КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2008                                                                                           № 05-5-45/4041

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

за участю секретаря

судового засідання

представників сторін

- позивача: Пізик І.О. (дов. від 06.09.07),

- відповідача: Масюк О.В. (дов. від 16.01.08 № 02/07-д),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства зобмеженою відповідальністю "Каіс"

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.2008

у справі № 05-5-45/4041

за позовом                               Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою

відповідальністю "Каіс"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

про                                                  визнання недійсним договору купівлі-продажу векселів,

ВСТАНОВИВ:

Українсько-американське спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Каіс” (далі-позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства “Виробничо-торгова фірма “Радосинь” (далі-відповідач) про визнання повністю недійсним договору купівлі-продажу векселів від 17.04.07 № Б-36-05/1, укладеного між ЗАТ “ВТФ “Радосинь” та ТОВ “Укренергоремонт-2000”. Також позивач просить суд застосувати правові наслідки недійсності правочину, зобов’язавши ЗАТ “ВТФ “Радосинь” повернути ТОВ “Укренергоремонт-2000” все отримане за згаданим договором.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.08 позовну заяву та додані до неї документи повернуто позивачеві без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).

Повернуто позивачеві з Державного бюджету України державне мито в сумі 85 грн., сплачене за квитанцією від 09.04.08 № 12001/з14, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. від 08.04.08 № 12003/з50.

Позивач, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а матеріали справи передати для розгляду до Господарського суду м. Києва.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів позивача, вважаючи ухвалу Господарського суду м. Києва обґрунтованою, такою, що відповідає нормам процесуального права. Просить залишити оскаржувану ухвалу суду 1-ої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 ГПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали місцевий суд зазначив, що позивачем заявлено немайнову та майнову вимоги, проте оплачено державним митом лише немайнову вимогу.

Виходячи зі змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.78 № 3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 21.12.90 № 9 “Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій інстанції”, позовна заява з вимогою про повернення майна підлягає оплаті державним митом за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, залежно від вартості відшукуваного майна або розміру грошових сум, обумовлених угодою.

Відповідно до пп. “а” п.2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, державне мито складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки позивачем разом з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу векселів заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності правочину – повернення всього отриманого за договором, колегія суддів, погоджуючись з судом 1-ої інстанції, вважає, що така позовна вимога підлягає оплаті державним митом за ставками, встановленими для позовних заяв як майнового, так і немайнового характеру.

Разом з тим, Українсько-американським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Каіс”, до позовної заяви додано квитанцію від 09.04.08 про сплату 85 грн. державного мита, що є меншим ніж встановлено законодавством.

Посилання позивача на п. 17 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.08 № 01-8/211 “Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України” та твердження у скарзі, що ним було заявлено клопотання про застосування правових наслідків недійсності правочину, яке суддя помилково прийняв як самостійну позовну вимогу колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається із прохальної частини позовної заяви позивач просив суд визнати повністю недійсним договір купівлі-продажу векселів від 17.04.07 № Б-36-05/1 та застосувати правові наслідки недійсності правочину, встановлені ст. 216 Цивільного кодексу України, зобов’язавши ЗАТ “ВТФ “Радосинь” повернути ТОВ “Укренергоремонт-2000” все отримане за спірним договором, що передбачає сплату державного мита за ставками, встановленими для позовних заяв як майнового, так і немайнового характеру, залежно від вартості майна чи розміру грошових сум.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.08 № 05-5-45/4041 залишити без змін, а апеляційну скаргу Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Каіс” – без задоволення.

Повернути Українсько-американському спільному підприємству у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Каіс” з Державного бюджету України 42,50 грн. державного мита, сплаченого за подачу апеляційної скарги згідно квитанції від 08.05.08 № 12001/з32, в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Головуючий суддя

Судді

11.06.08 (відправлено)