ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 р.

№ 33/116-06 (08/43-05)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника позивача:

Почуєва В.А. та представника відповідача – Пархоменка О.О.

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер"

на постанову

від 03.03.2008

Харківського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 33/116-06

господарського суду

Харківської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер"

до

Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева"

про

спонукання до виконання зобов’язань в натурі та відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер" звернулося з позовом до державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева", згідно якого, уточнивши в ході розгляду справи свої вимоги, просило стягнути з відповідача грошову суму на відшкодування збитків, яка складається з ринкової вартості 1047,88 тон не отриманого металобрухту - шаботів з розрахунку 970,00 грн. за 1 тону, всього на суму 1022743,60 грн., витрат на отримання довідки про ринкову вартість металобрухту на момент звернення з позовом відповідно до квитанції приходного касового ордеру від 14.03.2005 в сумі 30,00 грн., витрат на отримання довідки про ринкову вартість металобрухту на момент початку повторного розгляду справи відповідно до квитанції приходного касового ордеру від 31.03.2006 в сумі 30,00 грн., витрат на отримання довідки про ринкову вартість металобрухту на момент повторного збільшення розміру позовної вимоги відповідно до фіскального чека від 28.08.2007 в сумі 50,00 грн. та витрат на отримання правової допомоги в сумі 6300,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.12.2007 у справі № 33/116-06 позов задоволено частково. Стягнено з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" на користь ТзОВ "Партнер" 62872,80 грн. на відшкодування збитків. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2008, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення скасовано частково. В позові відмовлено в повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного господарського суду від 03.03.2008, рішення господарського суду першої інстанції від 18.12.2007, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Харківської області. Зокрема, скаржник посилається на те, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме ст.ст. 5, 20, 22, 32, 33, 35, 43 ГПК України, ст. 13 Конституції України, ст.ст. 22, 526, 611, 612, 623 ЦК України, ст.ст. 71, 76, 165, 241 ЦК УРСР, ст.ст. 180, 193, 205, 225, 226 ГК України, ст.ст. 1, 4 Закону України "Про товарну біржу", ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу позивача –без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено апеляційним судом, і це відповідає наявним матеріалам справи, 02.02.2001 між сторонами у справі був укладений договір поставки № 339/22М-289дп, згідно умов якого відповідач зобов’язався поставити, а позивач прийняти та оплатити негабаритний металобрухт - шаботи у кількості 1500 т за ціною 60,00 грн. за 1 тону, на загальну суму 90000,00 грн. При цьому сторони домовились, що якість названого товару повинна відповідати "ГОСТу2787-75".

24.04.2001 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору, відповідно до умов якої зменшено кількість поставки негабаритного металобрухту - шаботів до 1355 тон та, відповідно, загальну суму договору до 81300,00 грн. Крім того, цією угодою змінено грошову форму оплати на оплату шляхом поставки відповідачем позивачу генератора ГП311БМУ2 в кількості 1 шт. за ціною 81300,00 грн. Термін дії договору визначений до 31.12.2001.

Апеляційним судом також було встановлено, що відповідач виконав свої зобов’язання за спірним договором частково, поставивши позивачу протягом 2001 року 307,12 тон негабаритного металобрухту (шабот) за ціною 60,00 грн. на загальну суму 18427,20 грн., а решту негабаритного металобрухту (шаботів) у кількості 1047,88 тон на загальну суму 62872,80 грн. позивач не отримав. В свою чергу, позивач виконав в повному обсязі свої зобов’язання за вказаними договором та додатковою угодою, поставивши 01.06.2001 у якості оплати за негабаритний металобрухт (шаботи) генератор ГП311БМУ2 в кількості 1 шт. за ціною 81300,00 грн.

У цьому зв’язку, позивач звернувся до відповідача з вимогою від 09.07.2003 про виконання зобов’язання в натурі станом на дату вимоги та просив поставити 1048,0 т негабаритного металобрухту (шаботи).

В семиденний строк з дня отримання вказаної вимоги відповідач свої зобов’язання не виконав, а тому позивач на адресу відповідача направив претензію від 07.10.2004 з вимогою поставити металобрухт у вищезазначеній кількості.

Листом від 17.12.2004 відповідач визнав, що частково виконавши зобов’язання в 2001 року, припинив його виконання у зв’язку з відсутністю зазначеної продукції.

Сукупності встановлених по справі обставин апеляційний суд дав належну оцінку, дійшов до правильного висновку про необґрунтованість рішення, постановленого судом першої інстанції. При цьому, скасовуючи зазначене рішення в частині стягнення з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" на користь ТзОВ "Партнер" 62872,80 грн. на відшкодування збитків, апеляційний суд правильно зазначив, що такі вимоги позивачем не заявлялися.

Відмовляючи в цілому у задоволенні заявлених по справі вимог за пропуском строку позовної давності, апеляційний суд правильно виходив з того, що, відповідно до фактичних обставин справи сторони не обумовили строк виконання зобов’язань з поставки шаботів відповідачем, але зазначили, що сам договір діє до 31.12.2001. Враховуючи, що і в подальшому строк виконання зобов’язань з боку відповідача сторонами не узгоджувався, а також приймаючи до уваги, що, відповідно до ст. 171 ЦК УРСР, взаємні зобов’язання за договором повинні виконуватись одночасно, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку перебіг строку позовної давності, згідно із ст.ст. 71, 76 ЦК УРСР, слід відраховувати з 31.12.2001, а тобто з дати закінчення дії договору, оскільки саме з цього часу позивачу стало відомо про порушення його прав.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, суд не приймає їх до уваги і вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 у справі № 33/116-06 залишити без змін.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.