ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.08                                                                                           Справа№ 21/143

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Львівська обласна торгово-виробнича компанія", м. Львів

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Львівська регіональна філія Центру державного земельного кадастру, м. Львів

про зобов'язання скасувати земельний сервітут та розірвання договору

Суддя Масловська Л.З. Представники:

від позивача: Дармограй І.В. - представник

від відповідача: не з’явився

від третьої особи: не з’явився

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України.

Суть спору:

Позов заявлено відкритим акціонерним товариством „Львівська обласна торгово-виробнича компані", м. Львів, до Львівської міської ради, м. Львів, про зобов'язання Львівської міської ради скасувати земельний сервітут та розірвати договір про сервітутне землекористування.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.05.2008р., в порядку ст. 27 ГПК України, до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача було залучено Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру, м. Львів.

Розгляд справи відкладався з причин викладених в ухвалі Господарського суду Львівської області від 24.06.2008р.

В судовому засіданні 02.09.2008р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач вимог ухвал суду не виконав, обгрунтованого письмового відзиву на позовну заяву суду не направив, явки свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву суду не направила, явки свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце проведення судового засідання.

Спір розглядається по суті в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

Відкритому акціонерному товариству „Львівська обласна торгово-виробнича компанія" на праві колективної власності належить нерухоме майно, а саме: приміщення магазину №3

„Богатир", що знаходиться в м. Львові, пр. Чорновола, 45 (колишня вул.. 700 річчя Львова); приміщення магазину №1 „Іскра", що знаходиться в м. Львові по вул. Сихівській, 18; приміщення магазину №4 „Продукти", що знаходиться в м. Львові по вул.. Зубрівська, 7а; приміщення контори, що знаходиться в м. Львові по вул.. Станція Личаків, 7. Факт належності вищевказаних об'єктів нерухомості на праві колективної власності Позивачу підтверджується відповідними реєстраційними посвідченнями виданими Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, належно завірені копії вказаних реєстраційних посвідчень знаходяться в матеріалах справи.

Львівською міською радою на підставі Положення „Про порядок визначення плати за земельний сервітут" ст. 83 п. Зв та ст. 99 п. З Земельного кодексу України та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради „Про розмір плати за сервітутне землекористування, відшкодування витрат від недоотриманих коштів за використання земель у м. Львові" №650 від 01.08.2003р. було встановлено сервітутне землекористування (обмежене платне користування) на земельні ділянки, що знаходяться за адресами: м. Львів, пр. В. Чорновола, 45; м. Львів, вул.. Зубрівська, 7а; м. Львів, вул. Станція Личаків, 7; м. Львів, вул.. Синівська, 18.

В зв'язку з цим між Львівською міською радою та ВАТ „Львівська обласна торгово-виробнича компанія" були укладені договора про сервітутне землекористування вищевказаними земельними ділянками віді5.10.2003р. зареєстрованого в Львівській міській раді за №Ш-с-007; від 15.10.2003р. зареєстрованого в Львівській міській раді за №С-с-005, від 25.02.2004р.зареєстрованого в Львівській міській раді за №Л-с-1, та від 12.03.2004р. зареєстрованого в Львівській міській раді за №С-с-1 (належно завірені копії вказаних договорів знаходяться в матеріалах справи).

У відповідності до ч. 2 п. 2 ст. 100 Земельного кодексу, договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Однак, позивачем реєстрація вищевказаних договорів про встановлення земельних сервітутів, як це вимагається нормами чинного законодавства проведена не була, в зв'язку з чим було притягнуто до адміністративної відповідальності керівника ВАТ „Львівська обласна торгово-виробнича компанія".

Як вбачається з матеріалів справи позивачу відмовлено в проведенні державної реєстрації договору земельного сервітуту з підстав викладених в листі Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру №217 від 15.11.2007р., а саме з причин неподання повного переліку документів, який вимагається нормами чинного законодавства, для проведення такої державної реєстрації.

Крім того, позивач звертався до Львівської міської ради з листом №2-1108/2403 від 26.02.2008р. в якому просив розірвати вищезгадані договори сервітутного землекористування, однак Львівська міська рада листом від 21.03.2008р. №1104/799 відмовила в розірванні договорів, з підстав їх невідповідності вимогам чинного законодавства.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють відносини з приводу встановлення, дії та припинення земельних сервітутів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Згідно ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Крім того, нормами чинного законодавства, зокрема нормами чинного Земельного кодексу України передбачено прядок дії та припинення земельних сервітутів. Згідно ст. 102 Земельного кодексу України, дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ)невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення          власником сервітуту умов користування сервітутом. На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Таким чином, аналіз вищевказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що земельний сервітут, може бути скасований рішенням суду.

Однак жодною правовою нормою, як Земельного кодексу України, так і інших нормативно - правових актів не передбачено можливості та обов'язку органів місцевого самоврядування, яким є Львівська міська рада, скасовувати встановлені земельні сервітути.

За таких обставин вимоги позивача, щодо зобов'язання Львівської міської ради, скасувати земельний сервітут є безпідставними, необгрунтованим та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а отже не підлягають задоволенню.

Крім того у відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, а згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, господарський суд зазначає, що у відповідності до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з п 8.3 договорів про сервітутне землекористування, підставою розірвання договорів є взаємна згода сторін; вимога однієї з сторін у випадку невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором; припинення діяльності землекористувача; невнесення плати за сервітутне землекористування терміном більше 6-ти місяців; рішення суду про скасування сервітутного землекористування; невикористання сервітутного землекористування протягом трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи, Львівською міською радою, як стороною по вищевказаних договорах сервітутного землекористування згоди на розірвання таких договорів не надавалось, а також позивачем не представлено доказів на підтвердження інших обставин, які б згідно законодавства та умов договору були б підставою для розірвання спірних договорів сервітутного землекористування, а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись, ст. ст. 99, 102 ЗК України, ст.ст. 11, 526, 651 ЦК України, ст..ст. 1, 2, 12, 27, 32, 33, 34, 61, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя