ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.08.08 р.                     Справа № 36/120

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючого судді:                                                                      Н.В.Будко

при секретарі судового засідання:                                                            І.О.Губенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Малого приватного науково-впроваджувального підприємства „ТРАНССИСТЕМА” м.Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Віраж-Авто” м.Маріуполь

про: зобов’язання поставити товар

за участю:

представників сторін:

від позивача: Татаринський В.В. по дов.;

від відповідача: Жорник О.М., Маляренко Т.І., Кадигробова Т.Л., Косаревич В.М. по дов.;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Мале приватне науково-впроваджувальне підприємство „ТРАНССИСТЕМА” м.Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Віраж-Авто” м.Маріуполь, про зобов’язання поставити товар.

Під час розгляду спору позивач уточнив позовні вимоги згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та просить суд зобов’язати відповідача поставити металоконструкції блоку живлення ДС-154 14.05.000.

Суд розглядає вимоги позивача з урахуванням уточнення.

В ході розгляду справи позивачем заявлено письмове клопотання від 16.07.08р. з проханням накласти арешт на асфальтозмішувальну установку ДС-158, до складу якої входить оспорюване майно – металоконструкції блоку живлення ДС-154 14.05.000.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на рахунок, платіжне доручення, оціночну вартість металоконструкції блоку живлення, претензію №13/1 від 13.06.06р.

Відповідач письмовий відзив на позов не представив, у судовому засіданні усно пояснив, що позовні вимоги не визнає, оскільки товар, за який позивачем була здійснена передоплата у 2005р., в теперішній час коштує набагато дорожче, жодної усної домовленості відносно строків поставки товару з позивачем досягнуто не було, не заперечує проти повернення позивачу перерахованої за товар сумі 1 819грн. 82коп.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

22.06.05р. відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Віраж-Авто”, виставив позивачу, Малому приватному науково-впроваджувальному підприємству „ТРАНССИСТЕМА”, рахунок №77 на суму 1 819грн. 82коп. для оплати за конструкцію блоку живлення ДС-154 14.05.000.

Даний рахунок позивачем був оплачений, що підтверджується платіжним дорученням №159 від 23.06.05р. на суму 1 819грн. 82коп.

Відповідно до оціночної вартості металоконструкції блоку живлення ДС-154 14.05.000 (станом на 13.06.05р.), яка затверджена керівником підприємством відповідача В.І.Люшинським, узгоджена з керівником підприємства позивача В.Б.Татаринським, та скріплена печатками обох підприємств, остаточна вартість металоконструкції складає 1 819грн. 92коп. з ПДВ.

Договір між сторонами у письмовій формі не укладався, але суд вважає, що цивільні права та обов’язки сторін виникли в порядку частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують означені права та обов’язки, оскільки фактично укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що сторони належним чином не визначили строк виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань щодо поставки позивачу арматури, суд застосовує до даних правовідносин положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, яка передбачає, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На виконання вимог ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу – претензію №13/1 від 13.06.06р. з проханням поставити товар.

Доказом направлення вищевказаної претензії є поштове повідомлення №717614.

Відповідач претензію позивача залишив без відповіді та задоволення.

Доказів поставки металоконструкції блоку живлення ДС-154 14.05.000. відповідач не представив, у зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що на момент прийняття рішення зобов’язання відповідача перед позивачем залишилось невиконаним, що є порушенням норм статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин, враховуючи те, що факт не поставки відповідачем металоконструкції блоку живлення ДС-154 14.05.000 підтверджений матеріалами справи, рахунком №77 від 22.06.05р., платіжним дорученням №159 від 23.06.05р., оціночною вартістю металоконструкції блоку живлення, письмовою вимогою №13/1 від 13.06.06р., суд вважає вимоги позивача з урахуванням уточнення обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, господарський суд відмовляє позивачу в заявленому клопотанні в частині накладання арешту на асфальтозмішувальну установку ДС-158, до складу якої входить оспорюване майно – металоконструкції блоку живлення ДС-154 14.05.000., оскільки позивач жодним чином не довів той факт, що невжиття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 509, 525, 526, 530, 614 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173 ,193 Господарського кодексу України, керуючись ст. ст. 22, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Малого приватного науково-впроваджувального підприємства „ТРАНССИСТЕМА” м.Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю „Віраж Авто” м.Маріуполь з урахуванням уточнення задовольнити у повному обсязі.

Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Віраж Авто” поставити Малому приватному науково-впроваджувальному підприємству „ТРАНССИСТЕМА” металоконструкції блоку живлення ДС-154 14.05.000.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Віраж Авто” на користь Малого приватного науково-впроваджувального підприємства „ТРАНССИСТЕМА” витрати по сплаті держмита в сумі 102грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Будко Н.В.