ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

21.05.2008                                                              Справа № 2/47

За позовом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород

ДО Відкритого акціонерного товариства „Мукачівський кар’єр”, смт. Кольчино Мукачівського району

ПРО зобов'язання до підписання договорів зберігання залізничного мосту через р. Обава та залізничного під’їзного шляху від смт. Кольчино

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – Продан О.С. –представник за дорученням № 5 від 08.01.2008р.

від відповідача – Драшковці А.-Р.А. –представник за дорученням від 21.04.2008р. № 102

СУТЬ СПОРУ: зобов'язання до підписання договорів зберігання залізничного мосту через р. Обава та залізничного під’їзного шляху від смт. Кольчино.

В засіданні суду 13.05.2008 року за згодою представників сторін судом в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 21.05.2008 року для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Представник позивача просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на те, що сторони з підписанням Плану розміщення акцій ВАТ „Мукачівський кар’єр”, створеного згідно з Указом Президента України №699 від 26.11.1994р., визнали його обов’язковість для виконання, внаслідок чого у відповідача виникли певні зобов'язання перед органом, що здійснює управління майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, зокрема, по збереженню та ефективному використанню такого майна. Просить взяти до уваги те, що спірні об’єкти перебувають в Реєстрі державного майна, яке не ввійшло до статутного фонду відповідача, але перебуває на його балансі. Відповідно до положень наказу Фонду державного майна України, Міністерства економіки України від 19.05.1999р. №908/68 „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі” та наказу ФДМУ від 09.06.1999р. №1077 „Про забезпечення збереження, контролю за використанням та реалізацією пропозицій інвентаризаційних комісій стосовно державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств про цесі приватизації, але залишилось у них на балансі” дане майно повинно бути отримане відповідачем на відповідальне збереження із обов’язковим укладенням відповідного договору безоплатного зберігання. А оскільки відповідачем вищенаведеного не враховано та відповідних договорів стосовно зберігання

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 21.05.2008 року по справі №2/47

вищенаведеного майна не укладено, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечує з приводу позовних вимог в повному обсязі по мотивах, викладених у поданих суду письмових запереченнях по суті спору. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що товариство не в змозі забезпечити зберігання державного майна у майбутньому з обставин, які мають істотне значення (відсутність відповідного складу працівників на підприємстві, а також коштів не оплату праці таких, а також з огляду на збитковість підприємства та наявності великої суми заборгованості по сплаті податків та обов’язкових платежів до державного бюджету, тощо). Крім того, за результатами створеної за клопотанням відповідача комісії перевірки технічного стану під’їзної колії встановлено незадовільний стан даного об’єкту, який унеможливлює його використання за призначенням, хоча товариством вживались всі заходи, встановлені попередніми договорами безоплатного зберігання, для забезпечення схоронності зазначеного державного майна. Про результати даної перевірки відповідачем належним чином було повідомлено і позивача, що вбачається з матеріалів, приєднаних до поданого суду заперечення. Також просить взяти до уваги те, що нормами чинного законодавства для дійсності договорів встановлюється наявність волевиявлення сторін при його укладенні, а оскільки відповідач не бажає укладати такі договори, то і волевиявлення сторін в даному випадку немає. Крім того, вказує на те, що згідно вимог статті 179 Господарського кодексу України наведено підстави, за яких укладення господарського договору є обов’язковим, і укладання договору відповідального безоплатного зберігання до таких не віднесено, а наведені позивачем нормативні підстави обов’язковості його укладення не містять обов’язку товариства укладати такі та повинні регулюватись виключно нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які такого обов’язку товариства не містять. Також вказує на те, що дані об’єкти знаходяться поза межами території відповідача, що є додатковим фактором неможливості забезпечення належної схоронності державного майна.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Згідно Плану розміщення акцій відкритого акціонерного товариства „Мукачівський кар’єр”, створеного згідно з Указом Президента України від 26.11.1994р. №699, до майна, яке не включено до статутного фонду даного товариства, зокрема, розділом ІІІ, віднесено залізничний міст через р. Обава та залізничний під’їзний шлях від смт. Кольчино.

З метою збереження даного майна у відповідності до положень наказу Фонду державного майна України, Міністерства економіки України від 19.05.1999р. №908/68 „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі” та наказу ФДМУ від 09.06.1999р. №1077 „Про забезпечення збереження, контролю за використанням та реалізацією пропозицій інвентаризаційних комісій стосовно державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств про цесі приватизації, але залишилось у них на балансі” дане майно за договорами зберігання №24 від 04.05.2006р. та №23 від 04.05.2006р. було передано Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області зберігачу –ВАТ „Мукачівський кар’єр” на відповідальне зберігання, та того ж дня сторонами договорів було підписано відповідні акти приймання-передачі майна. Згідно умов даних

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 21.05.2008 року по справі №2/47

договорів строк їх дії було встановлено сторонами терміном на один рік з дня його підписання (пункт 3.1 договорів) та закінчився відповідно 04.05.2007р.

Позивачем, тобто Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області, у зв’язку з закінченням терміну дії даних договорів листом від 03.03.2008р. за №09-10/733 було надіслано відповідачу –ВАТ „Мукачівський кар’єр” договори безоплатного зберігання та вказано на необхідність укладення таких угод, оскільки саме товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечує обґрунтованість позиції позивача з приводу позовних вимог та наявності у товариства обов’язку по укладення таких угод з мотивів його відсутності , оскільки нормами чинного законодавства України такого обов’язку не встановлено.

Аналізуючи позицію сторін з приводу позовних вимог та наявності у відповідача обов’язку по укладенню договорів відповідального безоплатного зберігання державного майна, суд констатує наступне.

Наказом Фонду державного майна України, Міністерства економіки України від 19.05.1999р. №908/68 „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі” (далі - Наказ) та наказом ФДМУ від 09.06.1999р. №1077 „Про забезпечення збереження, контролю за використанням та реалізацією пропозицій інвентаризаційних комісій стосовно державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств про цесі приватизації, але залишилось у них на балансі” визначено способи управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, в тому числі і передача майна господарським товариствам на умовах відповідного договору безоплатного зберігання (далі –договору зберігання) відповідно до вимог законодавства.

Згідно пункту 2.5 даного Наказу передача майна господарським товариствам на умовах договору зберігання здійснюється відповідно до вимог законодавства.

Правочин є найрозповсюдженішою підставою виникнення цивільних прав та обов’язків. Він є юридичним фактом (стаття 11 ЦК України) та являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов’язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин. Відповідно, чинне законодавство визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Статтею 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори, головною ознакою яких є їх обов’язковість. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 21.05.2008 року по справі №2/47

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Главою 23 розділу І книги третьої Цивільного кодексу України визначено загальні положення про право власності, згідно статті 316 якого правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В свою чергу, статтею 319 ЦК України зазначено визначальні принципи здійснення права власності, тобто умови й порядок реалізації власником своїх правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо належного йому майна, а також з врахуванням положень статті 13 Конституції України зазначено, що „власність зобов’язує”, поняття яке необхідно розуміти в широкому значенні. Власність не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству. В такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов’язки, а й орієнтовно вказує, до чого зобов’язаний власник.

Крім того, статтею 322 ЦК України зазначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто встановлюється презумпція обов’язку власника нести всі витрати, пов’язані з утриманням належного йому майна, крім випадків, чітко визначених законом або договором.

Матеріалами справи встановлено, що залізничний міст через р. Обава та залізничний під’їзний шлях від смт. Кольчино відносяться до об’єктів державної форми власності, а відтак, обов’язок по утриманню належного їй майна не може покладатись на суб’єкта господарювання –відповідача у справі. В свою чергу, норми Наказу не містять в собі положень наявності обов’язку у товариства по укладенню угод відповідального безоплатного зберігання, а також не являються відповідним законом, який покладав би такий обов’язок на відповідача.

Відтак, аналізуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Ф. Ремецькі