ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 18/464

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.

розглянула

касаційну скаргу

Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (далі –Міністерство)

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

03.06.08

у справі

№ 18/464

господарського суду

міста Києва

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі –Компанія)

до

Міністерства

про

стягнення 797 950,08 грн.

В засіданнях взяли участь представники:

- позивача:

Чабан К.І. (за дов. № 08-03-14/221-07 від 02.10.07)

- судовому засіданні 18.09.08, 02.10.08;

Кучма О.Л. (за дов. № 0808-03-14/219-08 від 23.06.08)

- судовому засіданні 18.09.08, 02.10.08;

- відповідача:

Андрейчук О.П. (за дов. № 03-268/24 від 14.01.08)

- судовому засіданні 18.09.08, 02.10.08.

Ухвалою від 29.07.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П. касаційна скарга Міністерства № 24-624/01 від 02.07.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 18.09.08.

У зв'язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 17.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 18.09.08, було створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Муравйов О.В.

Врахувавши, що у день судового засідання стало відомо про зміну касатором касаційних вимог, з метою надання додаткового часу для їх вивчення, ухвалою суду від 18.09.08 розгляд справи було відкладено на 02.10.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з значною завантаженістю судді Муравйова О.В. та виходом судді Ходаківської І.П. з відпустки розпорядженням від 26.09.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 02.10.08, створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судових засідань 18.09.08, 02.10.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.10.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 03.04.08 господарського суду міста Києва (суддя Мандриченко О.В.) позовні вимоги Компанії задоволено повністю.

З Міністерства на користь Компанії стягнуто 409 416,73 грн. заборгованості, 4 094,17 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 03.06.08 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Моторного О.А., суддів –Кошіля В.В., Шапрана В.В.) апеляційну скаргу Міністерства залишено без задоволення, а рішення від 03.04.08 господарського суду міста Києва –без змін.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що матеріалами справи доведено спірну суму заборгованості, що складається із виплат на користь застрахованих осіб начальницького та рядового складу підрозділів внутрішніх справ, які Компанія зобов'язана здійснити на підставі судових рішень.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Міністерство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 03.04.08 господарського суду міста Києва та постанову від 03.06.08 Київського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: р.V ст. 23 Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.06 № 328-V, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту" від 11.07.07 № 908.

Проте, згідно клопотання № 24-971/01 від 17.09.08 Міністерством було змінено касаційні вимоги та їх підставу. У такому клопотанні скаржник просить рішення від 03.04.08 господарського суду міста Києва та постанову від 03.06.08 Київського апеляційного господарського суду скасувати, а справу передати до Київського окружного адміністративного суду для розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, скаржник посилається на те, що оскільки відповідачем у справі є Міністерство, яке є органом державної влади, то даний спір в силу приписів ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України належить до адміністративної юрисдикції.

У своєму відзиві на касаційну скаргу та поясненні на вказане клопотання Компанія щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Міністерства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як свідчить правовий аналіз матеріалів справи, 05.10.07 Компанією було пред'явлено позов про стягнення з Міністерства заборгованості за страховими платежами з державного обов'язкового особистого страхування на суму

797 950,08 грн., з урахуванням 6 відсотків витрат страховика відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.91 № 59 у розмірі

47 877,00 грн.

Разом з тим, з посиланням на те, що з дня подачі позову сума боргу Міністерства перед Компанією змінилась, заявою від 18.02.08 № 08-03-11 Компанією було уточнено суму позовних вимог та зменшено її до

409 416,73 грн.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04.07.07 задоволено позов Голембієвського В.Б. до Компанії про стягнення страхової суми з державного обов’язкового страхування у розмірі 60 552,96 грн.; рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03.04.07 задоволено позов Іваненко В.П. до Компанії про стягнення страхової суми з державного обов’язкового страхування у розмірі 121 575,84 грн.; рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 04.05.07 задоволено позов Маслака Ю. І. до Компанії про стягнення страхової суми з державного обов’язкового страхування у розмірі 5 181,00 грн.; рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11.06.07 задоволено позов Коржа С.І. до Компанії про стягнення страхової суми з державного обов’язкового страхування у розмірі 102 198,24 грн.; рішенням Кам’янобрідського районного суду міста Луганська від 21.12.07 задоволений позов Гусаковського В.Є. до Компанії про стягнення страхової суми з державного обов’язкового страхування у розмірі 91 943,71 грн.

Також, при вирішені спору по суті судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що станом на 18.02.08 підтверджується сума витрат Компанії за зареєстрованими заявами застрахованими осіб Компанії у розмірі 3 400,00 грн.

З урахуванням наведеного попередні судові інстанції встановили, що на момент вирішення спору сума боргу Міністерства перед Компанією складає 409 416,73 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 23 Закону УРСР "Про міліцію" від 20.12.90 № 565-XII встановлено, що працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, установ і організацій; порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.06.91 № 59 /в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.92 № 627/ (далі –Положення), страхові платежі з державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ, джерелом яких є кошти державного бюджету, включаючи витрати страховиків, уповноважених для здійснення цього виду страхування, на його проведення в розмірі 6 відсотків загальної суми цих платежів, вносяться МВС на спеціальний рахунок страховиків, уповноважених для здійснення цього виду страхування.

На підставі наданих сторонами доказів по справі попередні судові інстанції встановили, що судові рішення, на які посилається Компанія, як на підставу позовних вимог, прийняті за період з 03.04.07 по 21.12.07, та за цими рішеннями, з Компанії на користь застрахованих осіб стягнуто визначені страхові суми.

На момент настання встановлених вказаними рішеннями судів страхових випадків постанова Кабінету Міністрів УРСР від 29.06.91 № 59 була чинною.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій Міністерством не доведено факту перерахування Компанії коштів відповідно до вимог законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції" від 12.05.07 № 707 визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів Української РСР від 29.06.91 № 59 "Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки", однак п. 3 Постанови № 707 Міністерство зобов'язано завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 01.01.07.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, Міністерством не доведено факту нарахування спірних сум, стягнутих з Компанії за судовими рішеннями, після 01.01.07. Також, судами встановлено недоведеність Міністерством факту завершення здійснення виплат, зазначених у п. 3 Постанови № 707.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що місцевим та апеляційним судами встановлено, що зі змісту судових рішень, зазначених у розрахунку Компанії, вбачається, що за цими рішеннями з Компанії на користь фізичних осіб стягнуто суми з посиланням на норми ст. 23 Закону Української РСР "Про міліцію", Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України (затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.06.91 № 59), що складають страхові суми у зв'язку із захворюванням та інвалідністю, пов'язаною з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; у зв'язку з травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків, одноразової допомоги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що

ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Щодо посилань скаржника на те, що даний спір є адміністративним, то колегія суддів Вищого господарського суду України вважає дані твердження помилковими з огляду на наступне.

Поняття "справа адміністративної юрисдикції" визначено у ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, і під такою справою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою це –орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником спору), то такий суб'єкт не перебуває "при здійсненні управлінських функцій" і не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак суб'єкта владних повноважень і, отже, спір за участю останнього повинен вирішуватися господарським судом.

Таким чином, від справ господарської юрисдикції за участю суб'єктів господарської діяльності і суб'єктів владних повноважень адміністративні справи відрізняються особливим змістом правовідносин між сторонами та предметом позовних вимог.

Оскільки фактично спірні правовідносини у даному випадку є договірними зобов'язаннями в яких Міністерство не реалізує свою, визначену законом, владну компетенцію, то дані відносини не є такими, вирішення яких законодавчо віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Міністерством в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи в силу вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 24-624/01 від 02.07.08 залишити без задоволення.

Постанову від 03.06.08 Київського апеляційного господарського суду у справі № 18/464 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська