КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2008                                                                                           № 42/211

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

За участю представників:

від військової прокуратури Західного регіону України: Хруленко О.В. –старший прокурор відділу (посвідчення №658),

від позивача 1: Швець О.І. – представник за довіреністю,

від позивача 2: представник не з’явився,

від відповідача : Гудима Л.Я. – представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання першого заступника військової прокуратури Західного регіону України

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.06.2008

у справі № 42/211

за позовом                               Військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави вособі Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України „Львівський радіоремонтний завод”

до                                                   Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "СпецТехноЕкспорт"

про                                                   стягнення боргу в сумі 5250450,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2008 року Військовою прокуратурою Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства „Львівський радіоремонтний завод” заявлено позов про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії „Укрспецекспорт” Державного госпрозрахункового зовнішньо-торгівельного підприємства „СпецТехноЕкспорт” боргу за поставлену спеціальну продукцію згідно договору поставки №STE-3-423-д/кп-06 від 28.12.2006р. в сумі 5250450,80 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.06.2008 р. у справі №42/211 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник військового прокурора Західного регіону України звернувся з апеляційним поданням, в якому просить рішення від 24.06.2008р. скасувати, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування вимог апеляційного подання перший заступник військового прокурора Західного регіону України посилається, зокрема, на те, що на день прийняття рішення відповідач не виконав умов Договору поставки №STE-3-423-Д/КП-06 від 28.12.2006р. та додаткових умов до нього на поставку спеціальної продукції Міністерства оборони України, а саме – протягом 90 банківських днів не здійснив оплату отриманої по накладній №8 від 22.01.2008р. спеціальної продукції в розмірі 5250450,80 грн. (з врахуванням ПДВ).

Відповідачем надано відзив на апеляційне подання, в якому він зазначає, що даний спір вже врегульовано шляхом перерахування позивачу2 спірних коштів.

Позивачем 2 не використав наданого законом права на участь свого представника у судове засідання. Матеріали справи містять докази про належне повідомлення позивача 2 про порушення апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.

Розглянувши доводи апеляційного подання та відзиву, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Військової прокуратури Західного регіону України та представників позивача1 та відповідача, колегія встановила наступне.

28.12.2006 року між позивачем 2 та відповідачем було укладено договір поставки №STE-3-423-Д/КП-06, за яким позивач 2 зобов’язався передати відповідачу продукцію в асортименті, кількості та за цінами, вказаних в специфікації (Додаток №1), що є невід”ємною частиною даного договору, а останній – прийняти та протягом 45 днів після набуття чинності договору здійснити попередню оплату в розмірі 700000 грн., оплату остаточної вартості за кожну партію відправленої продукції здійснити протягом 90 банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

За приписами ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1. Договору продукція має бути поставлена протягом 360 днів з дня вступу договору в силу.

З наданих суду накладної №8 від 22.01.2008р., акту прийому - передачі продукції від 23.01.2008р. та довіреності на отримання товару серія ЯНУ №562923 від 21.01.2008р. вбачається, що позивач 2 поставив відповідачеві товар на загальну суму 525050,80 грн..

Дана обставина не заперечується сторонами у справі.

Таким чином, строк оплати відповідачем одержаного згідно акту прийому - передачі від 23.01.2008р. товару настав 04.06.2008р.

Встановлено, що прокурор звернувся в суд першої інстанції з даним позовом 05.05.2008р.

Отже, викладене свідчить про те, що прокурором позов подано до настання строку оплати.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, як вбачається з наданого платіжного доручення №1914 від 03.07.2008р. відповідачем після прийняття рішення Господарського суду м.Києва від 24.06.2008р. проведена оплата за отриманий товар за даним Договором.

Доказів, які б спростовували вищевстановлені та зазначені судом обставини, прокурором та позивачами не надано.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційного подання не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційного подання та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Місцевим судом правильно дотримані вимоги ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання заступника військового прокурора Західного регіону України на рішення Господарського суду м. Києва від 24.06.2008 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 24.06.2008 року у справі № 42/211 залишити без змін.

3. Матеріали справи №42/211 направити до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді