ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.08                                                                                 Справа № 3/16пд.

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське регіональне управління автобусних станцій", м. Луганськ

до Відкритого акціонерного товариства "Лутугинське автотранспортне підприємство 10906", с. Успенка-1 Лутугинського району Луганської області

про визнання додаткової угоди дійсною

Суддя Доманська М.Л.

у присутності представників сторін:

від позивача: Храброва Т.О. (дов. від 14.07.08 № 52/10),

від відповідача: Пузанов В.В., Файзрахманова О.П. (дов. від 25.07.08 № 14),

Суть спору: позивачем заявлено вимогу визнати дійсність угоди про внесення доповнень до договору від 27.04.07 № 11/1 та визнати її невід"ємною частиною вказаного договору.

Заявою від 25.07.08 № 54/10 про уточнення позовних вимог в частині предмету позову, зданою у судовому засіданні 05.08.08, позивач уточнив предмет позову та просить господарський суд визнати чинність угоди про внесення доповнень до договору від 27.04.07 № 11/1 в редакції позивача, та вважати її невід"ємною частиною вказаного договору та обов"язковою для виконання обома сторонами.

Відзивами на позовну заяву від 02.07.08 № 236 та від 01.08.08 № 278, зданими до суду 03.07.08 та 05.08.08 відповідно, відповідач у справі проти позову заперечує з наступних підстав:

-          договором від 27.04.07 № 11/1 між сторонами у справі обумовлений повний перелік послуг, які надає автостанція та порядок їх оплати в відсотковому співвідношенні від сум реалізованих квітків;

-          відповідач не має можливості збільшити плату за послуги, котрі надає за договором позивач і здійснювати плату безпосередньо перед відправленням автобусів;

-          згідно ст.187 ГК України спори, пов'язані з внесенням змін в діючий договір можуть бути предметом для розгляду суду тільки у випадках, якщо це передбачено угодою сторін.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, вислухавши представників сторін, суд прийшов до наступного.

Заявою від 25.07.08 № 54/10 про уточнення позовних вимог в частині предмету позову, зданою у судовому засіданні 05.08.08, позивач уточнив предмет позову . Вказана заява приймається судом, оскільки не суперечить ст.22 ГПК України. Предметом позову слід вважати позовну вимогу : визнати чинність угоди про внесення доповнень до договору від 27.04.07 № 11/1 в редакції позивача, та вважати її невід"ємною частиною вказаного договору та обов"язковою для виконання обома сторонами.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на наступне:

- н а підставі відповідних договорів з Управлінням транспорту та зв'язку Луганської обласної державної адміністрації на перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньообласному ) автобусному маршруті загального користування відповідач здійснює перевезення пасажирів на приміських маршрутах,

- на підставі вищевказаних договорів між сторонами у справі укладений договір від 27.04.06 № 11/1 "Про взаємовідносини товариства та перевізника при обслуговуванні пасажирів автомобільним транспортом на автостанціях Луганської області",

- позивач листом від 20.05.08 № 8/4-943-36 направив відповідачу Угоду в двох примірниках про внесення змін до Договору від 27.04.06 № 11/1 , а саме : доповнити пункт 3.1 договору третім абзацом наступного змісту: "При відсутності виторгу за перевезення пасажирів плата Товариству за надання автостанційних послуг сплачується Перевізником безпосередньо перед відправленням у сумі 1 (одна) грн. 50 коп. за одне відправлення", лист було вручено відповідачу 31.05.08,

- відповідач листом від 03.06.08 № 195 відмовився від внесення доповнень до договору № 11/1, мотивуючи свою відмову збільшенням собівартості пасажирських перевезень в зв'язку з подорожчанням пального, оренди землі та таке інше, але саму Угоду не повернув на адресу позивача, листа відповідача надійшов позивачеві 11.06.08,

- згідно з п. 114 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту у редакції, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.07 № 1184 "Перевізник укладає з автостанцією договір про надання послуг автостанцією, яким визначається перелік та обсяги послуг, їх вартість і порядок проведення розрахунків",

- згідно зі ст. 36 Закону України "Про автомобільний транспорт" до обов'язкових послуг, які надаються перевізнику, належать : продаж квитків; організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ; інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті; послуги автостанцій крім продажу квитків відносяться до диспетчерських послуг;

- наказом підприємства позивача від 26.03.08 № 42 затверджений тариф на надання диспетчерських послуг перевізникам на приміських маршрутах, який згідно з розрахунком складає 01 грн. 50 коп. (в тому числі ПДВ).

У зв’язку із викладеним та на підставі ст. 188 Господарського кодексу України позивач просить суд визнати чинність угоди про внесення доповнень до договору від 27.04.07 № 11/1 в редакції позивача, та вважати її невід"ємною частиною вказаного договору та обов"язковою для виконання обома сторонами.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзивах.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Коло господарських договорів, укладання яких є обов’язковим для суб’єктів господарювання, обмежене.

Згідно зі ст.187 Господарського кодексу України при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов’язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Статтєю 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтєю 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору допускається лише за згоди сторін, якщо інше не встановлено договором чи законом.

В даному випадку відсутня пряма вказівка закону чи договору між сторонами щодо обов’язковості для відповідача укладання відповідної угоди про внесення змін до договору від 27.04.07 № 11/1 з позивачем, тим більше в редакції позивача.

Крім того, позивач не довів суду наявності між сторонами у справі угоди стосовно того, що даний переддоговірний спір може бути предметом розгляду суду, не довів наявності попереднього договору між сторонами у справі, на підставі якого сторони були б зобов’язані укласти відповідну угоду про внесення змін до договору від 27.04.07 № 11/1. Не доведено суттєвих порушень умов договору з боку відповідача, що могли б бути підставою зміни договору.

Враховуючи вищезазначене, ст.ст.179, 187 Господарського кодексу України, даний переддоговірний спір не може бути предметом розгляду суду.

Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є законність.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 2 ст. 16 цього ж Кодексу передбачаються способи захисту порушених прав. Крім того, цією ж нормою передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач у позові наполягає на тому, щоб визнати чинність угоди про внесення доповнень до договору від 27.04.07 № 11/1 в редакції позивача, та вважати її невід"ємною частиною вказаного договору та обов"язковою для виконання обома сторонами. Проте, виходячи із змісту положень ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України заявлені позивачем вимоги на захист своїх прав в частині визнання такою, що набрала чинності в редакції позивача, додаткову угоду до договору не можуть бути способом захисту прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки не передбачені законом чи договором.

Таким чином, зазначена позовна вимога не може бути самостійним предметом спору в господарській справі. По суті така вимога спрямована на встановлення факту, що має юридичне значення, а не на поновлення порушеного права або захист охоронюваного законом інтересу. Цей факт може встановлюватись господарським судом лише у разі вирішення спору про право та може бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Тобто позивач не позбавлений права захисту порушеного на його погляд права у інший спосіб.

Так, суд може встановити факт набрання чинності в редакції позивача, угодою про внесення змін до договору від 27.04.07 № 11/1 під час розгляду відповідних спорів, що виникнуть при виконанні вказаного договору від 27.04.07 № 11/1 тощо.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Вищого господарського суду України від 15.02.07 по справі № 3/11пд.

За таких обставин, у задоволені позову слід відмовити із віднесенням судових витрат на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.44,49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволені позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його

підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –05.08.08.

Суддя                                                                       М.Л.Доманська