ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.04.2008

Справа
№2-29/17841-2007А

За
позовом - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Сімферополь.

До
відповідача - Державної податкової інспекції в м. Євпаторія, м. Євпаторія.

Про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар
судового засідання Готовкіна Т.С.

П Р Е
Д С Т А В Н И К И:

Від
позивача - ОСОБА_2, довіреність № б/н
від 11.12.07,  представник;

Від
відповідача - Євтодієва Г.В., довіреність № 13403/10/10-0 від 02.08.07, ст.ДПІ.

Суть спору: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до
відповідача - Державної податкової інспекції в м. Євпаторія про визнання
недійсними податкових повідомлень - рішення № /0 від 03.12.2007р. в
сумі -11855,94 грн. - податок з доходів фізичних осіб від підприємницької
діяльності; повідомлення - рішення № /0 від 03.12.2007р. в сумі -
415261 грн. податку на додану вартість (зокрема фінансові санкції 141027 грн).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
спірні податкові повідомлення-рішення необґрунтовано винесені відповідачем,
оскільки позивач є платником єдиного податку на підставі свідоцтв які не
визнанні у встановленому порядку недійсними, а факт перевищення позивачем
передільного обсягу виручки не є підставою для нарахування податкових
зобов'язань з податку від підприємницької діяльності та податку на додану
вартість.

Відповідач у запереченнях на позов
посилається на те, що спірні податкові повідомлення-рішення цілком відповідають
закону, оскільки прийняті в наслідок порушень закону зафіксованих в акті
перевірки.

Після
з'ясування усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до
судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення
по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши
матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

В С Т
А Н О В И В:

З
01.11 2007р. по 14.11.2007р. Державною податковою інспекцією в м. Євпаторія
була проведена планова документальна перевірка по дотриманню вимог податкового
законодавства позивачем за період з 01.10.2004р. по 30.09.2007р.

За
наслідками перевірки складений акт № 1665/17-1/252241237р. від 19.11.2007р.
(а.с. 6-29) та винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від
03.12.2007р. в сумі -11855,94грн. - податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності; податкове повідомлення-рішення № /0 від
03.12.2007р. в сумі - 415261 грн. податку на додану вартість (зокрема фінансові
санкції 141027 грн). (а.с. 33, 35).

З
акту перевірки вбачається, що під час перевірки, відповідач дійшов наступних
висновків, які в свою чергу покладені в основу спірних податкових
повідомлень-рішень.

З
01.10.2004р. по 30.09.2007р. діяльність позивачем здійснювалась по спрощеній
системи оподаткування, обліку та звітності при сплаті єдиного податку з
наступними видами діяльності:

-
пасажирські перевезення, торговельно-посередницька діяльність на підставі
свідоцтво НОМЕР_1 термін дії з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. (заява на право
здійснення спрощено системи оподаткування, обліку і звітності вх.42745/б від
12.12.2003р.);

- пасажирські перевезення,
торговельно-посередницька діяльність на підставі Свідоцтво НОМЕР_2 термін дії з
01.01.2005р. по 31.12.2005р. (заява на право здійснення спрощеної системи і
оподаткування, обліку і звітності вх.40696/б від 15.12.2004р.);

- пасажирські перевезення .
торговельно-посередницька діяльність на підставі свідоцтва НОМЕР_3 термін дії з
01.01.2006р. по 31.12.2006р. (заява на право здійснення спрощеної системи
оподаткування, обліку і звітності вх.40824/б від 14.12.2005р.);

- пасажирські перевезення, з
01.07.07р пасажирські та вантажні перевезення на підставі свідоцтва НОМЕР_4
термін дії з 01.01.2007р. по 30.09.2007р. (заява на право здійснення спрощеної
системи оподаткування, обліку і звітності вх.1557 від 15.12.2006р.).

Під час перевірки відповідач
встановив, що згідно інформації ВАТ "АК Кримавтотранс" №365/5 від 19.06.07р.(вхід. № 13554/10 від 25.06.2007р.). інформації
ЗАТ "Автохолдінг Крим-Авто-Транс". №207/5 від
19.06.07р. (вхід.№ 13555/10 від 25.06.07р.), відомостей з центральної бази
даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів
обсяг виручки позивача від реалізації товарів (робіт, послуг-пасажирські
перевезення) склав 1 810 408,08 грн. у т.ч.: за період з 01.10.04 по 31.12.04 в
сумі 35 200 грн.; за період з 01.01.05 по 31.12.05 в сумі 748 580.19 грн.; за
період з 01.01.06 по 31.12.06 в сумі 552 846.45 грн.; за період з 01.01.07 по
30.09.07 в сумі 473 781.44 грн.

Відповідач вважає, що позивачем
порушений п.1 Указу Президента України «Про внесення змін до Указу Президента
України від 3 липня 1998 року N 727 "Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" 28 червня 1999 року N
746/99, відповідно до якого, спрощена система оподаткування, обліку та
звітності вводиться для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх сімей і протягом року знаходиться не
більше 10 чоловіків та об'єм виручки яких від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Пунктом
5 цього Указу передбачено, що платник єдиного податку повинен перейти на
загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з майбутнього
звітного періоду (кварталу). Суб'єкти малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків
та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

На
думку відповідач, позивач з початку 4 кварталу 2005р. не мав права
застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності.

Відповідач
посилається на те, що сума перевищення виручки позивача за 2005р. становить -
248 580,19 гри. (сума доходу за 2005р. - 748580,19 гри. мінус 500 000 грн.),
підлягає оподаткуванню по загальній системі оподаткування, відповідно до вимог
п.5 Постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим "Про деякі
питання, пов'язані з нарахуванням і сплатою податків в Автономній Республіці
Крим" від 19.06.2002р. № 124-3/02.

Сума
перевищення - 248 580.19грн. складається з суми доходу за вересень 2005 р.  -- 107013,9грн (без ПДВ), за 4 кв. 2005 р. -
141 566,29грн. (без ПДВ) (у зв'язку зі зняттям з обліку як платника податку на
додану вартість з 14.07.05р).

Сума
оподаткованого доходу за 2006 р., яка підлягає оподаткування визначена в сумі
-552846,45грн. (без ПДВ).

Сума
доходу за 1-3 кв. 2007 р. - 473781,44грн. складається з суми доходу за 1 кв.
2007 р. -99856,2 грн. (без ПДВ), суми доходу за 2 кв. 2007 р. - 116962,24грн.
(без ПДВ) , за липень 2007р. - 81106 грн. (без ПДВ), серпень 2007р. - 121939
грн. (без ПДВ), вересень 2007р - 53918,00 грн. визначена з ПДВ (у зв'язку з
реєстрацією, як платника податку на додану вартість). Сума доходу за 1-3 кв.
2007р., яка підлягає оподаткування визначена в сумі - 464794,93 грн.

Відповідач
посилається на те, що з 01.10.07р позивач самостійно перейшов на загальну
систему оподаткування та задекларував дохід, за 3 кв 2007р. в сумі 26703,78
грн.

Згідно
абз 5. п, 13 Декретом Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок
з громадян" від 26.12.92р. № 13-92, оподаткований дохід визначається без
суми ПДВ. які входять до ціни проданих товарів (робіт, послуг).

За
даними відповідач, усього сума перевищення позивачем за 2005р. складає
248580,19 грн., за 2006р. сума доходу 552846,45 грн., за 2007р. (9 місяців)
сума доходу 464794,93 грн. підлягає оподаткуванню по загальній системі оподаткування.

Згідно
ст. 13 Декрету "Про прибутковий податок із громадян", до складу
витрат, відносяться витрати безпосередньо пов'язані з одержанням доходу.

Усього
валові витрати за період з 01.09.05р по 30.09.2007р за результатами перевірки
визначені в сумі 1178459,74 грн., у т.ч. 2005р. в сумі 229522,19грн. 2006р в
сумі 520736,45 грн., 2007р в сумі 428201,1грн.

Відповідач
вказує на те, що оподаткований дохід позивача за 2005р. за результатами
перевірки та відповідно до ст.13 Декрету визначений у сумі 19058 грн.
(248580.19грн. мінус 229522,19грн.), за 2006р. у сумі 32110 грн. (552846,45грн.
мінус 520736.45грн.), за 2007р. (9 місяців) у сумі 36593,83 грн. (464794,93грн.
мінус 428201,1грн.), у зв'ку з чим на думку відповідач позивачем порушена ст.13
Декрету "Про прибутковий податок з громадян ', ст 7, п.7.1, пп. 22.3 ст.22
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Відповідно
до вимог п.п. 4.2.2 "б" п. 4.2 ст.4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими
фондами" від 21.12.2003р. №2181-111 податкові зобов'язання по результатам
документальної перевірки по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької
діяльності визначений за 2005р. у розмірі 2477,54 грн., за 2006р - 4174,3грн, за
9 місяців 2007р. у розмірі 5204,1грн.

Всього
донараховано податковим повідомленням - рішенням № /0 від 03.12.07
податку з доходів від заняття підприємницькою діяльністю в сумі 11 855,94 грн.

Позивач
зареєстрований платником ПДВ 06.05.2005р., свідоцтво платника ПДВ НОМЕР_5.

На
підставі заяви позивач вказане свідоцтво анульовано 14.07.2005р,. відповідно до
абзацу 2 ст.6 Указу Президента України "Про спрощену систему
оподатковування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва" та
позивач, виключений з реєстру платника податку на додану вартість.

Відповідно
до п.2.2 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 від
03.04.1997р. із змінами і доповненнями, згідно наданої реєстраційної заяви
платника податку на додану вартість у ДПІ в м. Євпаторія (вх. №35 від
25.09.2007р.). Позивач зареєстрований платником ПДВ 27.09.2007р., видане
свідоцтво платника ПДВ НОМЕР_6.

Декларації
по ПДВ за травень-липень 2005р надані до ДПІ м. Сімферополя, за вересень 2007р
надані до ДПІ в м.Євпаторії у встановлений законодавством термін.

Відповідно
до п.п..2.3.1 п. 2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану
вартість" №16897-ВР від 03.04.1997р. зі змінами і доповненнями, що діяли
в періоді, що перевіряється, особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку на додану вартість повинна зареєструватись у випадку, якщо
загальна сума від здійснення операцій по постачанню товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної чи глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно Закону, нарахована (сплачена, надана) такому
суб'єкту господарювання - фізичній особі чи в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300
000 грн.

З
акту перевірки вбачається, що обсяг оподаткованих операцій з надання послуг
(пасажирські перевезення) за минулі дванадцять місячних податкових періодів
перевищував сукупно 300 тис.грн. і склав 564 143грн.(з 4 кв.2004р. по 4
кв.2005р.).

Відповідно
до п.9.3 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість", особа,
що підпадає під визначення пункту 2.3 ст.2 Закону, зобов'язана зареєструватися
як платник податку у податковому органі по їхньому місцезнаходженню (місце
проживанню).

Частиною
"а" пункту 9.6 ст.9 Закону України "Про податок на додану
вартість" визначено, що з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті,
заява про реєстрацію повинна бути подана (спрямована) податковому органу
особою, що підлягає реєстрації згідно підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2
Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми про
оподатковування операцій, визначених зазначеним пунктом.

Відповідно
до абзацу 4 п.9.4 ст.9 Закону України " Про податок на додану
вартість", особа, що не направляє таку заяву в таких випадках і в такі
терміни, несе відповідальність за вчинене нарахування, не сплату цього податку
на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та
одержання бюджетного відшкодування.

Згідно
пп.1.1 п.1 Порядку заповнення та представлення податкової декларації по податку
на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України №166 від 30.05.1997р.,
представлення податкової декларації з податку на додану вартість
(далі-декларація) передбачено пунктом 4.1 ст. 4 Закону України від 21 грудня
2000 року № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами і державними цільовими фондами".

Відповідно
до пп.4.1.4 "а" п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими
фондами" від 21.12.2000р.№2181-III, податкові декларації подаються за
базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: календарному місяцю, -
протягом 20 календарних днів, що випливають за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця".

Позивачем
не представляв декларації по податку на додану вартість за період: жовтень
2005р. - серпень 2007р.

Перевірка
проведена з використанням: податкової накладної від ТОВ «Веста Сервіс» (ЕДРПОУ
30251215, іпн.10) №1208 від 28.09.07р. рахунки, чеки, банківські
документи, відомості держреєстра за формою 1 ДФ ( від 21.05.2007р. .№8046. від
06.11.07р №1233), реєстри відомостей по продажу білетів, інформація ВАТ
"АК Кримавтотранс" , №365/5 від 19.06.07р. (вхід №
13554/10 від 25.06.2007р.), інформації ЗАТ "Автохолдінг
Крим-Авто-Транс", №207/5 від 19.06.07р. (вхід.№ 13555/10
від 25.06.07р.).

Податок
на додану вартість за період з 01.10.2005р. по 27.09.2007р. не нараховувався та
не сплачувався до бюджету. Порушено ст. 4 п. 4.1 та п.п.7.3.1 п. 7.3. ст. 7..
пп, 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На
підставі акт перевірки відповідач визначив податкові зобов'язання по податку на
додану вартість наступним чином та по наступним по періодам: за 2005р. обсяг
продажу (робіт, послуг) по ПДВ складає 426 043 грн. у т.р. податкове
зобов'язання по ПДВ 71 007грн.; за 2006р. обсяг продажу (робіт, послуг) по ПДВ
за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р. - 671 159 грн., у т.р податкове
зобов'язання по ПДВ -111 859грн.; за 9 місяців 2007р. обсяг продажу (робіт,
послуг) по ПДВ складає 563 310 грн.. у т.р. податкове зобов'язання по ПДВ 93
886грн.

Перевіркою
правильності нарахування та сплати податку на додану вартість встановлені
порушення пп.. 4.1.1. п.4.1 ст. 4 Закону України "Про податок на додану
вартість", відповідачем нараховані податкові зобов'язання на суми наданих
послуг по податкових періодах у сумі 274 234 грн.

Так,
в ході перевірки посадові особи відповідача дійшли висновку про порушення
відповідачем ст. 7 п.7.7 пп. 7.7.1. Закону України "Про податок на додану
вартість", відповідно до якої, суми податку, що підлягають сплаті до
бюджету або відшкодуванню бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою
податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів
(робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту
звітного періоду, що привело до донарахування ПДВ у сумі 274 234 грн.

Всього
відповідачем донараховано податковим повідомленням - рішенням № /0
від 03.12.07 податку на додану вартість в сумі 415 621 грн., у т.ч. 274 234
грн. - основного платежу, 141 027 грн. - штрафних санкцій.

При
цьому штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість застосовані
відповідачем на підставі пп. 17.1.1, 17.1.3. п. 17.1 ст.17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними
цільовими фондами» від 21.12.2000р. № 2181, у тому числі:

відповідно
до п.п. 17.1.1 п. 17.1 ст.17 Закону платник податків, що не подає податкову
декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її
затримку. Позивачу нараховані штрафні санкції з податку на додану вартість у
сумі 3910 грн. (170 грн. х 23 /кількість періодів затримки/).

Відповідно
до п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст.17 Закону у разі коли контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами,
викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти
відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за
кожний з податкових періодів, встановлених для такого податку, збору
(обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така
недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким
платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не
більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули (до позивача застосовані штрафні санкції у сумі
137 117 грн. (264 078,00x50%).

Згідно
з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
з використанням повноваження з  метою, з
якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин,
що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з
дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124
Конституції України  передбачає право
юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її
реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не  забороненими законом засобами. Кожна особа
має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому
числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у
разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні
особи мають право  на звернення до суду
для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава
має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, в тому числі у
судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням
спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Указом
Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва” встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом  року перебуває не більше
10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)
за рік не перевищує  500 тис.грн.

Більш
того, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного податку є
остаточною  і не включається до
перерахунку  загальних податкових  зобов'язань як самого платника податку, так і
осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї,
які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Суб'єкти
малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним податком
шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Суб'єкти
підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську
діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання
господарської діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади,
їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду
забороняються (стаття 19 Цивільного кодексу України).

Суд
вважає, що при проведенні перевірки,, відповідач не врахував той факт, що
стаття 6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва” передбачає, що суб'єкт
підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи
фізичних осіб ( для фізичних осіб -суб'єктів малого підприємництва).

Діюче
законодавство не містить вимог щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у
випадку перевищення максимально допустимого об'єму, при якому може
застосовуватися спрощена система оподаткування, а саме, 500 тис.грн.

Єдина
вимога, яку містить Указ, це відмова від даної системи оподаткування з початку
найближчого кварталу. За той період, коли підприємець був платником єдиного
податку, він надає тільки звіт платника єдиного податку.

Ні
один закон або інший нормативно-правовий акт України не передбачає одночасно
ведення обліку доходів та витрат з єдиного податку і по загальній системі
оподаткування, тому за один і той же звітний період підприємець не може  надавати звітність за різними системами
оподаткування.

Оскільки
Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” не регулює питання, які пов'язані з
місцевими податками та зборами (обов'язковими платежами), то Постанова
Верховної Ради АР Крим не може встановлювати податки та збори, тому пункт 1.2.
Постанови у даному випадку  є порушенням
статті 135 Конституції України.

Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. №9 “Про застосування
Конституції України при здійсненні правосуддя” передбачено, що оскільки
Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а
її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають
оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки
зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати
Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на
Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної  влади та органи  місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно
із статтею 1 Закону України “Про систему оподаткування” встановлення і
скасування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та державних
цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою
України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними,
міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про
оподаткування.

Ставки,
механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів),  за винятком особливих  видів мита та збору у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору  у вигляді
цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для  споживачів усіх форм власності, і пільги щодо
оподаткування не можуть  встановлюватися
або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Зміни
і доповнення до цього Закону, інших законів України про оподаткування стосовно
надання пільг, зміни податків, зборів (обов'язкових платежів), механізму їх
сплати, вносяться до цього Закону, інших законів про оподаткування  не пізніше, ніж за шість місяців до початку
нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року.

Будь-які
податки і збори (обов'язкові платежі), які запроваджуються законами України,
мають бути включені до цього  Закону.

Перелік
податків та зборів, які підлягають обов'язкової сплаті, визначений статтями
14,15  Закону України “Про систему
оподаткування”, серед яких єдиний податок у переліку податків та зборів не
визначений.

Таким
чином, донарахування податку з доходів фізичних осіб - СПД в сумі 11855,94 грн.
є необґрунтованим, що є підставою для визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 03.12.2007р. № /0.

Щодо
нарахування, відповідачем податку на додану вартість в сумі 274234,00 грн. та
застосування штрафних санкцій в сумі 141027,00 грн. (спірне податкове
повідомлення-рішення № /0 від 03.12.2007р.), то суд вважає наступне.

Згідно
статтям 43, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна,
систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана
суб'єктами  господарювання з метою
досягнення економічних і соціальних результатів в одержання прибутку.
Підприємництво здійснюється на основі вільного вибору видів підприємницької
діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Діяльність
суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову визначеність (стаття 3 Господарського
кодексу України).

Господарська
діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів
та за метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва
-підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно
до пункту  9.8 статті 9 Закону України
“Про податок на додану вартість” визначено, що реєстрація платника податку на
додану вартість не здійснюється у випадку обрання платником спрощеної системи
оподаткування обліку та звітності.

Матеріалами
справи підтверджено, що і не оспорюється відповідачем, що відповідач за період,
що перевірявся здійснював діяльність по спрощеній системі оподаткування, що
підтверджується свідоцтвами про сплату єдиного податку.

Відповідачем
не надані суду докази, які підтверджують факти недійсності вказаних свідоцтв,
отже, позивач, знаходився на спрощеної системі оподаткування звільняється від
обов'язкової реєстрації як платник податку на додану вартість.

Реєстрація  підприємця, як платника податку на додану
вартість, який знаходиться  на спрощені
системі оподаткування, є право, а не обов'язок. Тому позивач не є платником
податку на додану вартість, оскільки знаходився на спрощеній системі
оподаткування, отже донарахування податку на додану вартість в сумі 274234,00
грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 141027,00 грн. є неправомірним, та
відповідно спірне податкове повідомлення-рішення № /0 від
03.12.2007р. підлягає визнанню нечинним.

Відповідно
статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в
адміністративному судочинстві  є будь-які
фактичні  дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення справи.

Для органів
державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки,  у якому згідно з пунктом 1.7 розділу 1
Порядку оформлення результатів невиїзних документальних виїзних планових  та позапланових перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 10.08.2005р. №327, (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за №925/112050) зазначено, що факти
виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної
перевірки повинні викладатися чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланням
на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на
підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з
наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно
підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень.

Лише
за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту
виявлених порушень є підстави  для
визначення платнику податкових зобов'язань.

Судом
встановлено, що акт перевірки № 1665/17-1/252241237р. від 19.11.2007р містить
тільки правові висновки про порушення норм Закону України “Про податок на
додану вартість”, Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, Декрету
Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” та підсумкові
показники, у зв'язку з чим у суду не має можливості встановити на підставі яких
первісних документів бухгалтерського та податкового обліку зроблені данні
висновки про донарахування податкових зобов'язань.

Крім
того, як на основу незаконності прийняття відповідачем спірного податкового
повідомлення-рішення в частині визначення штрафних санкцій з податку на додану
вартість, суд  зазначає наступне.

Згідно
з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”,
податкове зобов'язання платника податку, нараховане контролюючим органом
відповідно до пункту 4.2 і пункту 4.3 статті 4 Закону, вважається узгодженим у
день отримання платником податку податкового повідомлення, за винятком
випадків, визначених підпунктом 5.2.2, то фактично підпункт 17.1.3 встановлює
необхідність погодження податкового зобов'язання, з якого сплачуються штрафні
санкції. На момент винесення рішень про застосування штрафних санкцій у
зазначеній сумі, податкові зобов'язання не були узгодженими.

Таким
чином, застосування відповідачем штрафних санкцій у спірному податковому
повідомленні-рішенні є неправомірним.

Суд
приходить до висновку, що визначення позивачу податкових  зобов'язань: з податку на додану вартість, з
податку з доходів  фізичних осіб -СПД
згідно спірних податкових повідомлень-рішень є неправомірним і висновки акту
перевірки згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства
України мали бути підтверджені відповідачем.

На
підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69,70,86 Кодексу
адміністративного судочинства України судом не приймається акт перевірки №
1665/17-1/252241237р. від 19.11.2007р, як доказ встановлення фактів порушення
позивачем: Закону України “Про  податок
на додану вартість”, Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, Декрету
Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”.

Згідно
зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При
цьому суд виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та
закріплення доказів правопорушень, тому повинен містити вичерпні елементи його
складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім акту
перевірки, що підтверджували б факти вчинення позивачем зазначених порушень,
відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Частиною
1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд
при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначена
норма передбачена також частини 2 статті 19 Конституції України.

Статтею
13 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” передбачено, що
посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати
Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та  охоронюваних
законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій,
забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової  служби функцій та повною мірою
використовувати надані їм права.

Згідно
частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається
на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте,
доказів правомірності і законності обґрунтованості спірних податкових  повідомлень-рішень про визначення податкових
зобов'язань: з податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб -СПД
та штрафних санкцій відповідачем суду не надано. Висновки перевіряючих, що
викладені у акті перевірки № 1665/17-1/252241237р. від 19.11.2007р, не
підкріплені жодними доказами і носять характер суб'єктивних припущень.

За
таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже,
визначення позивачу податкових зобов'язань: з податку на додану вартість та з
податку з доходів фізичних осіб -СПД, згідно спірних податкових
повідомлень-рішень неправомірно.

За
викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов цілком обґрунтований
та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вступна
та резолютивна частини постанови оголошені - 14.04.2008 року.

У
повному обсязі постанову складено - 21.04.2008 року.

На
підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 160,162,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С
Т А Н О В И В :

1.
Позов задовольнити.

2.
Визнати нечинними податкове повідомлення - рішення Державної податкової
інспекції в м. Євпаторія № /0 від 03.12.2007р. в сумі -11855,94 грн.
- податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності.

3.
Визнати нечинними податкове повідомлення - рішення Державної податкової
інспекції в м. Євпаторія № /0 від 03.12.2007р. в сумі - 415261 грн.
податку на додану вартість (зокрема фінансові санкції 141027 грн).

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Башилашвілі О.І.