СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

24 квітня 2008 року

Справа № 2-2/17963-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Голика В.С.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Шаповалова Лариса Михайлівна, довіреність № 147 від 05.03.08;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фірма Южноє Сіяніє" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 06.03.-27.03.2008 у справі №2-2/17963-2007

за позовом           Приватного підприємства "Фірма Южноє Сіяніє" (вул. Крилова, 73, Сімферополь, 95000)

до           Міської клінічної лікарні № 6 швидкої медичної допомоги (вул. Гагаріна, 15, Сімферополь, 95000)

про стягнення 26303,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство „Фірма Южноє Сіяніє” - звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача - Міської клінічної лікарні № 6 швидкої медичної допомоги про стягнення відшкодування вартості отриманої продукції у розмірі 26 303 грн. 21коп. Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд стягнути з відповідача 34857 грн. 71коп.

Мотивує позовні вимоги підприємство тим, що 18.04.2007 між сторонами було укладено договір № 36 на закупівлю товарів за державні кошти, який був визнаний недійсним рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007р. по справі № 2-7/11064-2007, проте у зв’язку з неможливістю повернути отримане за договором у натурі, позивач просить відшкодувати вартість товару.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.03.-27.03.2008 (суддя Толпиго В.І.) у даній справі у задоволенні позову відмовлено.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та безпідставність посилань позивача на норми статті 216 Цивільного кодексу України.

Позивач оскаржує судове рішення у зв’язку із порушенням норм матеріального права та зазначає, що господарський суд першої інстанції невірно розтлумачив норми статті 216 Цивільного кодексу України.

Більш детально доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, згідно якого проти її задоволення заперечує.

У судове засідання, призначене на 24 квітня 2008 року, представник позивача не з’явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутність.

Враховуючи те, що явка у судове засідання це право, а не обов’язок сторони, судова колегія вважає за можливе розглянути справи за відсутність представника позивача.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, апеляційну скаргу визнає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2007 між сторонами у справі було укладено договір № 36 на закупівлю товарів за державні кошти.

Пунктом 1.1 наведеного договору було передбачено, що Постачальник, що є переможцем відкритих торгів із зменшенням ціни на закупівлю хліба, відповідно до Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” (згідно рішення засідання тендерного комітету, протоколу № 29 від 12.04.2007) виконує, а Замовник купує послуги з прання за цінами згідно тендерної (цінової) пропозиції й понять тендерної документації.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007 по справі № 2-7/11064-2007 договір визнаний недійсним.

В ході розгляду даної справи встановлено, що у період дії договору № 36 на закупівлю товарів за державні кошти, а саме з 21.04.2007. по 06.11.2007, відповідачем поставлено хлібобулочних виробів на загальну суму 20906 грн. 29коп. Заборгованість за платежами відсутня. Узяті на себе зобов'язання за наведеним договором сторони виконали належним чином, що визнається сторонами.

В обґрунтування позову позивач посилається на частину 1 та частину З статті 216 Цивільного кодексу України, якими визначено: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Проте, як правильно зазначає місцевий господарський суду, частина 1 зазначеної статті дає вичерпний перелік правочинів, на які розповсюджується ця норма. У даному ж випадку у зв’язку з тим, що між сторонами укладений договір поставки, неможливо відшкодувати вартість того, що вже одержано, за цінами, які існували на момент відшкодування.

Таким чином, судова колегія вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, не вбачає порушень норм матеріального права, а отже й підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 101, пуктом 1 частини 1 статті 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фірма Южноє Сіяніє" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.03.-27.03.2008 зилишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.С. Голик

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

Н.П. Горошко