ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 17/368

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        Б.М.Грека,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

на            рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2007р. та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2008р.

у справі №17/368

за позовом Київської міської клінічної лікарні №3

до                       Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед"

про                     визнання недійсним договору оренди,

за участю представників сторін:

від позивача: Дідурик Л.І. (довіреність у справі),

від відповідача: Шмаюк К.М. (ген.директор),

ВСТАНОВИВ:

Київська міська клінічна лікарня №3 звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" і просила суд визнати недійсним примірник договору оренди майна, розташованого за адресою: м.Київ, вул.П.Запорожця, 26, загальною площею 32,4 кв.м. (приймальне відділення стаціонару), у якому зазначений строк дії договору до 01.08.2008р. та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні спірним приміщенням та звільнити його шляхом виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди майна від 01.08.1999р. був укладений між позивачем та відповідачем на строк 1 рік і 5 місяців, тобто до 31.12.2000р. Термін дії договору неодноразово продовжувався, останній раз до 31.08.2006р. Вказані обставини були встановлені судовими рішеннями в іншій справі №30/119-3/2-4/39, в якій брали участь ті самі сторони. Позивач стверджує, що у примірнику договору оренди, який є у відповідача, термін дії договору зазначений до 01.08.2008р., і оскільки такий договір між сторонами не укладався, тому позивач просить суд визнати примірник відповідача недійсним на підставі ст.203 ЦК України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2007р. (суддя Кролевець О.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2008р. (головуючий, суддя Григорович О.М., судді Гольцова Л.А., Рябуха В.І.), позов задоволено частково: зобов'язано відповідача не чинити перешкоди позивачу в користуванні нежилим приміщенням загальною площею 32,4 кв.м., яке розташоване за адресою: м.Київ, вул.П.Запорожця, 26 (приймальне відділення стаціонару) та звільнити зазначене приміщення шляхом виселення. В іншій частині позову відмовлено.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що оскільки суду не надано доказів того, що договір оренди від 01.08.1999р., в якому зазначено строк його дії саме до 01.08.2008р., дійсно укладався сторонами, то підстав для визнання недійсним примірника цього договору оренди, немає.

Задовольняючи позовні вимоги в іншій частині позову, суди керувалися ст.ст.17, 26, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та виходили з того, що термін дії договору оренди майна від 01.08.1999р. є таким, що закінчився 31.08.2006р., про що позивач належним чином повідомляв відповідача та просив повернути об'єкт оренди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та передати справу на новий розгляд.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

При вирішенні даного спору по суті заявлених вимог, судами двох інстанцій встановлено, що між Київською міською клінічною лікарнею №3 та ТОВ "Діамед" був укладений договір оренди майна від 01.08.1999р., за умовами якого позивач передав відповідачу в оренду нежиле приміщення загальною площею 32,4 кв.м., що розташоване за адресою: м.Київ, вул.П.Запорожця, 26 (приймальне відділення стаціонару) для розміщення аптечного пункту з роздрібної реалізації готових лікарських форм та предметів санітарії-гігієни.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2006р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2006р., в іншій справі №30/119-3/2-4/39, в якій брали участь ті самі сторони, встановлено, що договір оренди від 01.08.1999р. був укладений між сторонами на 1 рік та 5 місяців; дія цього договору продовжувалась кожний раз на наступний період: з 01.01.2001р. по 31.05.2002р., з 01.06.2002р. по 31.10.2003р. і так далі (а.с.24-32).

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, судами у даній справі вірно встановлено, що договір оренди продовжував діяти до 31.08.2006р., що також підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2005р. у справі №30/119-3/2 (а.с.69-72).

Вказаний договір оренди від 01.08.1999р. є підставою для виникнення у його сторін прав і обов’язків, визначених ним.

Відповідно до 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч.7 ст.193 ГК України).

В силу ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Пунктом 10 договору визначено, що термін дії договору встановлюється сторонами до 31.12.2000р.

Відповідно до п.5 договору, у разі закінчення строку договору або його достроковому розірванні орендар зобов'язаний повернути орендоване майно орендодавцю в задовільному технічному стані з урахуванням нормального зносу по акту.

Проте, як свідчать встановлені судовими рішеннями в іншій справі №30/119-3/2-4/39 обставини, які з огляду на ч.2 ст.35 ГПК України, мають приюдиційне значення для даної справи, договір оренди від 01.08.1999р. був укладений сторонами на строк 1 рік та 5 місяців, і доказів того, що позивач належним чином повідомляв відповідача про його припинення надано не було, тому дія договору продовжувалася до 31.08.2006р.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Судами у даній справі встановлено, що на виконання зазначеної норми, позивач листами №600, №600а, №600б від 31.07.2006р., №716/1, №716/2, №716/3 від 20.09.2006р., належним чином надісланими за фактичною та юридичною адресами відповідача, повідомив останнього про те, що термін дії договору оренди закінчився 31.08.2006р. та пред'явив вимогу про повернення орендованого приміщення орендодавцю (а.с.18-23).

В силу п.2 ст.26 та п.1. ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.291 ГК України, договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі.

Отже, враховуючи, що дія договору оренди від 01.08.1999р. закінчилася 31.08.2006., і орендодавець заперечував проти його продовження, новий договір оренди на спірне приміщення укладений не був, колегія суддів погоджується з висновками судів двох інстанцій про безпідставне зайняття відповідачем спірного приміщення.

Посилання скаржника на лист Київської міської ради від 25.01.2008р. №29/283-47 (а.с.102), де голова комісії В.Дейнека повідомляє відповідача про те, що 24.01.2007р. рішенням Київради відповідачу продовжено термін дії договору оренди на термін 2 роки 364 дні, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що як зазначено у цьому листі, вказане рішення ще готується на підпис Київському міському голові. Під час розгляду даної справи як у суді першої та апеляційної інстанціях й ухвалення рішення від 06.12.07 та постанови від 25.02.08, так і в касаційній інстанції, відповідачем не надано доказів прийняття власником спірного майна, яке перебуває у позивача в оперативному управлінні, рішення про надання відповідачу дозволу на продовження оренди спірного приміщення. Не надано відповідачем, у порушення ст.ст.33, 34 ГПК України, й доказів укладання нового договору оренди з позивачем.

Не приймаються до уваги колегією суддів й доводи скаржника про те, що договір оренди від 01.08.1999р. діє до 01.08.2008р., про що свідчить наданий відповідачем примірник договору (а.с.15-17), оскільки як встановлено судами у даній справі, а також судовими рішеннями у справі №30/119-3/2-4/39, будь-яких доказів того, що сторонами такий договір укладався і Київська міська рада погодила його укладання на такий термін, немає.

Той факт, що договір оренди строком до 01.08.2008р. сторонами не укладався, також підтверджується листом Головного управління комунальної власності м.Києва від 24.09.2003р. №042/15/6-304, де зазначено, що рішенням Київської міської ради від 23.03.2000р. №72/793 ТОВ "Діамед" надано дозвіл на оренду спірного приміщення терміном на три роки, але Головне управління з питань майна м.Києва не погодило цей договір оренди через відмову ТОВ "Діамед" здійснювати розрахунок орендної плати відповідно до встановленої орендної ставки (а.с.73).

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів у справі, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК України. Тим більше, що порушені скаржником у касаційній скарзі питання були предметом розгляду судами двох інстанцій, і їм дана вичерпна правова оцінка з урахуванням положень ст.ст.33, 34, 35 ГПК України щодо оцінки доказів.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2008р. у справі №17/368 - без змін.

Головуючий, суддя                                                            В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                Б.М.Грек