ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 28/466б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. –головуючий-доповідач,

Коваленка В.М.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

на постанову

господарського суду міста Києва від 15.11.2007

у справі

господарського суду

№ 28/466-б

міста Києва

про визнання банкрутом

товариства з обмеженою відповідальністю «Танаіс»

ліквідатор

Єсіна Б.Ю.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від заявника касаційної скарги

Куракін Ю.В. (дов. №12206/9/10-009 від 19.09.2006)

від боржника

не з’явились

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Танаіс»(далі –боржник) звернулось до господарського суду міста Києва з заявою, про визнання його банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури. Боржник обґрунтував свої вимоги заборгованістю перед товариством з обмеженою відповідальністю «Глобалтехноком»у зв’язку із невиконанням зобов’язань щодо оплати виконаних робіт та поставленої продукції по договору про спільну діяльність від 01.03.2003 на суму 62386,00 грн., недостатністю майна для погашення такої суми, а також відсутністю заборгованості щодо сплати податків зборів та обов’язкових платежів, відшкодування шкоди та із заробітної плати та просив визнати його банкрутом, відкрити ліквідаційну процедуру згідно статей 22, 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закону).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.10.2007 порушено провадження у справі № 28/466-б про банкрутство боржника за заявою останнього в порядку статті 51 Закону (т. 1 а.с. 1-2).

Постановою господарського суду м. Києва від 15.11.2007 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Єсіна Б.Ю., якого зобов’язано подати до офіційного друкованого органу протягом п’яти днів оголошення про визнання боржника банкрутом та надати суду звіт та ліквідаційний баланс Боржника.

Не погоджуючись з прийнятою судом постановою, державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва (далі –податкова інстпекція) звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції, а справу направити на новий судовий розгляд, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 1, 23, 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статей 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову суду на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового акта, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України та частини 5 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 51 Закону якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом; ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов’язані звернутися в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи. За результатами розгляду такої заяви суд визнає боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора. Кредитори мають право заявити свої претензії до боржника, який ліквідується в місячний строк з дня публікації оголошення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 вересня 2007 року власниками прийнято рішення про ліквідацію товариства з обмеженою відповідальністю «Танаіс», головою ліквідаційної комісії призначено одного з власників Зуба О.П. (т.1 а.с. 16).

18 жовтня 2007 року головою ліквідаційної комісії боржника до господарського суду подано заяву про порушення справи про банкрутство в порядку статті 51 Закону (т.1 а.с. 12-13).

Судом першої інстанції встановлено, що в заяві голова ліквідаційної комісії зазначав про те, що в ході процедури ліквідації встановлено факт неплатоспроможності підприємства, відсутність основних засобів, відсутність податкового боргу згідно довідки № 7576/24-016 від 06.09.2007, виданої ДПІ у Печерському районі м. Києва (т.1 а.с. 21), відсутність заборон відчуження об’єктів нерухомого майна та відсутністю перебування майна в податковій заставі (т.1 а.с. 59-60) та перевищення зобов’язань підприємства над активами і недостатності майна для задоволення вимог кредиторів.

Судом встановлено відсутність дебіторської заборгованості згідно зазначеної заяви; наявність єдиного кредитора боржника - ТОВ «Глобалтехноком»із заборгованістю у розмірі 62386,00 грн., яка виникла в результаті невиконання боржником зобов’язань по оплаті виконаних робіт та постановленої продукції по договору про спільну діяльність від 01.03.2003 (т.1 а.с. 32). В обґрунтування неспроможності виконати зазначені грошові зобов’язання, ліквідатором було надано суду довідки про відсутність майна (а.с. 20), відсутність коштів на поточних рахунках в банках (а.с. 22-23), аудиторський висновок про відсутність ознак фіктивного банкрутства (а.с.25-30).

Стаття 51 Закону передбачає особливості процедури банкрутства боржника, що ліквідується власником. У зв’язку з тим, що власником боржника вже прийнято рішення про його ліквідацію, у вказаній процедурі банкрутства відсутня процедура розпорядження майном боржника та господарський суд за результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, одразу визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру та призначає ліквідатора згідно з частини 2 статті 51 Закону.

У справі про банкрутство за статтею 51 Закону немає поточних кредиторів, оскільки у справі відсутні процедури розпорядження майном та санації, а після визнання боржника, який ліквідується, банкрутом у нього не може виникати нових зобов’язань в силу статті 23 Закону. Отже, на час винесення постанови про визнання боржника банкрутом в порядку статті 51 Закону кредитори, зазначені боржником у заяві про порушення справи про банкрутство, набувають статусу сторони у справі після подання ними боржнику відповідної заяви з кредиторськими вимогами та визнання їх вимог у визначеному законодавством про банкрутство порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що податкова інспекція не зверталася з грошовими вимогами до боржника у визначеному статтею 51 Закону порядку.

Відтак, доводи податкової інспекції про порушення її прав при прийнятті оскаржуваного судового акта колегією суддів Вищого господарського суду України вважаються необґрунтованими.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення»від 29.12.1976 № 11 рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України; в рішенні суду необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновками суду попередньої інстанції та не вбачає підстав для скасування постанови господарського суду міста Києва від 15.11.2007 у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва залишити без задоволення.

2.          Постанову господарського суду міста Києва від 15.11.2007 залишити без змін.

Головуючий Л. Катеринчук

Судді                                                                        В. Коваленко

Н. Ткаченко