ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2008 р.

Справа № 28/35-08-783

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Л. І.Бандури

суддів : Л.І.Бойко, Л.В.Поліщук

при секретарі судового засідання : О.В.Кубік

за участю представників сторін:

від позивача –Д.Г.Кальонов

від відповідача –не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Корпорації „Callister Global, Ins”

на рішення господарського суду Одеської області від 11.06.08 р.

у справі № 28/35-08-783

за позовом Корпорації „Callister Global, Ins”

до приватного підприємства „Старавтотранс”

про стягнення 54144,60 дол.США

встановив:

Корпорація звернулась до господарського суду з позовом та уточненнями до нього про стягнення з відповідача на підставі п.1 ч.1 ст.22, ч.1 ст.321, ч.1 ст.1166 ЦК України 58272,6 дол. США, що еквівалентно 294276,63 грн. збитків, пов’язаних з пошкодженням вертольоту Мі-2.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.06.2008 р., яке оформлено в повному обсязі, згідно зі ст.84 ГПК України 17.06.2008 р. (суддя Г.І.Гуляк) в позові відмовлено з мотивів необґрунтованості, недоведеності позовних вимог та пропуском строку позовної давності.

Корпорація „Callister Global Ins” не погодившись з рішенням суду, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Одночасно, скаржником було заявлено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги, яке задоволено ухвалою апеляційної інстанції 29.07.2008 р.

Заслухавши доводи представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши надані докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія встановила:

24.04.2003 р. між Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення „Укрспецекспорт” (виконавець) і компанією „Comercializadra Naver S. A de C.V.” (замовник) укладено контракт №USE- 20.2-43-K/KE-03 про здійснення на території України капітального ремонту вертольотів Мі-2.

З метою ефективного та оптимального управління відповідними вертольотами під час їх перебування на території України, а також отримання в подальшому прибутків від їх використання, компанією „Comercializadra Naver, S. A de C. V.” відповідно до укладеного контракту від 17.02.2004 р. №17/03 передано в довірче управління корпорації „Callister Global Inc”, яка є позивачем у справі, вертольоти Мі-2 за переліком, визначеним у контракті від 24.04.2003р.

З моменту укладення цього контракту корпорація (позивач) від свого імені здійснює довірче управління названими вертольотами.

Для здійснення перевезення вертольотів, 15.03.2004 р. між позивачем та ДП „Кюне і Нагель” укладено договір №КН-03 FS, за умовами якого позивач доручив, а експедитор зобов’язався організувати транспортно-експедиційне обслуговування, а також надати інші послуги, пов’язані з перевезенням вантажів у міжнародному сполученні морським та автомобільним транспортом за рахунок позивача, згідно з умовами, визначеними сторонами у заявках.

15.03.2004 р. позивачем на бланку експедитора оформлено заявку-договір №1 до договору доручення на організацію транспортно-експедиційних послуг, за умовами якої замовник доручив експедитору здійснити перевезення 4-х одиниць вертольотів Мі-2. При цьому сторони домовились, що навантаження вантажу повинно здійснюватись 24.03.2004 р., місцем навантаження даного вантажу визначено місто Конотоп (ДП „Авіакон”), а портом навантаження визначено Іллічівський морський торговельний порт.

За умовами договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 15.03.2004 р. експедитор має право від свого імені та за рахунок позивача укладати угоди з третіми особами (портами, перевізниками тощо).

Для безпосереднього виконання перевезення, на підставі договору перевезення від 18.09.2003 р. експедитор залучив перевізника – приватне підприємство „Старавтотранс”.

Вантаж було застраховано ЗАТ „Військово-страхова компанія” на підставі договору від 24.03.2004 р. №061/09/04 добровільного страхування вантажу та багажу. Об’єктом відповідного страхування по договору є майновий інтерес корпорації позивача, який не суперечить законодавству України та пов’язаний з володінням, користуванням та розпорядженням 4-ма вертольотами, зокрема вертольотом Мі-2, заводський номер 19077, який знаходився у контейнері МАЕV 4022448. За умовами цього договору, страховик зобов’язався виплатити страхувальнику страхове відшкодування у випадку пошкодження зазначеного вертольоту.

В процесі перевезення вантажу, 30.03.2004 р. було пошкоджено вертоліт Мі-2, заводський №19077, що знаходився у контейнері МАЕV 4022448 та перевозився автомобілем державний номер 316-73 ОВ, яким керував водій ПП „Старавтотранс” Пархомчук С.В. Зазначені обставини підтверджуються актом від 31.03.2004 р. технічного стану кріплення вантажу, що перевозився, за участю представників ДП „Авіакон”, ДП „Укрспецекспорт”, ДП „Кюне і Нагель”, ПП „Старавтотранс” та водія, актом від 13.04.2004 р., складеному представниками ДП МОУ „Авіакон”, ДК „Укрспецекспорт”, ПП „Старавтотранс”, ЗАТ „ВСК”, ДП „Кюне і Нагель”.

Згідно з п.5.2.1 договору КН-03 FS, п.6.1.1, 6.1.2, 7.1 Правил надання транспортно-експедиційних послуг FIATA, експедитор несе відповідальність за дії третіх осіб, залучених ним до виконання договору, тому позивач звернувся з позовом до експедитора ДП „Кюне і Нагель” про відшкодування збитків, пов’язаних з понесеними витратами, в звязку з шкодою, завданою безпосередньо вантажу (вертольоту).

Рішенням господарського суду м. Києва від 13.04.2006 р. у справі №31/287 позов було задоволено частково, стягнуто з експедитора збитки у розмірі 212800 грн.

Названим рішенням суд встановив, що експедитор (ДП „Кюне і Нагель”) є відповідальним за збитки завдані перевізником (ПП „Старавтотранс”).

Але, як вважає позивач, збитки, які він поніс в зв’язку з пошкодженням вертольоту значно перевищують суму затрачену ним на повторний ремонт вертольоту. Ці витрати складаються з витрат на перевезення 4-х контейнерів за маршрутом Конотоп –Іллічівськ в сумі 3950 дол. США, утримання вантажних автомобілів з 27.03.2004 р. по 11.04.2004 р. в сумі 2600 дол. США, використання терміналу Іллічівського порту в сумі 825 дол. США, експедиторські комісійні в сумі 1300 дол. США, притримання контейнерів з 11.04.2004 р. по 13.10.2004 р. в сумі 30784 дол. США, зберігання контейнерів в Іллічівськом морському порту з 14.04. по 20.10.2004 р. в сумі 681,6 дол. США, які були оплачені позивачем платіжним дорученням від 25.10.2004 р. Крім того, ним були понесені витрати з перевезення вантажу для проведення повторного ремонту маршрутом Іллічівськ –Конотоп в сумі 3920 дол. США, доплата за перевезення негабаритного вантажу, пов’язаного з основним вантажем в сумі 740 дол. США, витрати на страхування перевезення Іллічівськ –Конотоп, відповідно до договору страхування вантажу від 24.03.20004 р. в сумі 3349 дол. США, витрати на перевезення вантажу після повторного ремонту вертольоту за маршрутом Конотоп –Одеський морський торговельний порт, додаткові витрати в порту, страхування перевезення вантажу з Конотопу до Одеського морського торгового порту на загальну суму 10123 дол. США. Названі витрати сплачені платіжними дорученнями від 8.11.2004р., 2.12.2004р., 11.03.2005р., 16.03.2005р., 7.04.2005р., 11.04.2005р.

Позивач вважає, що пошкодження вертольоту здійснено з вини перевізника, внаслідок застосуванням водієм невиправданих прийомів керування автомобілем та його перебуванням у нетверезому стані. І крім того, посилається на те, що цих витрат можна було б уникнути за умови виконання вимоги замовника повернути пошкоджений вертоліт на завод до м. Конотоп і просить на підставі ст.1166 ЦК України стягнути з відповідача понесені ним додаткові витрати, а також просить суд поновити йому пропущений строк позовної давності, який він пропустив, оскільки вважав безнадійною ситуацію з виконанням судового рішення і відсутністю фінансової можливості здійснювати судові витрати.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу правопорушення, як то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Між тим, матеріалами справи не доведено, що пошкодження вертольоту виникли з вини перевізника.

Посилання позивача на довідку від 29.03.2004 р., видану капітаном міліції 22 роти ОБ ДПС ДАІ Вірченко В.А. як на доказ протиправної поведінки перевізника апеляційна інстанція не приймає до уваги з огляду на таке.

У названій довідці зазначено, що автомобілі з вертольотами Мі-2 відправлені з населеного пункту „Вергіївка” близько 4 години ранку 29.03.2004р., оскільки виїхати раніше водії не мали можливості, т. к. вони випивали спиртні напої. Однак, факт керування автомобілем водієм Пархомчуком С.В. в нетверезому стані в установленому порядку не підтверджений. Крім того, довідка складена 29.03.2004р., тоді як пошкодження вантажу сталося 30.03.2004 р. Інші докази того, що результатом пошкодження вантажу є протиправна поведінка, дія чи бездіяльність водія Пархомчук С.В. відсутні.

Із висновку експерта Одеської регіональної торгово –промислової палати від 09.04.2004 р. №НП-3026 вбачається, що спосіб кріплення, застосований в контейнерах з вертольотами не може забезпечити зберігання вантажу при проведенні навантажувально-розвантажувальних і транспортних операціях (як наземних так і морських). Крім того, ширина транспортувальних майданчиків менше ширини підлоги контейнерів на 70 мм, що значно збільшує можливість зміщення всередині контейнера і як наслідок пошкодження вантажу. Ці обставини також підтверджуються актом складеним 31.03.2004р. представниками ДП „Укрспецекспорт”, ДП „Кюне і Нагель”, ПП „Старавтотранс”, ДП „Авіакон”. Тобто, причиною пошкодження вантажу є неналежне кріплення, до якого перевізник не має відношення.

Щодо понесених позивачем реальних збитків то апеляційна інстанція зазначає, що платіжні доручення, на які посилається позивач, не підтверджують витрати, що перевищують суму витрат на повторний ремонт вертольоту.

Таким чином, матеріалами справи не доведено складові відповідальності, передбачені ст.1166 ЦК України.

Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності тривалістю у три роки, встановлений ст. 257 ЦК України. Цей строк поновленню не підлягає, оскільки відсутність грошових коштів на оплату судових витрат та сумнів у можливості отримання грошових коштів за судовим рішенням не є поважними причинами для його поновлення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, згідно з п.4 ст.267 ЦК України.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у позові.

Керуючись ст.ст.99, 103 –105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2008р. у справі №28/35-08-783 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня набрання постанови законної сили.

Головуючий суддя Л.І.Бандура

Суддя Л.І.Бойко

Суддя Л.В.Поліщук