КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2008                                                                                           № 34/153

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Яременко В.В., довіреність № 2164 від 20.10.2006р.,

від відповідача: Нищенко С.І., довіреність № б/з від 04.01.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Отіс”

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.07.2008

у справі № 34/153

за позовом                               Комунального підприємства “Господар” Дарницького району м. Києва, м. Київ, вул. Заслонова, 3,

до                                                   Закритого акціонерного товариства “Отіс”, м. Київ, Чистяківська, 32,

про                                                  стягнення 108699,58 грн.

Суть рішення і скарги:

Комунальне підприємство “Господар” Дарницького району м. Києва (далі – КП “Господар”, Позивач) звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства “Отіс” (далі – ЗАТ “Отіс”, Відповідач) про відшкодування шкоди в розмірі 108 699,58 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 02.07.2008р. у справі № 34/153 позов КП “Господар” було задоволено частково, а саме: стягнуто з Відповідача на користь Позивача 80 000,00 грн. в якості відшкодування заподіяної шкоди, 800,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 86,85 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову, даним рішенням суду було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник Відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2008р. у справі № 34/153 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні вимог КП “Господар” відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно з”ясовано обставини, які мають значення для справи та порушено норми матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), що є підставами для скасування такого судового рішення.

Представник Позивача надав суду свій відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджувався з доводами та вимогами Відповідача, викладеними ним в апеляційній скарзі і вважав, що рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2008р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього представником Відповідача апеляційну скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, КП “Господар” звернулося в господарський суд м. Києва з позовом до ЗАТ “Отіс” про стягнення 108 699,58 грн. в якості відшкодування шкоди і рішенням господарського суду м. Києва від 02.07.2008р. у справі № 34/153 даний позов було задоволено частково – на суму 80 000,00 грн.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, який потягнув за собою настання шкоди, що була відшкодована Позивачем на підставі вироку суду, стався, зокрема, внаслідок невиконання працівником Відповідача своїх трудових (службових) обов’язків і, водночас, також у зв’язку із бездіяльністю Позивача, у зв’язку з чим, позовні вимоги було задоволено частково – на суму 80 000,00 грн.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог КП “Господар”, з огляду на наступне.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, 01.01.2003р. між КП “Господар” та ЗАТ “Отіс” було укладено договір № D21МВ0219 на ремонт ліфтів при повному технічному обслуговуванні (далі – Договір), відповідно до умов якого (п.п. 1.1. та 1.2. Договору) Відповідач взяв на себе зобов”язання щодо виконання робіт по ремонту ліфтів при повному технічному обслуговуванні на об”єктах Позивача (Замовника). Повне технічне обслуговування включає всі види регламентних робіт, а також здійснення цілодобового аварійного обслуговування по усуненню аварійних ситуацій, евакуації пасажирів із кабін зупинених ліфтів та роботи із запуску ліфтів при всіх непланових зупинках.

Згідно розділу умов Договору Відповідач зобов”язувався, зокрема:

- забезпечувати надійну та безперебійну роботу ліфтів (п. 2.1.1. Договору);

- забезпечити своєчасне та якісне виконання регламентних робіт власною робочою силою (п. 2.1.2. Договору);

- брати участь у розгляді аварійних ситуацій на ліфтах, що виникли при їх експлуатації (п. 2.1.5. Договору);

- зупиняти роботу ліфтів у разі грубих порушень пасажирами правил користування та невиконання власником або організаціями, уповноваженими власником, своїх обов”язків, а також незадовільного технічного стану, який не гарантує безпечного перевезення пасажирів (п. 2.1.9. Договору).

Позивач, у свою чергу, зобов”язувався, зокрема:

- призначити відповідальну особу за організацію експлуатації ліфтів, із числа ІТП, яка, зокрема, зобов”язана припиняти роботу ліфтів при виявленні несправностей, які можуть призвести до аварії або нещасного випадку, а також при відсутності атестованого персоналу (операторів ОДС);

- забезпечити експлуатацію ліфтів у відповідності за їх призначенням та умовами експлуатації (п. 2.2.1. Договору).

Як видно з матеріалів справи, ліфт за реєстровим № 6899 був встановлений в під”їзді № 2 житлового будинку № 5 по вул. Вересневій в м. Києві та належав Позивачу. Роботи по ремонту ліфтів (у т.ч. і зазначеного ліфта), встановлених на об”єктах Позивача при їх повному технічному обслуговуванні здійснювались Відповідачем на підставі вищевказаного Договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Відповідач є спеціалізованою організацією, обов”язки якої визначені Договором, і працівники якої в своїй роботі повинні керуватися нормативними документами, положеннями, правилами, інструкціями по обслуговуванню та експлуатації ліфтів і Правилами будови і безпечної експлуатації ліфтів (ДНАОП 0.00-1.02-99), затв. Наказом Держнаглядохоронпраці № 208 від 03.11.1999р.

Водночас, вказаних нормативних актів повинен був дотримуватися і Позивач, як власних цих ліфтів.

З паспорту пасажирського ліфту за реєстровим № 6899 випливає, що останній був введений у експлуатацію ще у 1974 році.

Згідно Міждержавних стандартів “Ліфти пасажирські та вантажні. Технічні умови”, ДГСТ 22011-95, строк експлуатації ліфтів пасажирських складає 25 років.

Тобто, термін експлуатації ліфта № 6899 сплив ще у 1999 році.

Як видно з матеріалів справи і, зокрема, вироку Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2006р. у справі № 11-а-1056/06 по обвинуваченню громадян Репіка О.А. та Панченка М.В. у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч. 2 Кримінального кодексу України (далі – КК України), Репік О.А. з 1999 року працював майстром Деснянської дільниці № 3 СЛУ № 1 ЗАТ “Отіс”, а з 16.09.2002р., згідно наказу № 123-К від 16.09.2002р., був переведений на посаду майстра Дарницької дільниці № 3 СЛУ № 1 цього ж Товариства і згідно Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів був призначений відповідальним за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту ліфта № 6899, на підставі розпорядження по ЗАТ “Отіс” № 10 від 20.09.2002р.

Крім того, як видно з представлених доказів, у період з 20.09.2002р. до 28.02.2003р. року ліфт № 6899 працював неналежним чином (періодично ліфт починав рух без команди, рухався з відчиненими стулками дверей кабіни та шахти, не відкривались двері шахти тощо), про що мешканцями будинку в 2002 році п”ять разів, а в 2003 році сім разів подавались заявки через диспетчерську службу Позивача, яка у свою чергу, інформувала відповідні служби Відповідача. При цьому, майстер Репік О.А. повинен був належним чином реагувати та приймати заходи до усунення поломок ліфта та забезпечувати його безпечну роботу, а в разі виявлення несправностей, які могли привести до аварії або до нещасного випадку (такими несправностями були рух ліфта з відчиненими стулками дверей кабіни та шахти) повинен був заборонити його експлуатацію.

Однак, у вказаний час Репік О.А., будучи особою, відповідальною за організацію робіт по технічному обслуговуванню та ремонту вказаного ліфта, і знаючи про його експлуатацію з відчиненими стулками дверей кабіни та шахти, в тому числі і від потерпілої Магдик Н.О., яка особисто неодноразово повідомляла його про неналежну роботу ліфта, несумлінно ставлячись до покладених на нього обов”язків, не перевіряв якість виконаних електромеханіком по ремонту ліфтів Відповідача Матвієнком В.В. на даному ліфті робіт, не контролював його періодичні технічні огляди, особисто не перевіряв ліфт та не забороняв його експлуатацію, хоча знав про несправності, які могли привести до аварії чи нещасного випадку.

Аварійний стан зазначеного ліфта підтверджується також записами в журналі по обліку заявок на ремонт ліфтів Позивача.

28.02.2003р. в пасажирському ліфті № 6899, що в будинку № 5 по вул. Вересневій в м. Києві, з неповнолітньою Магдик В.М., яка проживала в цьому ж будинку, стався нещасний випадок зі смертельним наслідком.

Згідно вказаного вироку суду, нещасний випадок зі смертельним наслідком стався внаслідок того, що Репік О.А., будучи службовою особою Відповідача, неналежно виконував свої службові обов”язки через несумлінне ставлення до них, у зв”язку із чим, його було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та задоволено частково цивільний позов законного представника потерпілої – Магдик Н.О., на користь якої з КП “Господар” було стягнуто 8 699,58 грн. матеріальної і 100 000,00 грн. моральної шкоди, а всього – 108 699,58 грн.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2006р. у справі № 11-а-1056/06, в частині визнання винним та засудження Репіка О.А., а також задоволення цивільного позову, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2006р. був залишений без змін.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов”язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань – чи мали місце певні дії та ким вони були вчинені.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вказувалось вище, загальний розмір шкоди, заподіяної потерпілій Магдик Н.О., згідно вироку суду становить 108 699,58 грн., з яких 8699,58 грн. – матеріальної шкоди і 100 000,00 грн. – моральної шкоди, який, як видно з платіжних доручень № 2314 від 21.12.2006р. на суму 80 000,00 грн. і № 2322 на суму 28 699,00 грн., було виконано – вказані суми були перераховані потерпілій Магдик Н.О.

В той же час, ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, до Позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, в межах відшкодованої суми – 108699,58 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов”язків.

Протиправною поведінкою (бездіяльністю) працівника Відповідача є недотримання ним під час виконання своїх трудових (службових) обов”язків нормативних документів, положень, правил, інструкцій по обслуговуванню та експлуатації ліфтів, Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, зокрема, щодо своєчасного зупинення експлуатації ліфта № 6899; шкідливий результат такої бездіяльності (матеріальна та моральна шкода) та її розмір встановлені у Вироку суду; причинний зв”язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що у випадку своєчасного зупинення експлуатації ліфта не настав би нещасний випадок, який потягнув за собою настання шкоди; вина працівника Відповідача встановлена у Вироку.

Оскільки згідно вироку суду нещасний випадок, який потягнув за собою настання шкоди, стався, зокрема, внаслідок невиконання працівником Відповідача своїх трудових (службових) обов”язків то, як правильно встановив суд першої інстанції у своєму рішенні, Позивач правомірно, на підставі ст.ст. 1172 і 1191 ЦК України, звернувся з позовом до Відповідача в порядку регресу про відшкодування шкоди.

Водночас, як видно з матеріалів справи, в даному випадку шкода була завдана також і у зв”язку із бездіяльністю Позивача.

Так, знаючи про те, що строк експлуатації ліфта № 6899 закінчився ще у 1999 році, і що на його діяльність постійно скаржилися мешканці будинку де експлуатувався цей ліфт (через службу Позивача постійно подавались відповідні скарги), зважаючи на стан ліфта, ліфт № 6899 продовжував експлуатуватися у Позивача і був замінений на новий лише після настання нещасного випадку.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов”язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об”єктом, використання, зберігання або утримання якого створює п

При цьому, протиправною поведінкою (бездіяльністю) Позивача є: невиконанням ним пункту 2.2.1. Договору та вищевказаних нормативних актів по обслуговуванню та експлуатації ліфтів; шкідливий результат такої бездіяльності встановлений у вироку суду; причинний зв”язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що у випадку призначення відповідної відповідальної особи Позивача відповідно до пункту 2.2.1. Договору, та своєчасного зупинення нею у відповідності з вказаним пунктом Договору експлуатації ліфта, а також своєчасною заміною ліфта №6899 на новий не настав би нещасний випадок, який потягнув за собою настання шкоди; вина полягає у необережності (чи недбалості) Позивача при володінні ліфтом, і крім того шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується володільцем цього джерела незалежно від вини.

Згідно ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов КП “Господар” підлягає частковому задоволенню – в розмірі 80 000,00 грн.

Заперечення Відповідача, як на підставу відмови в позові, на те, що відповідно до пункту 3.2.1. Договору Відповідач не несе відповідальності за незаплановані зупинки ліфтів, які експлуатуються понад двадцять п”ять років і їх модернізація не проводилась, не приймається до уваги, оскільки відповідно до вироку суду сталася не незапланована зупинка ліфта, а ліфт почав рухатись з відкритими дверима, що призвело до нещасного випадку зі смертельним наслідком.

Також, посилання Відповідача, на ту обставину, що відповідно до Акта винних осіб у порушенні вимог нормативних актів з охорони праці не виявлено, апеляційним судом не приймається, оскільки, як вбачається з вироку суду, вказаний Акт вже був досліджений судом у кримінальній справі, і згідно вироку була встановлено особу, недбале ставлення якої до виконання своїх службових обов”язків призвело до нещасного випадку зі смертельним наслідком.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, представник Відповідача, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2008р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної ЗАТ “Отіс” суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 47, 91, 92, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Отіс” залишити без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 02.07.2008р. у справі № 34/153 за позовом Комунального підприємства “Господар” Дарницького району міста Києва до Закритого акціонерного товариства “Отіс” про стягнення 108 699,58 грн., – без змін.

2. Справу № 34/153 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

08.09.08 (відправлено)