ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 5020-2/144
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"10" червня 2008 р. 16:31                                                             м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя у складі:

судді Шевчук Н.Г.,

при секретарі: Лівінській Ю.С.,

за участю

представників:

позивача –Дереки А.О., довіреність № 2088/24/2-08 від 07.04.2008;

відповідача –не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Севастопольської міської державної адміністрації

до відповідача Севастопольської міської Ради

про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3, 4, 6 рішення Севастопольської міської Ради №3858 від 12.03.2008,

ВСТАНОВИВ:

Севастопольська міська державна адміністрація звернулась у господарський суд з адміністративним позовом до Севастопольської міської Ради про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3, 4, 6 рішення Севастопольської міської Ради №3858 від 12.03.2008 з тих підстав, що в цій частині рішення суперечить статті 19 Конституції України, статтям 24, 26, 27, 43, 72 Закону України “Про місцеве самоврядування”, статті 9 Закону України “Про місцеві державні адміністрації”, статті 12 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, який був чинним на момент прийняття рішення, Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №950 від 13.06.2000 і прийняте нею з перевищенням повноважень.

У процесі розгляду спору у порядку статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зменшив позовні вимоги і просить визнати протиправними (незаконними) та скасувати пункт 2, абзац 1 пункту 3 (за виключенням підпунктів 3.1, 3.2), пункт 4, пункт 6 рішення Севастопольської міської Ради №3858 від 12.03.2008 (т. 1 арк. с. 140-141).

Відповідач з позовом не погоджується, посилаючись на статті 140, 142, 143, пункт 10 Перехідних положень Конституції України, пункти 22, 23 частини 1 статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, статтю 34 Закону України “Про місцеві державні адміністрації”, пункти 1, 2 Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №950 від 13.06.2000 вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте в межах повноважень Севастопольської міської Ради і не порушує прав позивача (т. 1 арк. с. 5-8).

Окрім того, представник відповідача у судових засіданнях стверджував, що відповідно до статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України у Севастопольської міської державної адміністрації відсутнє право на звернення з таким позовом до суду, оскільки такий випадок законодавством не встановлений.

Представник Севастопольської міської державної адміністрації в обґрунтування правомірності звернення до суду з адміністративним позовом, що розглядається, посилається на положення статей 4, 6, 17, 18, 104 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 124 Конституції України, і вважає, що на позивача як на суб’єкта владних повноважень також поширюється гарантоване Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України право на захист його прав та інтересів у суді (т. 1 арк. с. 89-90).

Відповідно до статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Суб'єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках, встановлених законом.

Нормою частини 2 статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно положень статей 4, 6, 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Компетенція адміністративних судів поширюється на:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом;

5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм та враховуючи, що спір, який розглядається, не відноситься до вичерпного переліку публічно-правових справ, на які не поширюється компетенція адміністративних судів, а позивач як, суб’єкт владних повноважень, також має конституційне право на захист своїх прав та інтересів, зокрема, перед іншим суб’єкт владних повноважень, суд вважає, що Севастопольська міська державна адміністрація має право на звернення до суду з таким адміністративним позовом.

Що стосується предмету спору, то суд встановив наступне.

Севастопольська міська Рада 23.01.2007 прийняла рішення №1253 (т. 1 арк. с. 96-97), яким, зокрема, вирішено (текст відповідно до оригіналу рішення):

1. Затвердити Програму економічного і соціального розвитку міста Севастополя на 2007 рік.

2. Севастопольській міській державній адміністрації (Куніцину С.В.):

2.1. Забезпечити виконання Програми економічного і соціального розвитку м. Севастополя на 2007 рік.

2.4. Щоквартально надавати у міську Раду інформацію про результати виконання Програми.

Севастопольською міською Радою 12.03.2008 прийняте рішення №3858 “Про підсумки виконання Програми економічного та соціального розвитку міста Севастополя за 2007 рік” (т. 1 арк. с. 21-23), яким, зокрема, вирішено:

- Пункт 2: Відзначити незадовільну роботу Севастопольської міської державної адміністрації (виконуючого обов’язки голови Казаріна В.П.) по виконанню заходів Програми економічного і соціального розвитку м.Севастополя на 2007 рік, в частині капітального будівництва.

- Пункт 3: Рекомендувати голові Севастопольської міської державної адміністрації Куніцину С.В. провести службове розслідування фактів невиконання у повному обсязі заходів Програми соціально-економічного розвитку м.Севастополя на 2007 рік по об’єктах, фінансування яких здійснюється через головного розпорядника - управління капітального будівництва (Малишев А.В.): За результатами перевірки вжити заходи, передбачені діючим законодавством, і про прийняті заходи поінформувати міську Раду на травневих пленарних засіданнях сесії міської Ради.

- Пункт 4: Рекомендувати голові Севастопольської міської державної адміністрації Куціцину С.В. включити до складу тендерного комітету Управління капітального будівництва міської держадміністрації не менше двох депутатів міської Ради.

- Пункт 6: Зобов’язати Севастопольську міську державну адміністрацію (Куніцин С.В.):

6.1. Забезпечити фінансування Програми СЕР на 2008 рік у повному обсязі з урахуванням діючого законодавства.

6.2. З метою своєчасного попередження ризиків не освоєння бюджетних коштів по Програмі економічного і соціального розвитку м.Севастополя на 2008 рік забезпечити щоквартальний звіт фінансування і освоєння коштів по Програмі у розрізі джерел фінансування, головних розпорядників, об’єктів і заходів Програми, із зазначенням результатів проведення тендерних процедур.

6.3. Продовжити проведення роботи з центральними органами виконавчої влади України –головними розпорядниками державних бюджетних коштів по залученню цільового фінансування на програмні заходи, з питань розвитку м.Севастополя, у рамках державних цільових програм.

6.4. Продовжити заходи по залученню державних цільових коштів на фінансування Плану заходів по підготовці і святкуванню 225-річчя заснування м.Севастополя.

Суд звертає увагу, що відповідно до тексту оригіналу документу (т. 1 арк. с. 21-23) пункт 3 оскаржуваного рішення стилістично складається з одного абзацу, всередину якого включаються два підпункти –3.1 та 3.2, в яких відображена викладена у звіті інформація про виконання Програми економічного та соціального розвитку м.Севастополя за 2007 рік. Позивачем оскаржується пункт 3 в частині абзацу першого, за винятком підпунктів 3.1 та 3.2.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Органи місцевого самоврядування згідно статті 144 Конституції України в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Пунктом 10 Перехідних положень Конституції України встановлено, що до прийняття законів, що визначають особливості здійснення виконавчої влади в містах Києві та Севастополі відповідно до статті 118 цієї Конституції, виконавчу владу в цих містах здійснюють відповідні державні адміністрації.

Стаття 118 Конституції України визначає, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.

Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду і звільняються з посади Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України.

Голови місцевих державних адміністрацій при здійсненні своїх повноважень відповідальні перед Президентом України і Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні органам виконавчої влади вищого рівня.

Місцеві державні адміністрації підзвітні і підконтрольні радам у частині повноважень, делегованих їм відповідними районними чи обласними радами.

Місцеві державні адміністрації підзвітні і підконтрольні органам виконавчої влади вищого рівня.

Рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Відповідно до статті 119 Конституції місцеві державні адміністрації на відповідній території забезпечують:

1) виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади;

2) законність і правопорядок; додержання прав і свобод громадян;

3) виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку;

4) підготовку та виконання відповідних обласних і районних бюджетів;

5) звіт про виконання відповідних бюджетів та програм;

6) взаємодію з органами місцевого самоврядування;

7) реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Згідно статті 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”:

виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами;

делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Положеннями статті 2 цього Закону встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 11 Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Правовий статус місцевого самоврядування в Україні згідно статті 24 цього Закону визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Правовий статус місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, а також в Автономній Республіці Крим визначається Конституцією України та цим Законом з особливостями, передбаченими законами про міста Київ і Севастополь.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Загальна компетенція сільських, селищних, міських рад визначена статтею 25 Конституції, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування пунктом 22 частини 1 статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” віднесене до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Таким чином, Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначає такі рівні органів місцевого самоврядування:

- сільські ради та створені ними виконавчі органи;

- селищні ради та створені ними виконавчі органи;

- міські ради та створені ними виконавчі органи;

- районні у містах ради та створені ними виконавчі органи;

- Київська та Севастопольська міські ради.

Відповідно статті 1 Закону України “Про місцеві державні адміністрації” виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Згідно статті 8 цього Закону місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.

Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.

Статтею 17 Закону України “Про місцеві державні адміністрації” до повноважень місцевої державної адміністрації в галузі соціально-економічного розвитку віднесено розроблення проектів програм соціально-економічного розвитку і подання їх на затвердження відповідній раді, забезпечення їх виконання, звітування перед відповідною радою про їх виконання.

Положеннями статті 30 цього Закону врегульовані відносини місцевих державних адміністрацій з Президентом України та Кабінетом Міністрів України:

Місцеві державні адміністрації та їх голови при здійсненні своїх повноважень відповідальні перед Президентом України.

Місцеві державні адміністрації та їх голови при здійсненні своїх повноважень відповідальні перед Кабінетом Міністрів України та підзвітні і підконтрольні йому.

Голови обласних державних адміністрацій інформують Президента України і Кабінет Міністрів України та щорічно звітують перед ними про виконання місцевою державною адміністрацією покладених на неї повноважень, а також суспільно-політичне, соціально-економічне, екологічне та інше становище на відповідній території, вносять пропозиції з питань удосконалення чинного законодавства України і практики його реалізації, системи державного управління.

Відносини місцевих державних адміністрацій з обласними та районними радами визначені нормами статті 34 Закону України “Про місцеві державні адміністрації”, відповідно до якої місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження, делеговані їм відповідними обласними, районними радами.

Делегування радами повноважень місцевим державним адміністраціям супроводжується передачею фінансових, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для їх здійснення.

Місцеві державні адміністрації підзвітні та підконтрольні відповідним радам у частині делегованих повноважень.

Голови місцевих державних адміністрацій мають право вносити на розгляд відповідних рад питання, пов'язані з виконанням делегованих повноважень, та інші пропозиції.

Голови обласних державних адміністрацій мають право дорадчого голосу на засіданнях обласних рад. Голови районних державних адміністрацій мають право дорадчого голосу на засіданнях районних рад.

Голови місцевих державних адміністрацій щорічно звітують перед відповідними радами з питань виконання бюджету, програм соціально-економічного та культурного розвитку територій і делегованих повноважень.

Обласна та районна ради можуть висловити недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації, на підставі чого, з урахуванням пропозицій органу виконавчої влади вищого рівня, Президент України приймає рішення і дає відповідній раді обгрунтовану відповідь.

Якщо недовіру голові обласної чи районної державної адміністрації висловили дві третини від складу відповідної ради, Президент України приймає відставку голови відповідної місцевої державної адміністрації.

Таким чином, Закон України “Про місцеві державні адміністрації” визначає такі рівні органів місцевої виконавчої влади (адміністрації):

- обласні;

- районні;

- Київська та Севастопольська міські.

Проте, до теперішнього часу передбачені Конституцією України окремі закони України про особливості здійснення місцевого самоврядування та виконавчої влади в містах Києві та Севастополі не прийняті.

Виходячи з аналізу положень Конституції України та законів України “Про місцеве самоврядування в Україні” і “Про місцеві державні адміністрації” Севастопольська міська Рада як орган місцевого самоврядування повинна діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуватися у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Розширеному тлумаченню зазначені положення Конституції України та законів України не підлягають.

Севастопольська міська державна адміністрація не є виконавчим органом Севастопольської міської Ради.

Севастопольська міська державна адміністрація не відноситься до державних адміністрацій ні обласного, ні районного рівнів, а тому положення статті 34 Закону України “Про місцеві державні адміністрації”, які регулюють відносини місцевих державних адміністрацій з обласними та районними радами і на яку посилається відповідач в обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення, до взаємовідносин Севастопольської міської Ради та Севастопольської міської державної адміністрації не можуть застосовуватись.

Питання виконання програми соціально-економічного розвитку регулюються крім названих Законів України, також Законом України “Про державне прогнозування та розроблення програм економічного і соціального розвитку України”, статтею 18 якого визначено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування розробляють прогнози економічного і соціального розвитку Автономної Республіки Крим, областей, районів і міст на середньостроковий період, програми економічного і соціального розвитку Автономної Республіки Крим, областей, районів і міст на короткостроковий період та забезпечують контроль за виконанням відповідних показників програм економічного і соціального розвитку Автономної Республіки Крим, областей, районів і міст на короткостроковий період.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації беруть участь у розробленні проектів прогнозів економічного і соціального розвитку України на середньо- та короткостроковий періоди і Державної програми економічного і соціального розвитку України на наступний рік, забезпечують виконання завдань, визначених цією програмою, на відповідній території.

Як Конституція України, так і зазначені Закони та будь-які інші закони України чи акти Президента України або Кабінету Міністрів України не містять положень, якими передбачалась би така форма контролю чи реагування Севастопольської міської Ради на інформацію Севастопольської міської державної адміністрації щодо виконання програми соціально-економічного розвитку міста як відзначення роботи міської державної адміністрації по виконанню програми незадовільною.

У випадку, що розглядається, будь-які власні (тобто, належні Севастопольській міській Раді) повноваження по виконанню Програми економічного і соціального розвитку міста Севастополя на 2007 рік ні рішенням №1253 від 23.01.2007, яким затверджена ця Програма, ні іншим рішенням Севастопольська міська Рада Севастопольській міській державній адміністрації не делегувала.

Як Конституція України, так і зазначені Закони та будь-які інші закони України, чи акти Президента України або Кабінету Міністрів України, і зокрема Порядок проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №950 від 13.06.2000, не наділяють Севастопольську міську Раду повноваженнями щодо надання голові Севастопольської міської державної адміністрації рекомендацій стосовно проведення службових розслідувань фактів невиконання заходів Програми (як і інших службових розслідувань) та вжиття заходів за результатами перевірок і інформування про ці заходи Севастопольської міської Ради.

Так, відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №950 від 13.06.2000, стосовно державних службовців може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства про державну службу, про боротьбу з корупцією, порушення етики поведінки;

на вимогу державного службовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

За анонімними повідомленнями, заявами та скаргами службове розслідування не проводиться.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду державного службовця, стосовно якого має проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює державний службовець.

Головдержслужба може проводити службові розслідування за дорученням вищих посадових осіб України та Першого віце-прем'єр-міністра України, а у разі безпосереднього звернення до Головдержслужби державного службовця рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником Головдержслужби.

Акт службового розслідування з відповідними документами зберігається в державному органі, який проводив розслідування.

У разі коли рішення про проведення службового розслідування прийнято особами, зазначеними у пункті 3 цього Порядку, акт службового розслідування складається у двох примірниках, один з яких надсилається посадовій особі, яка прийняла рішення про проведення службового розслідування.

Отже, службове розслідування може проводитись стосовно державних службовців, а не відносно фактів; а Севастопольська міська Рада не є суб’єктом, який може порушити питання (в т.ч. рекомендувати) про проведення Севастопольською міською державною адміністрацією службового розслідування стосовно державних службовців адміністрації.

В рамках предмету спору суд досліджує обставини щодо наявності чи відсутності у Севастопольської міської Ради повноважень давати Севастопольській міській державній адміністрації рекомендації щодо проведення такого службового розслідування.

А тому посилання відповідача на те, що відповідно до вказаного Закону голова Севастопольської міської державної адміністрації може прийняти рішення про проведення службового розслідування стосовно державних службовців адміністрації, суд відхиляє.

Названі закони та акти, а також Закон України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” (чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення) не містять положень, якими Севастопольська міська Рада наділялась би повноваженнями рекомендувати голові Севастопольської міської державної адміністрації включити до складу тендерного комітету Управління капітального будівництва міської державної адміністрації депутатів міської Ради (у пункті 4 оскаржуваного рішення вказано, що не менше двох депутатів міської Ради).

Згідно частин , 2 та 3 статті 12 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” (чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення тендерний комітет створюється для організації та проведення процедур закупівлі товарів, робіт та послуг за державні кошти на засадах колегіальності у прийнятті рішень, відсутності конфлікту інтересів членів тендерного комітету та їх неупередженості. Склад тендерного комітету, положення про тендерний комітет затверджуються рішенням замовника. До складу тендерного комітету замовника не можуть входити посадові особи та представники учасників, їх близькі родичі, посадові особи об'єднань підприємств, їх представники та близькі родичі. Членами тендерного комітету є представники замовника в кількості не менше 5 осіб.

Беручи до уваги викладене суд відхиляє посилання відповідача на те, що Положенням про постійний міський тендерний комітет по організації та проведенню процедур закупівель товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, затвердженим рішенням міської Ради № 1812 від 11.02.2004, передбачається включення до складу комітету 8 представників Ради та 8 представників адміністрації, оскільки застосування аналогії для регулювання взаємовідносин Ради і адміністрації законом не допускається.

Суд також вважає, що надані відповідачем документи, які містять інформацію про стан виконання Севастопольською міською державною адміністрацією Програми економічного та соціального розвитку міста Севастополя за 2007 рік не підтверджують законність дій відповідача, оскільки ці документи містять інформацію, яка не стосується предмету спору, а саме правомірності дій Севастопольської міської ради у взаємовідносинах з Севастопольською міською державною адміністрацією

Як Конституція України, так і зазначені Закони та будь-які інші закони України чи акти Президента України або Кабінету Міністрів України не містять положень, відповідно до яких Севастопольська міська Рада наділялась би повноваженнями зобов’язувати Севастопольську міську державну адміністрацію вчиняти певні дії, як то вказані у пункті 6 оскаржуваного рішення Ради №3858 від 12.03.2008.

Севастопольська міська державна адміністрація в межах своїх власних повноважень та у передбачений законом спосіб вправі вчиняти дії з кола тих, що співвідносяться з положеннями оскаржуваного рішення, однак це не є доказом правомірності рішення Ради.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати пункт 2, абзац 1 пункту 3 (за винятком підпунктів 3.1, 3.2), пункт 4, пункт 6 рішення Севастопольської міської ради №3858 від 12 березня 2008 року “Про підсумки виконання Програми економічного та соціального розвитку міста Севастополя за 2007 рік”.

3. Роз’яснити сторонам, що:

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання постанови в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Н.Г.Шевчук

17.06.2008