ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Сидоренко М.В.

Таценко Н.Б.

Склад судової колегії змінений розпорядженням першого заступника голови Одеського апеляційного господарського суду № 106 від 01.09.2008р.,заступника голови Одеського апеляційного господарського суду №139 від 26.09.2008р.

при секретарі судового засідання Скуділо О.В.

за участю представників сторін:

від позивача —Дворянова О.І.,Скрипка О.Р. - по довіреностям;

від відповідача —Грінченко В.В. - по довіреності;

від третьої особи —не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства “Нібулон”

на рішення господарського суду Миколаївської області від 05.06.2008р.

по справі №4/194/07

за позовом Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії “Миколаївобленерго”

третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору —Відкрите акціонерне товариство “Миколаївська Теплоелектроцентраль”

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства “Нібулон”

про зобов'язання укласти додаткову угоду

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 30.09.2008р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Встановив:

У квітні 2007р. ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ СП “Нібулон”, третя особа ВАТ “Миколаївська ТЕЦ”, про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії і про технічне забезпечення електропостачання споживача №44/1688 від 03.06.2004р. на умовах проекту, поданого позивачем від 29.01.2007р., посилаючись на непідписання відповідачем надісланого йому проекту додаткової угоди всупереч вимогам п.п.1.4., 5.5. Правил користування електричною енергією, необхідність укладення котрої виникла у зв'язку з підписанням ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” та ВАТ “Миколаївська ТЕЦ” (третя особа) договору про спільне використання технологічних мереж від 05.10.2006р., що зумовило зміну точки продажу електроенергії та класу споживання, встановленого ТОВ СП “Нібулон”.

Позов заявлений на підставі ст.188 Господарського кодексу України.

17.05.2007р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії та про технічне забезпечення електропостачання споживача №44/1688 від 03.06.2004р. на умовах проекту, поданого позивачем від 29.01.2007р., починаючи з 01.02.2007р. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказав на те, що почав відшкодовувати третій особі кошти за спільне використання мереж для подальшої передачі електроенергії ТОВ СП “Нібулон” з лютого 2007 року.

У заяві про зміну предмету позову ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” обґрунтувало заявлені уточнення позовних вимог положеннями ч.3 ст.631 ЦК України та зазначило, що оплата відповідачем виставлених рахунків за новими тарифами свідчить про визнання ним змін до договору про постачання електричної енергії.

У відзиві на позовну заяву ТОВ СП “Нібулон” просило суд провадження у справі припинити у зв'язку з відсутністю предмету спору, вказуючи на неотримання додаткової угоди та необізнаність про її існування.

Ухвалою суду від 22.05.2007р. клопотання відповідача про припинення провадження у справі відхилено. В прийнятті апеляційної скарги на вказану ухвалу відмовлено Одеським апеляційним господарським судом 07.06.2007р.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 31.10.2007р. провадження у справі зупинено та призначено електротехнічну експертизу.

21.04.2008р. до місцевого господарського суду надійшов висновок судової електротехнічної експертизи №10843 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, у зв'язку з чим 23.04.2008р. суд першої інстанції поновив провадження у справі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.06.2008р. (суддя Дубова Т.М.), підписаним 17.06.2008р., позов задоволено частково; зобов’язано ТОВ СП “Нібулон” укласти з ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії та про технічне забезпечення електропостачання споживача №44/1688 від 03.06.2004р. на умовах проекту від 29.01.2007р., починаючи з 10.04.2007р.; стягнуто з відповідача на користь позивача 85грн. держмита, 118грн. витрат на ІТЗ судового процесу та 2820грн. вартості проведеної експертизи.

Обґрунтовуючи рішення, суд послався на висновки електротехнічної експертизи та п.3.2., п.п.2 п.5 Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України “Про Порядок визначення класів споживачів” №1052 від 13.08.1998р. (надалі —Постанова НКРЕ України №1052) та дійшов висновку, що під час живлення від генераторів ВАТ “Миколаївська ТЕЦ” до ТОВ СП “Нібулон” як споживача електроенергії повинен застосовуватися 1 клас, а під час живлення від мереж ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” –2 клас; стосовно моменту прийняття проекту додаткової угоди суд, пославшись на ч.ч.2-5 ст.188 ГК України, вказав про встановлення строку укладення додаткової угоди з дати звернення позивача з позовом до суду, тобто з 10.04.2007р.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ СП “Нібулон” звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Миколаївської області від 05.06.2008р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог ТОВ СП “Нібулон” вказало на наступне: всупереч ч.ч.2, 3 ст.188 ГК України позивач не надсилав відповідачеві додаткової угоди; лист від 19.02.2007р., що містить повідомлення про повернення додаткової угоди, та протокол наради з питання підписання додаткової угоди від 05.03.2007р. підписані неуповноваженими на це особами, тому не можуть вважатись належними доказами по справі; права позивача не порушувались, оскільки відповідачу не пропонувалось укласти додаткову угоду, отже суд повинен був припинити провадження у справі за п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору; відповідно до ст.ст.1, 5, 8 Закону України “Про природні монополії” ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” є суб'єктом природної монополії на ринку постачання електроенергії у Миколаївській області та згідно ч.7 ст.181 ГК України пропозиція відповідача щодо неукладення додаткової угоди не вважається прийнятою; позивач не може вимагати на внесення змін до договору №44/1688 від 03.06.2004р., оскільки не довів факту зміни істотних обставин його укладення за ст.ст.651, 652 ЦК України; за п.4 Постанови НКРЕ України №1052 ТОВ СП “Нібулон” належить до споживачів 1 класу; договір про спільне використання електричних мереж від 05.10.2006р. укладений на виконання п.1.10. Правил користування електричною енергією (надалі - ПКЕЕ) всупереч чинному законодавству, оскільки п.1.10. ПКЕЕ застосовується у відносинах з електропередавальними організаціями, та власниками мереж, якими не є сторони у справі; суд порушив вимоги ст.4, ч.5 ст.42 ГПК України, поклавши в основу рішення висновок експертизи, що був прийнятий з посиланням на лист НКРЕ України від 31.05.2006р., котрий суперечить п.11, п.13 Положення про НКРЕ України, Постанові НКРЕ №1052; додаткова угода не містить положень, які є обов'язковими та необхідними для її виконання всупереч ч.ч.1, 2 ст.638 ЦК України, ч.2 ст.180 ГК України; обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає положенням ч.5 ст.188 ГК України, ст.652 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” заперечує проти її задоволення з наступних підстав: додаткова угода була надіслана відповідача у відповідності з ч.ч.2, 4 ст.188 ГК України та повернута позивачеві без підписання, що зумовило звернення останнього до суду; посилання відповідача на норми ст.181 ГК України є безпідставними, оскільки останні регулюють загальний порядок укладення договорів, а не внесення змін до них; внесення змін до договору зумовлено істотною зміною обставин його укладення: змінами у законодавстві та укладенням між позивачем та третьою особою договору про спільне використання мереж; відповідно до ПКЕЕ, Постанови НКРЕ України №1052 від 13.08.1998р. у редакції Постанови №493 від 30.05.2005р. до відповідача в залежності від обставин застосовується 1 або 2 класи, що підтверджено висновком електротехнічної експертизи; договір про спільне використання технологічних мереж є належним доказом по справі та укладений на вимогу абз.3 п.1.10 ПКЕЕ, затверджених Постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996р. в редакції Постанови №910 від 17.10.2005р.; письмові роз'яснення НКРЕ затверджені у відповідності до ст.12 Закону України “Про електроенергетику”, тому посилання на них є правомірними; вказати у договорі періоди в яких застосовуються тарифи 1 чи 2 класу неможливо, оскільки це залежить від початку опалювального сезону, що визначається рішенням міської ради та публікується у ЗМІ; обов'язкове укладання договорів на постачання електричної енергії передбачено законодавством, а саме ПКЕЕ та Законом України “Про електроенергетику”, внесення змін до яких зумовлює внесення відповідних змін до договорів, в т.ч. шляхом укладання додаткових угод.

У поясненнях до апеляційної скарги відповідач надав додаткове обґрунтування своєї позиції щодо визначення ТОВ СП “Нібулон” як споживача електроенергії 1 класу згідно п.3.1. Постанови НКРЕ №1052 від 13.09.1998р. та договору №293 від 17.10.2006р. з ВАТ “Миколаївська Теплоелектроцентраль”. Також скаржник вважає, що суд не застосував ст.651 ЦК України, задовольнивши позов на підставі ст.188 ГК України, та послався на висновки електротехнічної експертизи, котрі є правовим аналізом положень ПКЕЕ та Постанови НКРЕ №1052, без врахування вимог ч.5 ст.42, ст.43 ГК України.

У засіданні суду апеляційної інстанції представники сторін підтримали наведені позиції відносно наслідків апеляційного перегляду справи.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надіслала, в засідання суду представник не з'явився, незважаючи на належне повідомлення про час і місце слухання справи.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність ним висновків суду, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03.06.2004р. між сторонами по справі був укладений договір №44/1688 про користування електроенергією та про технічне забезпечення електропостачання споживача. В додатку №2 до договору (перелік об'єктів ТОВ СП “Нібулон”) сторони визначили 1 клас напруги за кожною точкою комерційного обліку відповідача, як основному споживачу, на підставі Постанови НКРЕ України №1052 від 13.08.1998р. в редакції Постанови №184 від 22.02.2002р.

17.10.05р. було прийнято Постанову НКРЕ України №910 “Про внесення змін до Правил користування електричною енергією”, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 (надалі —ПКЕЕ). На виконання вимог абз.3 п.2 та п.1.10 ПКЕЕ для забезпечення передачі електричної енергії електричними мережами, що не належать електропередавальній організації, між електропередавальною організацією –позивачем та власником мереж —третьою особою, яка не має ліцензії на здійснення діяльності з передачі електричної енергії місцевими електричними мережами, 05.10.2006р. був укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж.

Вважаючи, що розрахунки за електричну енергію спожиту відповідачем з моменту укладання договору про спільне використання технологічних електричних мереж повинні були здійснюватись за тарифом 2 класу в період, коли ВАТ “Миколаївська ТЕЦ” електроенергію не виробляє та в період виробітки пропорційно обсягу електроенергії, яка буде передана мережами ВАТ “Миколаївська ТЕЦ” від мереж електропередавальної організації до загального обсягу електроенергії, спожитої по фідерах 6кВ ВАТ “Миколаївська ТЕЦ” за розрахунковий період, починаючи зі звітів за лютий 2007р., розрахунки за електричну енергію, отриману відповідачем від мереж МТЕЦ повинні здійснюватися по тарифам 1 та 2 класам напруги, 01.02.2007р. позивач надіслав проект додаткової угоди до договору №44/1688 від 03.06.2004р., що фіксував встановлення точки продажу електроенергії та зміну класу напруги споживача.

Листом від 19.02.2007р. (№762/1-12-4) головний інженер ТОВ СП “Нібулон” повідомив про повернення додаткової угоди без підписання, пославшись на те, що визначення для відповідача 1 класу споживача здійснюється на підставі ч.2 п.п.3.1. Постанови НКРЕ №493 від 30.06.2005р.

Вважаючи отриману відповідь відмовою ТОВ СП “Нібулон” від укладення додаткової угоди, ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії і про технічне забезпечення електропостачання споживача №44/1688 від 03.06.2004р. на умовах проекту, поданого позивачем від 29.01.2007р., починаючи з 01.02.2007р., на підставі ст.188 ГК України, ч.3 ст.631 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частини 2-4 ст.188 ГК України встановлюють порядок внесення змін до господарського договору за ініціативою заінтересованої сторони та умови, за яких при недосягненні згоди сторони можуть звернутись до суду для вирішення спору.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Договором про постачання електричної енергії і про технічне забезпечення електропостачання споживача №44/1688 від 03.06.2004р. (надалі —Договір) не врегульовані питання порядку та підстав внесення змін до його умов, проте сторони у преамбулі договору зазначили, що при виконанні його умов і вирішенні всіх питань мають керуватися чинним законодавством.

Згідно п.1.2. договору клас споживання визначається ступенем напруги на межі балансової належності електромережі Енергопостачальної організації та Споживача і встановлюється по кожній точці обліку (Додаток №2, 2а, 2б, 3); згідно з п.3.2. договору ТОВ СП “Нібулон” зобов'язане здійснювати оплату за використану електроенергію та здійснювати всі інші платежі, зокрема, відповідно до встановленого класу споживання.

Додатком №2 до договору №44/1688, підписаним 15.06.2005р. по об'єктах ТОВ СП “Нібулон” (перевантажувальний термінал) фідер 202А, фідер 202Б (п.п.1, 2) встановлений 1 клас напруги; зміни саме цих умов додатку №2 до договору і встановлення 1, 2 класу напруги шляхом укладення відповідної додаткової угоди вимагає ВАТ ЕК “Миколаївобленерго”.

При цьому, як визнає сам позивач, визначити в договорі періоди часу, в яких застосовуються тарифи оплати електроенергії за 1 чи 2 класом споживання неможливо, оскільки це залежить від дій третіх осіб (прийняття міської радою рішення про початок опалювального сезону та публікація про це в засобах масової інформації).

Місцевий господарський суд, задовольнивши позов ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” та на підставі ст.188 ГК України зобов'язавши ТОВ СП “Нібулон” укласти з позивачем додаткову угоду на умовах запропонованого проекту від 29.01.2007р., починаючи з 10.04.2007р., не врахував, що положення ст.188 ГК України, що виступають правовою підставою позовних вимог, стосуються виключно порядку зміни господарських договорів і не встановлюють підстави внесення змін в договір за рішенням суду у випадку недосягнення сторонами згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, навіть в уточненій редакції, в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач не навів обґрунтування необхідності внесення змін до договору в контексті вимог ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України, і тільки в суді апеляційної інстанції, заперечуючи доводи скаржника, навів нове обґрунтування позовних вимог з посиланням на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору (за змістом — це умова застосування до спірних відносин ст.652 ЦК України), та обов'язковість внесення змін до договору у зв'язку із змінами в законодавстві.

Відповідно до ст.101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що такі вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції, а позивач не доводив наявність істотної у розумінні ч.1 ст.652 ЦК України зміни обставин, яка вимагає зміни договору за рішенням суду виключно за наявності одночасно умов, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд прийняв необґрунтоване рішення про задоволення позову ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” і зобов'язання укласти додаткову угоду до Договору №44/1688 від 03.06.2004р. на умовах проекту від 29.01.2007р., починаючи з 10.04.2007р., оскільки суд першої інстанції не зазначив норму матеріального права, на підставі котрої відбулася зміна договору за рішенням суду.

Посилання позивача на ч.3 ст.631 ЦК України як правову підставу зміни договору є безпредметними, оскільки вказана норма встановлює право сторін надати договору зворотну силу, тобто поширити дію його умов на відносини, що виникли до його укладення, отже стосується тільки моменту часу, з якого договір вважається зміненим в спірній частині за вимогою позивача.

Стосовно обґрунтованості визначення відповідачу 2 класу споживання у період живлення від мереж ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” за п.5.2. Постанови НКРЕ України від 13.08.1998р. №1052 і 1 класу споживання у період живлення від генераторів ВАТ “Миколаївська Теплоелектроцентраль” за п.3.1.2. вказаної Постанови НКРЕ України, колегія суддів відзначає, що відповідно до п.3.1. Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕ України від 13.08.198р. №1052, із змінами і доповненнями, визначено, що до 1 класу відносяться споживачі, які приєднані до шин електростанцій (за винятком ГЕС, які виробляють електроенергію періодично), а також до шин підстанцій електричної мережі напругою 220кВ і вище, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу.

ВАТ „Миколаївська ТЕЦ” є електростанцією комбінованого виробництва електроенергії і тепла (теплоелектроцентраль), тобто електростанцією, на якій одночасно виробляється електро- та теплоенергія; Постановою НКРЕ від 23.10.2001р. №1066 „Про затвердження змін та доповнень до постанови НКРЕ від 13.08.1998 №1052, які стосуються порядку визначення класів споживачів, приєднаних до шин ТЕЦ внесені наступні зміни та п. 4 Порядку визначення класів споживачів викладено в редакції: „Споживачі, які приєднані до шин електростанції (за винятком ГЕС, які виробляють електроенергію періодично), а також до шин підстанцій електричної мережі напругою 220кВ і вище, належать до споживачів 1 класу, незалежно від ступенів напруги на межі балансового розподілу. У разі постачання електричної енергії електропостачальною організацією за регульованим тарифом споживачам, приєднаним до шин непрацюючої електростанції, всі витрати та втрати електропостачальної організації на передачу електроенергії мережами електростанції відносяться до 1 класу.”.

Матеріалами справи (договір №293 від 17.10.2006р. “Про технічне забезпечення електропостачання споживача”) підтверджується, що електроустановки ТОВ СП “Нібулон” (об'єкт перевантажувальний термінал) безпосередньо приєднані до шин ВАТ „Миколаївська ТЕЦ”, останнє є електростанцією комбінованого виробництва, має ліцензію НКРЕ на виробництво електроенергії, тому визначення класу споживання для відповідача повинно здійснюватись на підставі п.п.2 п.3.1. Постанови НКРЕ №1052, а посилання позивача на п.п.2 п.5 Постанови НКРЕ України від 13.08.1998р. (в редакції Постанови №493 від 30.06.2005р.) прямо не свідчить про необхідність встановлення ТОВ СП “Нібулон” 2 класу напруги, оскільки п.5 згаданої Постанови стосується визначення класу субспоживачів, в той час як згідно договору №44/1688 від 03.06.2004р. відповідач є Споживачем електроенергії (у розумінні терміну “споживач електричної енергії” згідно з абз.3 п.2 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенем напруги).

Суд першої інстанції, пославшись в обґрунтування прийнятого рішення на висновок експерта, не врахував положення ст.43 ГПК України, ч.5 ст.42 ГПК України і не надав оцінку висновку експерта у сукупності з іншими доказами по справі, керуючись законом.

Відповідно до ст.43 ГПК України ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною 5 ст.42 ГПК України встановлюється, що висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Призначивши своєю ухвалою судову електротехнічну експертизу, місцевий господарський суд не звернув увагу, що експертом проведено дослідження “методом аналізу нормативно-технічних документів, які регламентують відносини між фізичними та юридичними особами, які приймають участь у процесі електропостачання за регульованим тарифом електроспоживачів та реальної ситуації, що склалася на момент подання позову ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” до ТОВ СП “Нібулон” (т.2 а.с.30), тобто експертом проведено правовий аналіз положень чинного законодавства (ПКЕЕ, Постанови НКРЕ України №1052 від 13.08.1998р. із змінами), умов договору №44/1688 від 03.06.2004р. та Договору про спільне виконання технологічних мереж від 05.10.2006р. №1-44/45, укладеного між позивачем та третьою особою, що не є компетенцією судового експерта за спеціальностями “Дослідження причин та наслідків порушення вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці” та “Дослідження технічної експлуатації електроустаткування” (Свідоцтво №484 про присвоєння кваліфікації судового експерта Ільченко Б.М. від 29.04.2002р. з Доповненням від 28.02.2008р.).

Вирішення питань, що потребують знань у галузі правознавства, зокрема, правового аналізу норм чинного законодавства та умов договорів, що пов'язані з предметом спору, не відноситься до компетенції судових експертів, тому висновок судової електротехнічної експертизи №10843 від 31.03.2008р. має оцінюватись як доказ по справі виключно в контексті погодження експерта з правовою позицією позивача.

Суд першої інстанції, призначаючи судову електротехнічну експертизу, не врахував, що у разі, коли у сторін виникають розбіжності у технічних питаннях, згідно п.10.8. Договору №44/1688 від 03.06.2004р. такі розбіжності вирішуються органами Держенергонагляду відповідно до чинних нормативних актів, відтак, навіть якщо такі питання і виникають, компетентним органам для їх роз'яснення сторони визнали органи Державної інспекції України з нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії.

Таким чином, місцевий господарський суд в порушення ч.5 ст.42, ст.43 ГПК України надав невмотивовану перевагу висновку експерта іншим доказам по справі без його оцінки у сукупності з останніми на підставі закону.

Слід погодитись з думкою скаржника стосовно обрання позивачем непередбаченого ч.2 ст.16 ЦК України способу захисту своїх прав, позаяк ані п.п.1-10 ч.2 ст.16 ЦК України, ані договором, що укладений сторонами, або законом не передбачений захист прав постачальника електроенергії шляхом зобов'язання Споживача укласти додаткову угоду до договору, починаючи з певної дати.

Крім того, в запропонованій позивачем редакції проект додаткової угоди до договору №44/1688 від 03.06.2004р. не містить пропозиції щодо способу, порядку та умов визначення ТОВ СП “Нібулон” 1 чи 2 класу споживання, оскільки таке визначення залежить від встановлення періодів часу, в які електроустановки відповідача живляться або від мереж позивача, або від мереж ВАТ “Миколаївська Теплоелектроцентраль”, тобто проект додаткової угоди в частині встановлення класу напруги як істотної умови договору про постачання електричної енергії не містить усіх необхідних у розумінні ч.1 ст.638 ЦК України, ч.1 ст.180 Господарського кодексу України умов.

Згідно п.6 ч.2 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.20 ГК України одним із способів захисту прав та інтересів є зміна правовідношення, отже суд може захистити порушене право шляхом зміни умов договору за рішенням суду, а не зобов'язанням відповідача укласти додаткову угоду, оскільки відповідно до ч.5 ст.188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976р. №11 “Про судове рішення” рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області наведеним вимогам не відповідає, не обґрунтоване нормами матеріального права, прийняте з порушенням норм процесуального права —ч.1 ст.41, ч.5 ст.42, ст.43 ГПК України, які призвели до прийняття неправильного рішення про задоволення позову (частково) ВАТ ЕК “Миколаївобленерго”.

Крім того, згідно п.4 ч.1 ст.84 ГПК України висновок про часткове задоволення позову у частині моменту прийняття проекту додаткової угоди не з 01.02.2007р., а з 10.04.2007р. (в мотивувальній частині рішення з 10.11.2007р.) - дати звернення з позовом до суду, вимагав наявності у резолютивній частині також і висновку про відмову у задоволенні певної частини позовних вимог, що місцевим господарським судом не дотримано.

На підставі викладеного, рішення господарського суду від 05.06.2008р. підлягає скасуванню повністю з прийняттям судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати за позовом ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” та витрати по держмиту за подання апеляційної скарги покладаються на ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” згідно ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів –

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ТОВ СП “Нібулон” задовольнити, рішення господарського суду Миколаївської області від 05.06.2008р. - скасувати.

2. У задоволенні позову ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” відмовити.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії “Миколаївобленерго” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства “Нібулон” 42,50грн. витрат по держмиту за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ з зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                                   Мишкіна М.А.

Судді:                                                                        Сидоренко М.В.

Таценко Н.Б