 2 ст. 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги що відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України до базових принципів земельного законодавства відносяться принцип забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, а також принцип забезпечення гарантій прав на землю.

Статтею 30 Лісового кодексу України передбачено компетенцію обласних та районних рад у сфері лісових відносин, зокрема, щодо надання у постійне користування земельних лісових ділянок та припинення користування ними.

З урахуванням наведеного, Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вирішуючи даний спір попередні судові інстанції мали в порядку ст.ст. 27, 65 Господарського процесуального кодексу України визначитись щодо необхідності залучення до участі у справі відповідного органу місцевого самоврядування, оскільки висловлення ним своєї правової позиції у даному спорі може вплинути на правильність встановлення фактичних обставин справи.

Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що у відповідності зі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. При цьому необхідно мати на увазі, що у відповідності зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають правовій оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці

доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що всупереч наведеному, попередніми судовими інстанціями при вирішенні спору не було надано належної правової оцінки відхиленим доводам Підприємства про те, що на спірних земельних ділянках розміщені житлові будинки та земельні ділянки, які були приватизовані його працівниками.

Отже, з метою повного та об'єктивного розгляду даної справи суд мав з'ясувати коло осіб на права та інтереси яких може вплинути рішення у даній справі, та вирішити питання щодо можливості їх залучення до участі у даній справі.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на положення ст. 23 Лісового кодексу України, яка передбачає можливість обмеження прав лісокористувачів на користь інших заінтересованих осіб на підставі закону, договорів, заповіту або за рішенням суду, що, проте, не веде до позбавлення такого користувача права володіння та користування.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що місцевим та апеляційним судами при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в комплексі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір було розглянуто попередніми судовими інстанціями без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного підприємства "Житомирське лісове господарство" № 979 від 08.07.08 задовольнити частково.

Рішення від 22.03.05 господарського суду Житомирської області та постанову від 10.06.08 Житомирського апеляційного господарського суду у справі № 12/364"НМ" господарського суду Житомирської області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська