ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.05.08 р.                     Справа № 20/68

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув увідкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Ровенькиантрацит”, м.Ровеньки          хімекс

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Донецький металургійний завод”, м.Донецьк

про стягнення 10231,99 грн.

За участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Чумаков А.В. – дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Державне підприємство “Ровенькиантрацит”, м.Ровеньки, із позовом до Відкритого акціонерного товариства “Донецький металургійний завод”, м.Донецьк, про стягнення 10231,99 грн. – суми заборгованості за поставлену за договором купівлі-продажу № 192/500002314 від 27.10.2000 р. (далі-Договір) вугільну продукцію.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неповну сплату відповідачем отриманої за Договором вугільної продукції, на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи, та на приписи Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на сплив строку позовної давності та на приписи ст.ст.261, 530 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні оголошувались перерви з 03.04.08 р. до 23.04.08 р., з 23.04.08 р. до 12.05.08 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

27 жовтня 2000 р. позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) підписано Договір, відповідно до п.1 якого позивач передає, а відповідач придбаває вугілля марки А (Товар), ціна, якість, кількість якого визначаються в специфікації, що є невід’ємною часткою Договору.

Додатком (специфікацією) № 1 до Договору визначені характеристики Товару, його кількість та ціна.

В матеріалах справи є наявним протокол розбіжностей до Договору, узгоджений сторонами.

Пунктом 3.2 Договору не визначено строк сплати Покупцем отриманого від Продавця Товару.

Згідно із п.2.3 Договору, право власності на Товар переходить до Покупця в момент прийняття вагонів залізницею до перевезення.

Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій про приймання вантажу, 24.11.01 р. та 26.11.01 р. позивач відвантажив на адресу відповідача Товар.

Відповідач отримав товар, частково погасив його вартість відповідно до прейскуранту № 1-2750 від 25.04.97 р. шляхом взаємозаліку згідно із актом погашення взаємної заборгованості від 31.01.02 р., у зв’язку з чим за відповідачем на користь позивача утворився борг в сумі 10231,99 грн., який позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач проти факту отримання від позивача Товару та неповної його сплати не заперечив, однак просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на сплив строку позовної давності.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст.71 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час укладання сторонами Договору, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлено у три роки.

Згідно із ст.76 зазначеного кодексу, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права.

Відповідно до ст.165 Цивільного кодексу УРСР, якщо строк виконання зобов’язання не встановлений, або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник має право здійснити виконання у будь-який час.

Боржник зобов’язаний виконати зобов’язання у семиденний строк з дня пред’явлення вимоги кредитором.

Позивач відвантажив відповідачеві вугілля у листопаді 2001 р., строк сплати поставленого вугілля Договором не визначено, із грошовою вимогою до відповідача позивач звернувся у листопаді 2007 р., із даним позовом до суду – у березні 2008 р.

З урахуванням вищенаведеного, строк позовної давності за правилами, встановленими Цивільним кодексом УРСР не сплинув, отже при вирішенні даного спору в силу п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України слід застосовувати правила щодо позовної давності, визначені саме цим кодексом.

Згідно із ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 зазначеного кодексу, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року.

З матеріалів справи (Договір, квитанції про приймання вантажу) вбачається, що право власності на Товар перейшло від позивача до відповідача в день передачі вугілля залізниці для доставки відповідачеві, тобто 24.11.01 р. та 26.11.01 р., у зв’язку з чим суд дійшов висновку про те, що з переходом цього права до відповідача у позивача виникло право вимагати від відповідача відповідної компенсації вартості переданого майна.

Отже, враховуючи, що Договором строк сплати поставленого Товару не встановлений, право пред’являти відповідачеві вимогу щодо сплати відвантаженого вугілля у позивача виникло ще у листопаді 2001 р.

Однак, цим правом позивач скористувався лише у листопаді 2007 р., а до суду із даним позовом звернувся у березні 2008 р.

Таким чином, виходячи з того, що правила Цивільного кодексу України щодо позовної давності набрали чинності з 01.01.04 р., застосовуючи приписи ст.ст.257, 261 вищезазначеного кодексу, суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності за даними вимогами позивача сплинув 31.12.06 р.

Згідно із ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки зазначеною статтею не встановлено будь-яких конкретних вимог щодо форми та змісту заяви про застосування позовної давності, суд вправі розглядати у якості такої заяви відзив відповідача на позов, у якому йдеться про сплив позовної давності.

Доказів поважності причин пропущення позивачем позовної давності та заяви позивача про його поновлення тощо матеріали справи не містять.

За змістом ст.267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За даних обставин у задоволенні позову слід відмовити у зв’язку із пропущенням позивачем позовної давності щодо звернення до суду із даними вимогами.

Судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.71, 76, 165 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст.257, 261, 267, 530, п.п.1, 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову – відмовити.

Повний текст рішення оголошено 12.05.08 р.

Суддя

Надруковано 3 примірники:

1-          позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 –у справу