КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2008                                                                                           № 45/76

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:           Гольцової Л.А.

Рябухи В.І.

за участю секретаря

судового засідання           Терещенко Я.О.

представників сторін

- позивача: Алфімов В.В. (дов. від 10.06.07),

- відповідача 1: Бунечко В.І. (дов. від 17.12.07 № юр-355/д),

- відповідача 2: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад"

на рішення Господарського суду м. Києва від 31.03.2008 (підписано 18.04.08)

у справі № 45/76 (Балац С.В.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад"

до                                                   1.Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта",

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтозахист"

про                                                  визнання недійсною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Влад” (далі-позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” (далі-відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю “Нафтозахист” (далі-відповідач 2) про визнання недійсною додаткової угоди від 30.11.04 № 4 до угоди від 13.05.02 № 27/140-ін про охорону об’єктів ВАТ “Укрнафта” підрозділами охорони ТОВ “Нафтозахист” з моменту її вчинення.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.03.08 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у зв’язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийнявши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 заперечує проти доводів позивача, вважаючи їх безпідставними, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Він зазначає, що оскаржуване рішення винесено при всебічному, об’єктивному дослідженні доказів і обставин справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити рішення суду 1-ої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідачем 2 не був наданий.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з’явився.

Неявка представника відповідача 2 в судове засідання, на думку колегії суддів, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для її розгляду.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач 2 був створений у 2002 році. Його учасниками згідно зі Статутом є Головне управління Державної служби охорони при МВС України, Товариство з обмеженою відповідальністю “Влад”, Відкрите акціонерне товариство “Укрнафта”.

Пунктом 8.10.3 Статуту відповідача 2 встановлено, що Генеральний директор має право, зокрема, укладати угоди та чинити юридичні дії від імені Товариства, давати доручення, відкривати рахунки Товариства і т.д.

13.05.02 між відповідачами у справі укладено угоду № 27/140-ін про охорону об’єктів ВАТ “Укрнафта” підрозділами охорони ТОВ “Нафтозахист”, відповідно до п.1.1 якої відповідач 1 передав, а відповідач 2 прийняв під охорону об’єкти відповідача 1 згідно з дислокаціями, які узгоджуються зі структурними одиницями відповідача 1.

30.11.04 між відповідачами було укладено додаткову угоду № 4 до угоди від 13.05.02 № 27/140-ін про охорону об’єктів ВАТ “Укрнафта” підрозділами охорони ТОВ “Нафтозахист” (далі – додаткова угода), відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про припинення дії угоди від 13.05.02 № 27/140-ін з 01.12.04.

Додаткова угода з боку відповідача 2 підписана Генеральним директором ТОВ “Нафтозахист” – Шайхет О.І.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що у зв’язку з укладенням додаткової угоди відповідач 2 з 01.12.04 припинив будь-яку господарську діяльність. Укладення спірної Додаткової угоди було одночасно і рішенням про припинення діяльності ТОВ “Нафтозахист”, на що Генеральний директор товариства не уповноважений Статутом.

Відповідно до п.5 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) однією з засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.04 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття “охоронюваний законом інтерес”, що вживається в законах України у логічно-смисловому зв’язку з поняттям “права”, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об’єктивного і прямо не опосередкований у суб’єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об’єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позивач, як учасник відповідача 2, прагне до відновлення дії угоди № 27/140-ін про охорону об’єктів ВАТ “Укрнафта” підрозділами охорони ТОВ “Нафтозахист” та до поновлення діяльності ТОВ “Нафтозахист”. Таке прагнення позивача зумовлено загальним змістом об’єктивного права на участь у розподілі між учасниками відповідача 2 прибутків від діяльності останнього.

Прагнення позивача до відновлення дії угоди від 13.05.02 № 27/140-ін не суперечить Конституції України, нормам що регулюють зобов’язальні відносини, та нормам що регулюють корпоративні відносини. Отже, інтерес позивача є – охоронюваним законом інтересом.

Колегія суддів, погоджуючись з висновком місцевого суду, також вважає, що охоронюваний законом інтерес позивача на відновлення дії угоди від 13.05.02 № 27/140-ін є самостійним об’єктом судового захисту. З огляду на викладене, твердження відповідача 1 про те, що позивач не має права подавати такий позов, судом відхиляється.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як вбачається зі Статуту відповідача 2, Генеральний директор товариства має право укладати правочини (угоди), підписувати договори та чинити інші юридичні дії від імені Товариства.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про хибність посилань позивача щодо відсутності у Генерального директора відповідача 2 повноважень на підписання спірної додаткової угоди є правильним.

Колегія суддів, погоджуючись з судом 1-ої інстанції, не приймає до уваги доводи позивача, викладені як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі про те, що Генеральний директор відповідача 2, уклавши додаткову угоду, фактично прийняв рішення про припинення діяльності товариства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8.7 Статуту відповідача 2 прийняття рішення про припинення діяльності Товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу віднесено до компетенції Зборів Учасників Товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб’єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації – за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб – засновників суб’єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, – за рішенням суду.

Додаткова угода № 4 до угоди № 27/140-ін про охорону об’єктів ВАТ “Укрнафта” підрозділами охорони ТОВ “Нафтозахист” не містить положень щодо припинення діяльності ТОВ “Нафтозахист”.

Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач помилково ототожнює результати господарської діяльності, до якої призвело укладення додаткової угоди, та прийняття Загальними зборами учасників ТОВ “Нафтозахист” відповідного рішення.

Отже, колегія суддів, погоджуючись з місцевим господарським судом, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів так само як і суд 1-ої інстанції не приймає заяву відповідача 1 про застосування строків позовної давності, оскільки строк позовної давності може застосовуватися до вимог про поновлення порушеного права чи охоронюваного законом інтересу. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається порушення прав або охоронюваних законом інтересів позивача у спірних правовідносинах.

Доводи позивача у скарзі щодо невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони відтворюють доводи, викладені останнім у позовній заяві. Ці обставини були досліджені та правильно оцінені судом 1-ої інстанції під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 31.03.08 у справі № 45/76 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Влад” – без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Григорович О.М.

Судді                                                                                          Гольцова Л.А.

Рябуха В.І.

13.06.08 (відправлено)