ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.10.08 р.                     Справа № 36/158пд

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко, при секретарі судового засідання Губенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Техномаш” м.Дніпропетровськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ковальське та ливарне виробництво” м.Краматорськ

про стягнення 12 100грн.00коп. та розірвання договору №01/03-08 від 01.02.08р.

за участю:

представників сторін:

від позивача: Коваленко Л.М. по дов.;

від відповідача: не з’явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Техномаш” м.Дніпропетровськ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Ковальське та ливарне виробництво” м.Краматорськ, про стягнення передоплати в сумі 12 100грн. 00коп. та розірвання договору №01/03-08 від 01.02.08р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір №01/03-08 від 01.02.08р., специфікацію до нього, платіжне доручення, листи №148Д від 20.03.08р., №159Д від 27.03.08р., №208Д від 14.04.08р., письмову пропозицію №247Д від 06.05.08р. про розірвання договору.

Відповідач у судове засідання не з’явився, про день та час розгляду спору був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями №9645904, №9645914, 9645906, 98004596, 9741026, 9741034, 9820988, 9820953.

Оскільки про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, неможливість присутності в судовому засіданні представника документально підтверджена не була, в матеріалах справи достатньо документів та доказів для вирішення спору по суті, господарський суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

01.02.08р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Техномаш”, та відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Ковальське та ливарне виробництво”, уклали договір №01/03-08.

Згідно даного договору відповідач зобов’язався поставити, а позивач прийняти та оплатити продукцію згідно специфікацій, які є невід’ємними частинами даного договору.

Між сторонами була узгоджена та підписана специфікація №1 до договору, згідно якої відповідач зобов’язався передати позивачу „Колесо” у кількості 24шт. за ціною 20 078грн. 40коп. за 1шт. без урахування ПДВ, на загальну суму 578 257грн. 92коп. з урахуванням ПДВ.

Також цією специфікацією сторони визначили строк поставки – партіями по 6шт. з моменту отримання передоплати з правом дострокової поставки, та строки оплати – 50% передоплата за кожну партію товару, а інші 50% - протягом 5 банківських днів по отриманню повідомлення про готовність продукції до відвантаження.

Позивач перерахував відповідачу передоплату в сумі 12 100грн., що підтверджується платіжним дорученням №25 від 20.02.08р.

У позовній заяві позивач вказує, що за умовами договору відповідач повинен був поставити йому товар у строк до 20.03.08р., однак до теперішнього часу не виконав взяті на себе зобов’язання.

Листами №148Д від 20.03.08р., №159Д від 27.03.08р., №208Д від 14.04.08р. позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути передоплату в сумі 12 100грн. 00коп.

Вважаючи, що відповідач істотно порушив умови договору в частині поставки товару позивачу, останній направив на адресу відповідача письмову пропозицію №247Д від 06.05.08р. про розірвання договору, яка відповідачем була залишена без відповіді та задоволення.

У зв’язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача передоплату в сумі 12 100грн. 00коп. та розірвати договір.

Однак господарський суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляд на таке.

На підставі ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, а істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

Виходячи з умов Специфікації №1 до договору, відповідач взяв на себе зобов’язання поставити позивачу товар партіями по 6шт. в місяць з моменту отримання передоплати.

Згідно п.2 Специфікації №1 позивач повинен був перерахувати відповідачу 50% передоплати за кожну партію товару, а залишок 50% оплатити протягом 5 банківських днів з моменту отримання повідомлення про готовність товару до відвантаження.

Таким чином, за змістом умов, викладених у договорі та Специфікації №1 до нього, а також враховуючи те, що вартість 1шт. товару з урахуванням ПДВ складає 24 094грн. 08коп., господарський суд вважає, що позивач повинен був здійснити передоплату – 50% за першу партію товару (6шт.) – 72 282грн. 24коп., і лише після цього відповідач протягом місяця повинен передати позивачу першу партію товару - 6шт. При цьому, у п.3 Специфікації №1 до договору визначені умови поставки – ЕХW (самовивіз).

Однак позивач зі свого боку взяті на себе договірні зобов’язання виконав неналежним чином, перерахувавши відповідачу лише частину передоплати в сумі 12 100грн. 00коп.

За змістом ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Ухвалою від 16.09.08р. господарський суд зобов’язав позивача письмово вказати, на підставі яких саме істотних порушень з боку відповідача позивач просить суд розірвати договір, а також надати докази, які підтверджують те, що позивач зі свого боку виконав умови договору згідно п.2 Специфікації №1 до нього та надати письмову вимогу про поставку товару з доказами її направлення відповідачу.

Таких доказів позивач суду не представив, у зв’язку з чим господарський суд дійшов висновку, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України факт істотного порушення умов договору з боку відповідача в частині поставки товару у встановлений строк, тобто правові підстави для розірвання договору, передбачені ст. 651 ч.2 Цивільного кодексу України – відсутні.

Частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачає, якщо продавець, який отримав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передачі оплачених товарів або повернення суми попередньої оплати.

Як вказувалось вище, судом не було встановлено порушення строків поставки товару з боку відповідача, а тому підстави для стягнення з нього суми передоплати 12 100грн. у господарського суду також відсутні.

З огляду на вищевикладені обставини, господарський суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Зайве сплачене держмито в сумі 21грн. 50коп. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Техномаш” м.Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ковальське та ливарне виробництво” м.Краматорськ про стягнення 12 100грн. 00коп. та розірвання договору №01/03-08 від 01.02.08р.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „Техномаш” з державного бюджету зайве сплачене держмито в сумі 21грн. 50коп.

Видати довідку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Будко Н.В.