ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.05.08 р.                     Справа № 2/94пд

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Москаленко О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнион-Углегазодобича” м. Сніжне

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськтранс” м. Сніжне

про визнання повністю недійсним договору № 8/09 від 01.02.2006р.

За участю

представників сторін

від позивача: Ауксутіс Е.С. – за довір.

від відповідача: Кірячок І.О. – за довір.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Юнион-Углегазодобича” м. Сніжне, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськтранс” м. Сніжне про визнання повністю недійсним договору № 8/09 від 01.02.2006р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач здійснює господарську діяльність з перевезення вантажів, та відповідно до ст. 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” останній повинен мати ліцензію. Як на правову підставу позову посилається на ст. 15, 16, 203, 215, 227 Цивільного кодексу України, ст. 306 Господарського кодексу України.

Відповідач проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, надав відзив на позовну заяву б/н від 06.05.2008р., де вказує, що його діяльність не підлягає ліцензуванню з огляду на те, що надання послуг з подання та прибирання вагонів на під’їзних коліях є організаційним началом забезпечення чіткої, наладженої роботи станції та під’їзних колій, і не є договором про надання послуг з перевезення вантажів залізничними транспортом.

Позивачем були надані письмові пояснення від 06.05.08р. б/н щодо участі його у відносинах перевезення як вантажовідправника вантажів.

Відповідачем були надані письмові пояснення у засідання суду 06.05.08р. щодо відсутності будь-яких господарських відносин та діяльності, пов’язаних із перевезенням вантажів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

01.02.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Шахтарськтранс” (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Юнион-Углегазодобыча” (замовник) укладений договір № 8/09.

Додатковими угодами до договору № 3 від 27.11.2006р. та № 5 від 31.12.2007р. строк дії договору пролонговано до 31.12.2008р.

Предметом даного договору є надання Виконавцем Замовнику наступних послуг: подача та розташування на місця навантаження, розвантаження залізничних вагонів, що надходять на адресу Замовника, по залізничному шляху, що належить Виконавцю; прибирання з місця навантаження, розвантаження залізничних вагонів, що відправляються Замовником на загальну мережу залізничних доріг, по залізничному шляху, що належить Виконавцю; здійснювати маневрені роботи з подачі вагонів на вагонні ваги, а також іншої маневреної роботи за письмовими заявками Замовника; зважування вагонів Замовника на вагонних вагах Виконавця; дозування вагонів Замовника та розрівняння поверхні вантажу після дозування на дозувальній площадці Виконавця.

Вартість визначених договором послуг узгоджена сторонами у додатках №№ 1-6 до договору.

Відповідно до п. 2.2. договору Виконавець зобов’язується: своєчасно проводити транспортне обслуговування Замовника на умовах договору.

Згідно до матеріалів справи зазначений договір сторонами виконується, про що свідчать акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) надані до матеріалів справи, які підписані та скріплені печатками з обох сторін. Зокрема, як вбачається з актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), складених сторонами за період з січня 2006 року до лютого 2008 року щомісячно, відповідачем були надані позивачеві наступні види послуг: подача-прибирання вагонів, утримання залізничного шляху, маневрові роботи, зважування вантажів, повідомлення, дозування, експедиційні послуги, користування вагонами.

Відповідачем також були виписані податкові накладні, номери, періоди, об’єми та найменування виконаних робіт, їх ціна та загальні суми виконаних робіт відповідають даним за вищевказаними актами приймання-здавання робіт (надання послуг).

Позивачем 24.03.2008р. на адресу відповідача направлено лист № 27/03, де позивач просить надати ліцензію на надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом.

27.03.2008р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Шахтарськтранс” надало відповідь, де зазначило, що підприємство не надає послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом, та зазначив, що Законом України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” не передбачено ліцензування видів діяльності, що надаються клієнтам Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськтранс”.

У зв’язку з цим позивач вважає, що цей договір є недійсним та підлягає визнанню таким в судовому порядку через невідповідність його ст. 203, 215, 227 ЦК України. Вказує на те, що оскаржуваний правочин суперечить вимогам чинного законодавства з огляду на те, що у відповідача відсутня ліцензія на надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом.

Проаналізувавши надані сторонами судового процесу докази та пояснення, дослідивши та з’ясувавши всебічно та у повній мірі обставини справи, з якими закон пов’язує обмеження на заняття певними видами господарської діяльності та вчинення правочину без відповідного дозволу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 42 Конституції України встановлює: кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

У законодавчому порядку встановлюються обмеження у здійсненні підприємницької діяльності шляхом встановлення обов’язків діяти суб’єкту підприємницької діяльності певним чином.

Пунктом 35 статті 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” визна?чено, що діяльність пов’язана? з наданням послуг з перевезен?ня пасажирів, вантажів залізн?ичним транспортом, підлягає о?бов’язковому ліцензуванню.

Статтею 8 Закону встановлено, що суб'єкт господарювання зобов'язаний провадити певний вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до встановлених для цього виду діяльності ліцензійних умов.

Приписами частини 3 статті 3 вказаного закону встановлено, що ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на зайняття певним видом господарської діяльності, що відповідно до законодавства підлягає обмеженню.

З наведеною нормою кореспондуються й приписи пункту 3 статті 14 Господарського кодексу України, відповідно до яких ліцензія – документ державного зразка, який засвідчує право суб’єкта господарювання – ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов.

Приписами ст. 306 Господарського кодексу України визначено, що перевезення вантажу це господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Згідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (аналогічне визначення договору перевезення визначено ст. 909 ЦК України).

Статтею 1 Закону України “Про залізничний транспорт” визначені наступні поняття :

- залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс організацій і підприємств залізничного транспорту загального користування, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо.

- транспортні засоби - залізничний рухомий склад (вагони всіх видів, локомотиви, моторейковий транспорт) і контейнери.

- промисловий залізничний транспорт - транспортно-технологічний комплекс, який забезпечує системне переміщення вантажів у процесі виробництва (між виробництвами, виробничими циклами, окремими операціями або підприємствами в цілому) та взаємодію із залізничним транспортом загального користування і не належить до нього.

- під'їзні колії - залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Згідно до ст. 64 Статуту Залізниць України до залізничних під’їзних колій належать колії, що з’єднані із загальною мережею залізниць безперервно рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам – суб’єктам підприємницької діяльності.

Під’їзді колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Відповідно до ст. 71 Статут взаємовідносини залізниць з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під’їзних колій, визначаються договором.

Подача і забирання вагонів, а також маневрова робота на залізничних коліях, що належать підприємствам, здійснюються їх локомотивами.

Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під’їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність – це підприємницька діяльні?сть із надання транспортно-ек?спедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Дослідивши зміст вказаних норм законів та спірний договір, суд дійшов висновку, що господарська діяльність, пов’язана з наданням послуг з перевезення вантажів залізницею та діяльність, пов’язання з поданням та прибиранням вагонів на під’їзних коліях є різною за своєю правовою природою. У зв’язку з чим оспорювальний договір №8/09 від 01.02.2006р. є договором про надання послуг з подання та прибирання вагонів на під’їзних коліях, що є організаційним началом забезпечення належної роботи станції і під’їзних колій, та не є договором з перевезення вантажів залізничним транспортом.

Згідно приписів ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Дослідивши матеріали справи, спірний договір судом встановлено, що діяльність відповідача є діяльністю з надання послуг подачі та забирання вагонів, експлуатації залізничних колій, що здійснюється відповідно до ст. 1 Закону України “Про залізничний транспорт” промисловим залізничним транспортом та не є договором перевезення вантажу в розумінні ст. 307 ГК України та ст. 909 ЦК України.

В силу пункту 6 розділу 1 “Загальні положення” Статуту залізниць України, накладна є основним перевізним документом, встановленої форми, оформленою відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом із вантажем. Залізнична накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача.

Згідно пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, договір про перевезення вважається укладеним з моменту прийняття вантажу до перевезення, що засвідчується накладенням календарного штемпеля станції відправлення в перевізних документах.

Виходячи із наданих сторонами письмових пояснень від 06.05.08р. та матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач у спірних правовідносинах не виступає як перевізник або вантажовідправник або вантажоодержувач, не є стороною у договорах перевезенення, які укладаються між вказаними суб’єктами.

З пояснень позивача та згідно наданих ним квитанцій про приймання вантажу № 50804917, № 50804916, судом встановлено, що позивач під час перевезення вантажів визначений як відправник вантажу, перевезення здійснюється залізницею з моменту прийняття вантажу станцією відправлення, відповідач – ТОВ “Шахтьарськтранс” у перевізних документах не визначений, тобто, у перевезенні вантажів будь-якої участі не приймає.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, діяльність відповідача з надання послуг подання та прибирання вагонів на під’їзних коліях, з утримання залізничного шляху, маневрових робіт, із зважування вантажів, повідомлення, дозування, з експедиційних послуг, користування вагонами не потребує ліцензування, оскільки не є діяльністю з перевезення вантажів залізничним транспортом, а є допоміжними, супутними операціями, пов’язаними із наданням послуг з транспортного обслуговування, а ні послуг з перевезення. Отже, підстави для задоволення позовних вимог та визнання договору недійсним відсутні.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, ст.ст. 1, 2, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнион-Углегаздобича” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськтранс” про визнання недійсним договору про надання послуг № 8/09 від 01.12.2006р. відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня підписання рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя