ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2008 р. Справа № 16/81-47/168-08

вх. № 4423/5-47

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Позивача - Кравцов І.Л. за довіреністю від 25.01.2008р., Поякова Ю.А.за довіреністю від 25.01.2008р. відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом Закритого акціонерного товариства "Грант - Ойл", смт. Васищево

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Експрес", м. Полтава

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд визнати договір №52-ПКН-06 купівлі-продажу нефтопродуктів від 05.06.206р., що укладений між сторонами недійсним.

Ухвалою заступника голови господарського суду Харківської області від 13.08.2008р. розгляд справи було продовжено строком на один місяць - до 17.09.2008р.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №52-ПКН-06 від 05.06.2006р. строком дії до 31.12.2006р. Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. договору продавець (позивач по справі) повинен був передати у власність покупця (відповідача по справі) нафтопродукти, а покупець повинен був прийняти та оплатити ці нафтопродукти.

Згідно до п. 3.2. договору, датою переходу права власності на нафтопродукти від продавця до покупця є його відвантаження та складання відповідного акту прийому -передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем одночасно з підписанням договору від 05.06.2006року було підписано акт прийому - передачі, як додаток до договору, яким визначено, що позивач передає відповідачу нафтопродукт - газовий конденсат, платністю 0,800, у кількості 433,902 кг, за ціною 3075, 00 грн. (з ПДВ) за одну тону, на загальну суму 1334248,65 в тр ПДВ 222374, 78 грн.

Згідно до п. 3.1. договору відвантаження здійснюється автомобільним транспортом покупця на умовах СРТ, згідно Інкотермс 2000, з нафтосховища відповідача.

Відповідно до правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні Про затвердження, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998р. за N128/2568, товарно-транспортна накладна - єдиний юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно п. 11.1 Правил, основним документом перевезення вантажів є товарно -транспортна накладна.

Отже, товарно - транспортна накладна є основним первинним документом, на підставі якого відбувається списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника та оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для їх складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Згідно п. 3.3. договору фактичну кількість переданого товару визначається по прийомо-передаточним актам нафтосховища. Підписаний між сторонами 05.06.2006р. додаток до договору у вигляді акту приймання-передачі є документом який визначає вид нафтопродукту-газовий конденсат, його кількість 433,902 гк. за ціною 3075,00грн. за одну тону.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи, позивач газовий конденсат відповідачу не відвантажував, тому що відповідач автомобільний транспорт, згідно пункту 3.1. договору, для отримання нафтопродуктів до позивача не направив. Грошові кошти за нафтопродукт відповідач також позивачу не перерахував, що підтверджується виписками по рахунку.

Фактично, між позивачем та відповідачем було тільки підписано договір купівлі -продажу нафтопродуктів, а строк дії договору закінчився 31.12.2006 року. До цього часу ні одна зі сторін не здійснила ніяких дій щодо виконання умов договору.

Як вбачається з вищенаведеного, сторони договору крім того, що підписали певні документи ніяких інших дій щодо виконання договору не зробили. Отже, слід вважати що позивачем та відповідачем 05.06.2006 року було підписано договір № 52-ПКН -06 купівлі -продажу нафтопродуктів без наміру створення правових наслідків, що є фіктивним правочином.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановленні ст. 203 цього кодексу, а саме відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 85,00грн. та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень слід покласти на відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 215, 526 Цивільного кодексу України, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411, статтями 1, 12, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір №52-ПКН-06 купівлі-продажу нефтопродуктів від 05.06.206р., що укладений між ЗАТ "Грант-Ойл" та ТОВ "Грант-Експрес".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповдальністю "Грант-Експрес" (36000, м. Полтава, вул. Жовтнева, 19, р/р5201 в АКБ "Тас-Комерцбанк", МФО 331003, ) на користь Закритого акціонерного товариства "Грант-Ойл" (62491, Харківська область, смт. Васіщево, вул. Промислова, 19, р/р 9850 ХОД АКБ "Укрсоцбанк", МФО 351005, ) держмита у розмірі 85,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 11.09.2008р.

Суддя