ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№ 8/258-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

суддів:

Добролюбової Т.В.,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дніпродзержинського міського споживчого товариства

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 грудня 2007 року

у справі

господарського суду

№ 8/258-07

Дніпропетровської області

за позовом

Дніпродзержинського міського споживчого товариства

до

за участю третіх осіб

1) Дніпродзержинської міської ради;

2) Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради,

1) Дніпропетровська обласна спілка споживчих товариств

2) Управління комунальної власності Дніпродзержинської міської ради

про

скасування акта

за участю представників сторін від:

позивача: Міняйло В.О. (дов. від 10.04.08), Кабишева Т.М. (дов. від 10.04.08);

відповідача 1): не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги;

відповідача 2): не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги;

третьої особи 1): Шаповал М.Г. (дов. від 03.01.08);

третьої особи 2): не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007 року Дніпродзержинське міське споживче товариство (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпродзержинської міської ради (далі - відповідач 1) та Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради (далі - відповідач 2) про скасування рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 27.05.03 № 299.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний акт не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивача, оскільки нерухомість, право власності на яку оформлено рішенням виконкому від 27.05.03 є власністю позивача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2007 року (суддя Дубінін І.Ю.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 грудня 2007 року (колегією суддів у складі: Лотоцької Л.О. - головуючого, Бахмат Р.М., Євстигеєва О.С.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані недоведеністю позивачем в силу статей 33, 34 ГПК України того, що винесення другим відповідачем спірного рішення від 27.05.03 № 299 призвело до порушення законних прав та інтересів Дніпродзержинського міського споживчого товариства. Крім того, суди вказали, що згідно зі статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання сільських, селищних, міських рад належить здійснення повноважень щодо обліку та реєстрації об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями, Дніпродзержинське міське споживче товариство звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.07 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.12.07 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 27.05.03 № 299, мотивуючи касаційну скаргу доводами щодо порушення судами попередніх інстанцій статей 1, 8-10 Закону України "Про споживчу кооперацію", згідно з якими членство позивача у складі Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств є добровільним, а сама спілка не наділена розпорядчими функціями щодо її членів. Крім того, скаржник вказав на порушення судами вимог статті 41 ГПК України у зв'язку з безпідставною відмовою у проведенні судової експертизи.

У відзиві на касаційну скаргу Управління комунальної власності Дніпродзержинської міської ради вказало на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, а тому просить залишити їх без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, представників позивача та третьої особи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Дніпродзержинське міське споживче товариство, зареєстроване рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 240 від 25.03.92 та є правонаступником Дніпродзержинського міськкоопторгу. Юридична та фактична адреса позивача - м. Дніпродзержинськ, вул. Маршова, 10.

Згідно з постановою правління Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств (далі - Облспоживспілки) від 21.01.92 № 20 Дніпродзержинський міськоопторг прийнято до складу членів-пайщиків спілки і на підставі двосторонніх актів прийому-передачі від 25.03.92 передано позивачу певні основні засоби.

Постановою правління Облспоживспілки від 21.05.02 № 67 внесено доповнення до постанови правління Облспоживспілки від 21.01.92 № 20, відповідно до якого основні засоби, що знаходяться на балансі Дніпродзержинського міськкоопторгу і є власністю Облспоживспілки, передаються в оперативне управління позивача.

27 травня 2003 року Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради винесено рішення № 299 про оформлення права власності за Дніпропетровською обласною спілкою споживчих товариств на наступні об'єкти нерухомості, які знаходяться в оперативному управлінні Дніпродзержинського міського споживчого товариства: 1) будівлі та споруди бази по вул. Маршовій, 10; 2) будівлю магазину загальною площею 157,6 м2 по вул. Скаліка, 9-А; 3) будівлі по пров. Кирпичний, 69-51. Вказаним рішенням також доручено Фонду комунальної власності видати Облспоживспілці свідоцтва про право власності на вищезазначені об'єкти, а Бюро технічної інвентаризації провести державну реєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти згідно з вимогами чинного законодавства.

29 травня 2003 року на виконання зазначеного рішення Виконкому Дніпродзержинської міської ради Облспоживспілці були видані відповідні свідоцтва про право власності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, з яким погодився й апеляційний суд, відповідно до якого винесене Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради рішення № 299 від 27.05.03 не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог та скасування зазначеного рішення.

Колегія суддів Вищого господарського суду не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 13, 41 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, і усі суб’єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист усіх суб‘єктів права власності. Відповідно до статті 398 зазначеного Кодексу право володіти чужим майном виникає на підставі договору. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Чинним законодавством передбачено, що всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава безпосередньо не втручається в господарську діяльність суб'єктів права власності.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що в силу статей 317, 318, 319 Цивільного кодексу України лише власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, законодавчо визначено право захисту власника від незаконних посягань інших осіб щодо його майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали на недоведеність позивачем порушення його прав та законних інтересів шляхом прийняття виконкомом Дніпродзержинської міської ради спірного рішення. Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування правового статусу спірного майна і правомірність його передачі Облспоживспілкою в оперативне управління Дніпродзержинському міському споживчому товариству, хоча з'ясування вказаних обставин має суттєве значення для вирішення питання щодо наявності підстав для задоволення або відмови у задоволенні позову. Належне з'ясування та оцінка судом зазначених питань мають істотне значення та є необхідними для правильного вирішення даного спору. При цьому суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про споживчу кооперацію" власність споживчої кооперації є однією з форм колективної власності. Вона складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні, яка визначається розмірами обов'язкового пайового та інших внесків, а також нарахованих на них дивідендів. Частиною 3 цієї ж статті унормовано, що власність споживчих товариств утворюється з внесків їх членів, прибутків, одержуваних від реалізації товарів, продукції, послуг, цінних паперів та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством. Споживчі товариства можуть на добровільних засадах об'єднуватися в місцеві спілки, Центральну спілку споживчих товариств України, і мають право вільного виходу з них. Взаємовідносини між споживачами товариства та їх спілками будуються на договірних засадах. Товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій. При цьому, спілка не відповідає за зобов'язання споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій (ст. 8 Закону).

Також судами не розглянуто та не спростовано доводи позивача стосовно того, що власність споживчої кооперації є однією з форм колективної власності, а тому не може належати останній на праві оперативного управління.

Зважаючи на викладене, колегія суддів касаційної інстанції дійшла до висновку, що під час вирішення спору по суті попередні судові інстанції формально та односторонньо підійшли до встановлення обставин справи, в той час як необхідно було всебічно, повно і об'єктивно розглянути всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом, з урахуванням того, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що касаційні вимоги та заперечення на них фактично стосуються оцінки доказів, а не питань застосування судами норм права, в той час як касаційна інстанція позбавлена можливості встановити дійсні обставини справи.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до частини 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Так, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує на тому, що згідно п. 5.1.2 Тимчасового положення суд та інші органи державної влади (посадові особи) мають право зробити запит у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених чинним законодавством України, та отримати інформаційну довідку з Реєстру прав на бланку відповідного БТІ. Відповідно до п. 5.10 інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно містить: реєстраційний номер нерухомого майна; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; призначення нерухомого майна; підстави виникнення чи припинення права власності; відомості про власника (власників); форму власності; вид і розмір часток спільної власності; вартість; дату внесення запису; прізвище, ім'я, по батькові реєстратора; підпис реєстратора; підпис начальника БТІ або уповноваженої ним особи. Зазначена довідка скріплюється печаткою БТІ.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір був розглянутий попередніми судовими інстанціями без дослідження в повному обсязі обставин справи та наведення правової оцінки цим обставинам, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення попередніми судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпродзержинського міського споживчого товариства задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 грудня 2007 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2007 року у справі № 8/258-07 скасувати.

Справу № 8/258-07 скерувати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя                                                                      Добролюбова Т.В.

Судді                                                                                           Гоголь Т.Г.

Швець В.О.