ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 15/252пд

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу об'єднання християн "Відродження", м. Шахтарськ Донецької області,

на рішення господарського суду Донецької області від 08.10.2007

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.02.2008

зі справи № 15/252пд

за позовом Шахтарської міської ради (далі –Міська рада), м. Шахтарськ Донецької області,

до об'єднання християн "Відродження" (далі –Об'єднання)

про розірвання договору купівлі-продажу,

за участю представників сторін:

позивача –Москаленко О.В.,

відповідача –Золотоуса А.А.,

ВСТАНОВИВ:

Міська рада звернулася до господарського суду Донецької області з позовом про розірвання укладеного з Об’єднанням договору купівлі-продажу об’єкту незавершеного будівництва від 12.06.2002 (далі –Договір).

Рішенням названого суду від 08.10.2007 (суддя Богатир К.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.02.2008 (колегія суддів у складі: Скакун О.А. – головуючий, судді Колядко Т.М., Мирошниченко С.В.), позов задоволено. Прийняті судові рішення мотивовано невиконанням відповідачем договірних зобов’язань стосовно завершення будівництва об’єкта.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Об'єднання просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та припинити провадження зі справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 12.06.2002 виконавчим комітетом Міської ради (продавець) та Об'єднанням (покупець) укладено Договір, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю об'єкт незавершеного будівництва, який знаходиться в місті Шахтарську в мікрорайоні "Журавлівка", номер сорок чотири "б", а покупець зобов'язався прийняти зазначений об'єкт, сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі, та пройти реєстрацію в бюро технічної інвентаризації;

- відповідно до пункту 5.1 Договору покупець зобов'язався завершити будівництво об'єкта до квітня 2004 року;

- Об’єднання не завершило будівництво об’єкта у визначений Договором термін, що підтверджується листом відділу архітектури і містобудування управління капітального будівництва та архітектури Міської ради від 15.03.2007 № 39 (а.с. 24);

- пунктом 11.3 Договору передбачено, що в разі невиконання однією із сторін умов цього Договору він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду або господарського суду.

Причиною даного спору є питання щодо правомірності розірвання Договору.

Статтею 651 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" обов'язковими умовами приватизації об'єктів незавершеного будівництва, крім продажу під розбирання, є, зокрема, встановлення строку завершення будівництва об'єкта незавершеного будівництва.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що у разі невиконання умов, зазначених у цій статті, договір купівлі-продажу підлягає розірванню в установленому законодавством порядку. При цьому покупець, з яким розірвано договір купівлі-продажу, повертає об'єкт приватизації в державну власність за актом приймання-передачі, а також відшкодовує державі збитки, завдані невиконанням умов договору.

Порядок розірвання господарських договорів встановлено статтею 188 Господарського кодексу України (далі – ГК України).

У прийнятті рішення зі справи попередні судові інстанції виходили з невиконання відповідачем зобов’язань за Договором у частині завершення будівництва об’єкту до квітня 2004 року.

Проте як місцевим, так і апеляційним господарськими судами:

- не було досліджено фактичні обставини, пов’язані з відповідністю позову про розірвання Договору рішенню Міської ради від 26.07.2006 № V/2-85 щодо звернення до суду з позовом про заборону експлуатації згаданого об’єкту до оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с. 19);

- не встановлено причин невиконання відповідачем зобов’язань з завершення будівництва до квітня 2004 року;

- залишено поза оцінкою пункт 11.4 Договору (щодо порядку дій сторін у разі неможливості завершення будівництва в установлені строки) та не досліджено питання щодо наявності або відсутності фактичних підстав для його застосування в даному випадку;

- не встановлено послідовність дій позивача, спрямованих на розірвання Договору, та не перевірено відповідність поведінки сторін приписам частини другої статті 652 ЦК України, частин другої-четвертої статті 188 ГК України щодо порядку розірвання договору та передачі спору на вирішення суду.

Водночас посилання попередніх судових інстанцій на те, що статтею 22 ГПК України не передбачено право позивача заявляти додаткові вимоги "після порушення провадження по справі" суперечить фактичному змісту цієї процесуальної норми та свідчить про її неправильне застосування як місцевим, так і апеляційним судами.

Таким чином місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу об'єднання християн "Відродження" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 08.10.2007 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.02.2008 зі справи № 15/252пд скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Суддя В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя Б.Львов