ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 35/311

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів :

Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- Грабчак В.М.,

відповідача

третіх осіб

- не з'явився,

- Петренко І.В., Кишковський О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги

Закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа з академічного веслування та веслування на байдарках і каное "Київ", ТОВ "БФ "ОККА"

та Київської міської ради профспілок

на постанову

від 07.02.2008 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№35/311

за позовом

АТЗТ "Авіоніка"

до

(треті особи -

Дитячо-юнацького учбово-спортивного центру профспілок

Київська міська рада профспілок, ТОВ "БФ "ОККА")

про

визнання права власності на нерухоме майно

та виселення відповідача із займаних приміщень

За клопотанням АТЗТ "Авіоніка" в судовому засіданні касаційної інстанції оголошено повний текст постанови.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м.Києва від 04.12.2007 (суддя Літвінова М.Є.) в позові відмовлено у зв’язку з необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення мотивоване тими обставинами, що спірні приміщення позивачу не передавались, відповідного акту приймання-передачі сторонами не складалось, а тому у АТЗТ "Авіоніка" не виникло право власності на спірне нерухоме майно, як того вимагають ч.1 ст.334 Цивільного кодексу України та п.8 договору купівлі-продажу від 03.03.2003.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2008 (судді: Зеленін В.О., Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) рішення скасовано, позов задоволено. Визнано право власності акціонерного товариства закритого типу "Авіоніка" на нежилі приміщення їдальні та підсобних приміщень загальною площею 582 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул.Паркова дорога, 14, та виселено Дитячо-юнацький учбово-спортивний центр профспілок із зазначених приміщень.

Київська міська рада профспілок в поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати, рішення залишити без змін, посилаючись на порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.145,225 ЦК УРСР, ст.ст.203, 220,316,317,321,328,658 ЦК України та ст.ст.43,99,101,103-105 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що в постанові Вищого господарського суду України від 19.10.2006 у справі №45/71 між тими ж сторонами наголошено про надання постановою Секретаріату №ст-5 від 17.06.2002 дозволу на відчуження спірних приміщень не відповідачу, а саме Київській міській раді УСТП "Україна" у відповідь на лист УСТП "Україна" від 07.06.2002 №72/01.

Заклад "Дитячо-юнацька спортивна школа з академічного веслування та веслування на байдарках і каное "Київ", який є правонаступником Дитячо-юнацького учбово-спортивного центру профспілок, та ТОВ "БФ "ОККА" у поданих касаційних скаргах просять постанову скасувати, рішення залишити без змін, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, а саме ч.1 ст.334 ЦК України та ст.43 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції не спростовано факт відсутності передачі спірних приміщень набувачу (позивачу) за актом, як того вимагають ч.1 ст.334 Цивільного кодексу України та п.8 договору купівлі-продажу від 03.03.2003, а тому АТЗТ "Авіоніка" не довело перехід до нього права власності на спірне нерухоме майно. В свою чергу, зважаючи на невиконання АТЗТ "Авіоніка" своїх зобов'язань щодо сплати вартості нежилих приміщень протягом 6-місячного строку, передбаченого п.7 договору купівлі-продажу від 03.03.2003, між Дитячо-юнацьким учбово-спортивним центром профспілок та ТОВ "БФ "ОККА" було укладено договір купівлі-продажу від 24.12.2004, на виконання якого ТОВ "БФ "ОККА" оплатило вартість спірних нежилих приміщень, після чого сторонами цього договору був підписаний акт приймання-передачі приміщень. Тобто на час розгляду судами даної справи ТОВ "БФ "ОККА" набуло спірні приміщення у власність.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судом апеляційної інстанції та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників позивача і третіх осіб, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова –скасуванню із залишенням без змін первісного рішення з наступних підстав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що:

3 березня 2003 року між Дитячо-юнацьким учбово-спортивним центром профспілок (надалі - відповідач) та акціонерним товариством закритого типу «Авіоніка»(надалі - позивач) було укладено договір купівлі - продажу нежитлового приміщення (надалі - Договір).

Відповідно до умов п.1 вищевказаного Договору продавець продає, а покупець купує нежитлове приміщення столової та підсобних приміщень загальною площею 582 кв.м. за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Паркова дорога, 14.

Відповідно до ст.225 Цивільного кодексу УРСР (який діяв на час укладання договору купівлі-продажу від 03.03.2003) та статті 658 Цивільного кодексу України, право продажу майна (товару), крім випадків примусового продажу, належить власникові.

На момент підписання вказаного Договору власником зазначеного майна була Київська міська рада профспілок, що підтверджується постановою №П3-5 від 24.03.1993 року та рішенням господарського суду міста Києва від 24.11.2005 року по справі №2/433, яке набрало законної сили.

Повноваження необхідні для продажу вищевказаного майна були надані відповідачу власником майна постановою №ст-5 від 17 червня 2002 року.

Відповідно до п.п.8,9 Договору право власності на нежитлові приміщення переходить з моменту підписання акту прийому - передачі, який повинен бути підписаний сторонами після здійснення всіх розрахунків за договором.

Станом на 18 вересня 2006 року позивачем по справі було виконано умови договору та сплачено відповідачу суму обумовлену договором, що підтверджується платіжним дорученням №678 від 11.09.2006 року про перерахування коштів на депозитний рахунок приватного нотаріуса для виконання зобов'язань за договором.

За твердженням позивача, відповідач всупереч умовам Договору та положень статті 526 Цивільного кодексу України, ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов'язань, а саме від передачі вказаного об'єкту позивачу. Зазначене підтверджується поверненням відповідачем коштів, сплачених позивачем 5 вересня 2006 року, а також листом №37 від 08.09.2006 року, в якому йдеться про те, що відповідач відмовляється від отримання грошових коштів по договору.

Наведені обставини, на думку позивача, підтверджують факт невизнання відповідачем права власності позивача на вказане майно та ухилення останнім від виконання договірних зобов'язань.

Проте, відповідно до ч.1 ст.334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наведена стаття формулює загальне правило, згідно з яким право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна. Передання визначається, як вручення речі набувачеві.

Відповідно до п.8 договору купівлі-продажу від 03.03.2003 право власності на нежитлове приміщення покупець набуває з дня підписання акту прийому-передачі приміщення з додатком всіх необхідних документів по приміщенню.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна будівля позивачу не передавалась, відповідного акту приймання-передачі сторонами не складалося.

Таким чином, сторонами вказаного Договору не було вчинено реальних дій на виконання останнього.

З огляду на викладене, позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності права власності на нежитлове приміщення загальною площею 582 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, Труханів острів, Паркова дорога, 14.

Скасовуючи первісне рішення про відмову в позові та приймаючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що:

Повноваження, необхідні для продажу спірного майна були надані Дитячо-юнацькому учбово-спортивному центру профспілок власником майна - Київською міською радою профспілок, що вбачається з постанови Секретаріату №ст-5 від 17.06.2002. Зазначене знайшло своє підтвердження у рішеннях судів у справі №45/482 (копії яких залучені до матеріалів даної справи).

З цих мотивів апеляційною інстанцією не прийнято до уваги твердження відповідача та третьої особи-1 про укладення договору неналежною особою.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Відповідач у справі - Дитячо-юнацький учбово-спортивний центр профспілок ухилявся від виконання прийнятих на себе зобов'язань, що підтверджується матеріалами справи.

В свою чергу, позивачем зобов'язання за договором виконані у відповідності до норми ст.537 Цивільного Кодексу України, що підтверджується доказами, які знаходяться у матеріалах справи.

Апеляційним судом не прийнято до уваги посилання відповідача та третьої особи на рішення господарського суду міста Києва у справі №2/433 від 24.11.2005 року про визнання права власності третьої особи-1 на зазначені приміщення, оскільки, як зазначено у цьому рішенні, право власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м.Київ, Труханів острів, вул. Паркова дорога, 14, третя особа-1 набула відповідно до постанови №П-3-5 від 24.03.1993р., відповідно до якої і було прийняте рішення власника про надання повноважень на відчуження приміщень №ст-5 від 17.06.2002.

Безпідставним також є посилання третьої особи-2 на договір від 24.12.2004 на відчуження цього ж приміщення, укладений між відповідачем та третьою особою-2, оскільки підставою для його укладення є та ж постанова Секретаріату №ст-5 від 17.06.2002.

Таким чином, і відповідач у справі і третя особа-1, як власник майна, підтверджують наявність достатніх повноважень Дитячо-юнацького учбово-спортивного центру профспілок на укладення договору щодо відчуження нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Київ, Труханів острів, вул. Паркова дорога, 14, та, відповідно, ухилення відповідача від виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором від 03.03.2003.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув права власності на нежитлові приміщення у відповідності до норм ч.1 ст.334 Цивільного Кодексу України.

Однак, такий висновок є помилковим, оскільки суперечить фактичним обставинам справи.

Договір купівлі-продажу від 03.03.2003, укладений між позивачем та відповідачем, відповідає вимогам закону, та є чинним. Факту припинення дії цього договору, визнання його недійсним чи нікчемним судом не встановлено, а тому він підлягає виконанню. Пунктами 7 та 8 договору передбачено обов'язок продавця - відповідача по справі оформити необхідні документи на приміщення та передати їх позивачу. В порушення норми статті 525 Цивільного Кодексу України продавець в односторонньому порядку відмовився від виконання прийнятих на себе зобов'язань.

Проте, колегія не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За таких обставин, на спірні правовідносини, пов'язані з укладенням між Дитячо-юнацьким учбово-спортивним центром профспілок та АТЗТ "Авіоніка" договору купівлі-продажу від 03.03.2003, права та обов'язки сторін за яким продовжують існувати на даний час, поширюється як дія ст.ст.128,165,231 ЦК УРСР (чинного на момент укладення договору) так і ст.328, ч.1 ст.334, ч.2 ст.530, ст.ст.663,693 ЦК України, що не враховано судом апеляційної інстанції.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст.165 ЦК УРСР якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Статтею 231 ЦК УРСР передбачено, що у разі якщо продавець на порушення договору не передає покупцеві продану річ, покупець вправі вимагати передачі йому проданої речі і відшкодування збитків, завданих затримкою виконання, або, з своєї сторони, відмовитись від виконання договору і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.328 та ч.1 ст.334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Водночас частинами 1 та 2 ст.693 ЦК України визначено, що у разі якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Право покупця вимагати передання оплаченого товару кореспондується з п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якого одним із способів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за умовами п.п.7,8,9 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 03.03.2003 покупець (позивач) виплачує вартість приміщення протягом 6 місяців з дня підписання цього договору та після оформлення всіх необхідних документів на приміщення. У випадку несплати вартості приміщення протягом 6 місяців договір може бути продовженим або може бути розірваним за взаємною згодою сторін.

Право власності на нежилі приміщення покупець набуває з дня підписання акта приймання-передачі приміщення з додаванням всіх необхідних документів по приміщенню.

Продавець (відповідач) зобов'язується передати, а покупець прийняти нежиле приміщення протягом двох днів після підписання акта приймання-передачі. Акт підписується після проведення всіх розрахунків за договором.

Таким чином, вказані пункти договору купівлі-продажу від 03.03.2003 свідчать про те, що договором встановлений обов'язок покупця оплатити спірні приміщення в порядку попередньої оплати, але водночас не визначено строк виконання продавцем зобов'язання щодо передачі цих приміщень за актом.

З матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та позивачем не доведено звернення покупця з вимогою до продавця про передачу оплачених приміщень в порядку, передбаченому ч.2 ст.530 та ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України.

Отже, виходячи з системного аналізу змісту ст.231 ЦК УРСР та п.5 ч.2 ст.16, ст.663, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України належним способом захисту прав покупця товару (позивача) є вимога про спонукання продавця до виконання своїх договірних зобов'язань щодо передачі оплаченого товару.

Відтак, пред'явлений до продавця (відповідача) позов про визнання за покупцем права власності на непередані за договором від 03.03.2003 нежилі приміщення в даному випадку є передчасним та не відповідає встановленим способам захисту прав покупця, оскільки виходячи зі змісту ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може пред'явити дійсний власник майна, а у позивача право власності на спірне майно ще навіть не виникло відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України у зв'язку з відсутністю фактичної передачі майна та відсутністю направлення покупцем вимоги в розумінні ч.2 ст.530 та ч.2 ст.693 цього Кодексу.

Водночас судом першої інстанції з врахуванням вимог ст.ст.128,165,231 ЦК УРСР, ст.328, ч.1 ст.334, ч.2 ст.530, ст.ст.663,693 ЦК України та на підставі ретельної правової оцінки умов договору купівлі-продажу від 03.03.2003 та інших наявних у справі доказів з достовірністю встановлено, а апеляційним судом не спростовано недоведеність набуття позивачем, як покупцем, права власності на спірні приміщення, що обумовлено відсутністю переходу до АТЗТ "Авіоніка" права власності на них в межах договору купівлі-продажу від 03.03.2003, який сторонами не виконано.

Адже, суд встановив, що кошти, сплачені позивачем 5 вересня 2006 року з порушенням 6-місячного строку, передбаченого п.7 договору купівлі-продажу від 03.03.2003, були повернуті відповідачем, а акт приймання-передачі спірного майна сторонами не складався та не підписувався.

Оскаржувана постанова про задоволення позову мотивована по суті лише обставинами чинності купівлі-продажу від 03.03.2003, який не визнано недійсним і не припинено у встановленому порядку та підлягає виконанню. Проте, спірні питання щодо невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу від 03.03.2003 можуть бути лише предметом іншого позовного провадження.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції навіть не обгрунтував, яким чином дія на даний час договору купівлі-продажу від 03.03.2003 спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність набуття позивачем, як покупцем, права власності на спірні приміщення, в порядку, передбаченому ч.1 ст.334 ЦК України та п.8 зазначеного договору.

Касаційна інстанція також визнає такими, що не мають значення для справи, посилання апеляційного суду в обгрунтування своїх висновків на судові рішення у справі №45/482 між тими ж сторонами, оскільки предметом спору у цій справі було визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.03.2003 та при розгляді вказаної справи господарськими судами взагалі не досліджувалися обставини виконання чи невиконання сторонами умов договору купівлі-продажу від 03.03.2003.

Тим більше, в позові про визнання недійсним згаданого договору було відмовлено з мотивів спливу позовної давності, а не з підстав його відповідності законодавству, чинному на момент укладення цього договору.

З цих же підстав колегія не приймає до уваги передчасні твердження Київської міської ради профспілок про встановлення постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2006 у справі №45/71 між тими ж сторонами факту надання постановою Секретаріату №ст-5 від 17.06.2002 дозволу на відчуження спірних приміщень не відповідачу, а саме Київській міській раді УСТП "Україна" у відповідь на лист УСТП "Україна" від 07.06.2002 №72/01, оскільки зазначеною постановою судові рішення першої та апеляційної інстанції у справі №45/71 були скасовані з передачею справи на новий розгляд та, зокрема, вказано на необхідність надання належної оцінки доводам відповідача щодо надання постановою Секретаріату №ст-5 від 17.06.2002 дозволу на відчуження спірних приміщень не відповідачу, а саме Київській міській раді УСТП "Україна" у відповідь на лист УСТП "Україна" від 07.06.2002 №72/01. Скаржником не заперечується відсутність прийняття судом першої інстанції рішення по суті за наслідками нового розгляду справи №45/71, в зв'язку з чим третя особа-1 помилково послалася на вказані обставини як на встановлені факти.

Порушені відповідачем та третьою особою-2 питання щодо набуття ТОВ "БФ "ОККА" права власності на спірні приміщення також можуть бути предметом іншого позовного провадження.

Касаційна інстанція враховує, що інших мотивів в спростування висновків суду першої інстанції щодо недоведеності набуття позивачем права власності на спірне майно оскаржувана постанова не містить, що є порушенням вимог п.8 ч.2 ст.105 ГПК України, відповідно до якої у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду в постанові повинні бути зазначені доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню як така, що прийнята внаслідок порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а рішення від 04.12.2007 слід залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа з академічного веслування та веслування на байдарках і каное "Київ", ТОВ "БФ "ОККА" та Київської міської ради профспілок задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2008 у справі №35/311 скасувати.

Рішення господарського суду м.Києва від 04.12.2007 у даній справі залишити без змін.

Витрати скаржників по сплаті держмита за подання касаційної скарги в пропорційному співвідношенні покласти на позивача.

Накази доручити видати господарському суду м.Києва.

В разі надання відповідачем доказів виконання наказу від 29.02.2008 №35/311 (а.с.88 том 2), виданого на виконання скасованої постанови від 07.02.2008, доручити господарському суду м.Києва відповідно до вимог ст.122 ГПК України видати поворотний наказ.

Головуючий, суддя           В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун