ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.07.08 р.                     Справа № 26/32

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді - Приходько І. В.;

при секретарі судового засідання – Ярош В. В.;

за участю представники сторін:

від позивача – Вершилова Л.М.– довіреність; Матвієнко О.М. – довіреність;

від відповідача – Хартахай М.О. – довіреність;;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» м. Луганськ в особі Краснолуцької філії м. Красний Лиман,

до Державного підприємства «Донецька залізниця» м.Донецьк,

про стягнення 247 968, 69 грн. суму за перевищення договірних величин,-

У судовому засіданні оголошувалась перерва:

з 24.06.2008 р. до 03.07.208 р.;

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» м. Луганськ в особі Краснолуцької філії м. Красний Лиман, з позовом до відповідача, Державного підприємства «Донецька залізниця» м.Донецьк, про стягнення 247 968, 69 грн. суму за перевищення договірних величин.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір № 1015 від 03.11.2005 р. про постачання електричної енергії, Додаток до договору про обсяги постачання електричної енергії, акт про використання електричної енергії у червні 2007 р., рахунок № 1015/6 від 01.07.2007 р.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву № 277/ЭЭ від 17.03.2008 р. позовні вимоги не визнав, при цьому посилався на відсутність в акті звірки розрахунків станом на 01.07.2007 р відмітки про перевищення договірних величин.

Крім того, сповістив, що він неодноразово звертався до позивача з вимогою щодо укладання єдиного договору про постачання електричної енергії між філіалом позивача та Енергозбудом Донецької залізниці, оскільки у зв’язку з специфікою режиму роботи тягових підстанцій в єдиному технологічному процесі, граничну величину споживання електричної потужності на споживання для електротяги кожної залізниці необхідно встановлювати сумарно по тягових підстанціях в межах області.

Повідомив, що загальний ліміт споживання у червні 2007 р. був встановлений 11 778 тис кВт/г, фактично загальне споживання електроенергії склало 9 163,6 тис.кВт/г. У зв’язку з чим вважає, що загальне перевищення споживання договірних величин не відбулось.

Представник відповідача також заявив, що 21.06.2007 р. звертався до позивача з проханням збільшити ліміт споживання у червні 2007 р. електричної енергії, враховуючи збільшення об’єму перевезень, але отримав відмову.

Також просив врахувати платіжні доручення, за якими у червні 2007 р. на користь позивача здійснював оплату спожитої електричної енергії, а саме; № 993,1006,1089 від 08.06.207 р., № 1152 від 14.06.2007 р., № 1178 від 16.06.2007 р., № 1189 від 18.06.2007 р., № 1232 від 22.06.2007 р., № 1272 від 26.06.2007 р., № 1285 від 27.06.2007 р.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.06.2008 р. заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з запрошенням ним до участі у розгляді справи представника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Донбаському регіоні.

Заслухав думку позивача з приводу заявленого клопотання, дослідив матеріали справи, заявлене клопотання суд задовольнив та оголосив в судовому засіданні перерву.

В судовому засіданні 03.07.2008 р. представник відповідача надав лист Держенергонагляду № 01-32/19-176 від 02.07.2008 р. про неможливість явки до суду за відсутності офіційного виклику.

У зв’язку з чим представник відповідача клопотав про відкладення розгляду справи та продовження терміну розгляду справи.

Представник позивача проти задоволення заявлених клопотань заперечував.

Розглянув заявлене клопотання про продовження терміну розгляду справи, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Матеріали справи надійшли до суду 04.02.2008 р.

Справа № 26/32 була передана на розгляд судді Приходько І.В. 04.04.2008 р.

Відповідно до положень статті 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути розглянутий у строк не більше двох місяців.

За клопотанням обох сторін чи клопотанням однієї сторони, погодженої з другою стороною, спір може бути вирішений у більш тривалий строк.

04.06.2008 р. за клопотанням обох сторін термін розгляду справи був продовжений на 1 місяць, тобто до 04.07.2008 р.

Як убачається з позиції представника позивача у судовому засіданні 03.07.2008 р., останній категорично заперечував проти продовження терміну розгляду справи та наполягав на прийнятті рішення за наявними у справи документами.

Частиною третьою статті 69 ГПК України передбачено продовження строку розгляду справи головою господарського суду або його заступником лише у виняткових випадках.

Суд вважає, що відповідач не надав доказів того, що необхідність продовження терміну розгляду справи є винятковим випадком та які саме підстави заважали йому з квітня 2008 р. забезпечити явку в судове засідання спеціаліста для надання роз’яснень щодо специфіки режиму роботи тягових підстанцій в єдиному технологічному процесі.

Крім того, суд враховує і той факт , що від представника відповідача не надійшло будь-яких клопотань щодо необхідності призначення судової експертизи для встановлення будь-яких питань щодо специфіки роботи по споживанню електроенергії підрозділами відповідача.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для продовження терміну розгляду справи, не підлягає задоволенню й друге клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи, оскільки буде порушувати процесуальні строки розгляду справи встановлені положеннями статті 69 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд приймає рішення на підставі положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянув матеріали справи, додатково представлені документи, заслухав пояснення позивача, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір про постачання електричної енергії № 1015 від 03.11.2005 р., згідно з яким постачальник (позивач в особі Краснолуцької філії) зобов’язався постачати споживачу (відповідачу) електроенергію, а споживач зобов’язався сплачувати одержану електроенергію та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 9.4. Договір набирає чинності з 03.11.2005 р. і укладається на строк до 31.12.2006 р. Згідно вказаного пункту договір вважається продовженим на наступний календарний рік якщо за місяць до закінчення терміну договору жодна із сторін не заявила про його припинення або перегляд його умов.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до пункту 5.1. договору сторони встановили, що договірні величини споживання електричної енергії визначаються у Додатку до договору «Обсяги постачання електричної енергії на підставі заявки. Яка надається споживачем постачальнику не пізніше ніж за 30 робочих днів до початку року.

Положеннями п.5.2. сторони встановили порядок та строки можливості коригування договірних величин споживання електричної енергії.

Відповідно до Додатку «Порядок розрахунків» сторони встановили порядок та строки оплати спожитої електричної енергії.

Відповідно до додатку до договору «Обсяги постачання електричної енергії» (арк.18), сторони на 2007 р. узгодили договірні величини споживання електричної енергії.

Як убачається з наданих позивачем документів позивачем здійснювалось постачання підприємству відповідача електричної енергії згідно з умовами Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на встановлену договірну величину споживання електричної енергії у червні 2007 р., яка склала 3 400 тис.кВт/г та фактичне споживання відповідачем електроенергії у розмірі 3 894 383 кВт/г.

Таким чином перевищення договірної величини у червні 2007 р. у відповідача склало 494 383 кВт/г, двократна вартість якої складає 247 968,69 грн.

Приймаючи рішення, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, підставами виникнення господарських зобов’язань є зокрема господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі , які йому не суперечать.

Відповідно ст. 26 Закону України „Про електроенергетику”, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до пункту 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕУ № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованими тарифами, що здійснює свою діяльність за закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов’язків сторін.

Як убачається зі змісту договору № 1015 (п.5.1.), договірні величини споживання електричної енергії визначаються у Додатку «Обсяги постачання електричної енергії» на підставі заявки споживача на очікуваний обсяг споживання електричної енергії за місяцями року, яка надається споживачем постачальнику електричної енергії не пізніше ніж за 30 робочих днів до початку року.

Відповідно до Додатку «Обсяги постачання електричної енергії» на червень 2007 р. була встановлена договірна величина споживання електричної енергії у розмірі 3 400 тис.кВт/г.

Фактичне використання електричної енергії у червні 2007 р. відповідачем склало 3 894 383 кВт/г, вказаний факт підтверджує акт використання електричної енергії (арк.26-28).

Положеннями статті 26 Закону України «Про електроенергетику» та пункту 4.4.2. договору № 1015 визначено, що у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами 5 Розділу договору, споживач сплачує постачальнику електричної енергії двократну вартість різниці між фактично спожитою та договірною величиною.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст.526 Цивільного кодексу України.

Як убачається з копії рахунку № 1015/6 від 01.07.2007 р. (арк. 29). відповідач отримав останній для сплати фактично спожитої електричної енергії у розмірі 3 894 383 кВт/г на суму 1 171 988,17 грн.

Враховуючи положення вказаних статей, а також той факт, що різниця між фактично спожитою та договірною величиною електроенергії склала 494 383 кВт/г, суд приходить до висновку, що у відповідача виникли зобов’язання по сплаті різниці спожитої електричної енергії.

В той же час, як убачається з наданих платіжних доручень відповідачем, а також не заперечувалось по суті представником позивача, що знайшло своє підтвердження у письмових поясненнях до суду № 04/2701 від 03.06.2008 р., відповідач сплатив у повному обсязі вартість обсягу договірної величини спожитої електричної енергії.

Таким чином, суд вважає, що розрахунок позивача щодо стягнення двократної вартості різниці спожитої електричної енергії є безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до частини п’ятої статті 26 Закону „Про електроенергетику”, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно частини першої статті 27 зазначеного Закону правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством цивільну відповідальність. Частиною другої цієї ж статті зазначено, що правопорушення в електроенергетиці є споживання електроенергії понад договірні величини.

Отже, з точки зору Закону перевищення договірної величини споживання електричної енергії розглядається як правопорушення, до якого застосовуються відповідні штрафні санкції.

Штрафними санкціями згідно із частиною першою статті Господарського кодексу України визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлений у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, санкції передбачені частинами четвертою та п’ятою статті 26 Закону „Про електроенергетику”, повністю відповідають статтям 230 та 231 Господарського кодексу України за підставами застосування, видом та методом визначення розміру таких санкцій.

Отже, суми, що додатково та в обов’язковому порядку сплачуються споживачами електричної енергії (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів І-V рівнів акредитації державної і комунальної форми власності) на користь енергопостачальників відповідно до статті 26 Закону „Про електроенергетику” за споживання електроенергії понад договірні величини, відносяться до категорії штрафних санкцій.

У разі, коли споживач зобов’язаний відповідно до частини п’ятої статті 26 „Про електроенергетику” сплатити суми за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини електричної енергії, то структура такого платежу містить одну частину, яка відповідає оплаті за товар, та другу частину, яка відповідає штрафній санкції за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Правильність висновку суду з цього приводу також підтверджується і роз’ясненнями, наданими у листі № 1773/11/17-07 від 21.03.2007 р., № 1132/11/17-08 від 25.02.2008 р. Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Оскільки відповідачем вартість спожитої електричної енергії була частково сплачена, суд вважає, що стягненню підлягає сума у розмірі 123 984,34 грн.

В решті позовних вимог на суму 123 984,35 грн. - суд відмовляє.

Що стосується заперечень відповідача щодо сумарного обліку граничних величин споживання електроенергії та посилань на п.5.6. договору № 1015, суд вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються матеріалам справи.

Відповідно до пункту 2.1.2. договору № 1015 постачальник зобов’язаний постачати споживачу електроенергію в межах встановленої пунктом 2.1.2. потужності та в обсягах, визначених Додатком «Обсяги постачання електричної енергії».

Відповідно до вказаного Додатку обсяг споживання електроенергіє у відповідача на червень 2007 р. мав складати 3 400 тис.кВт/г.

Як убачається з п.9.1. договору № 1015, додатки, у тому числі Додаток «Обсяги постачання електричної енергії» є невід'ємною частиною договору № 1015. Усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Будь-яких змін щодо встановлених договірних величин споживання електричної енергії відповідач не надав.

Крім того, суд вважає, що є юридично неспроможним посилання відповідача на корегування позивачем договірної величини спожитої електричної енергії у червні 2007 р., оскільки воно не підтверджується наданими до суду документами.

Відповідно до пункту 5.2. договору, сторони визначили, що у разі необхідності коригування договірної величини споживання електричної енергії у поточному розрахунковому періоді споживач може звернутись до постачальника електричної енергії не пізніше 25 числа поточного розрахункового місяця з заявкою на очікуваний обсяг споживання електричної енергії в цьому розрахунковому періоді.

У разі неможливості коригування договірної величини споживання електричної енергії постачальник надає обґрунтовану відповідь протягом 7 днів після звернення споживача.

Таким чином, відповідач, маючи намір скоригувати обсяг споживання електроенергії у червні 2007 р., повинен був звернутись з заявкою до позивача до 25 червня 2007 р.

Як убачається з листа б/н та дати Донецької залізниці (арк.30), який надав до суду позивач, він містить дату надходження по позивача 11.07.07р. На вказане звернення у відповідності до положень п.5.2., позивач надав відповідь відповідачу від 12.07.2007 р. за № 561 (арк.31-32).

Що стосується листа Донецької залізниці від 21.06.2007 р., суд критично сприймає його як доказ, оскільки на вимогу суду (ухвала про відкладення від 12.05.2007 р., 04.06.2007 р.) відповідач не надав будь-яких доказів відправлення вказаного листа на адресу позивача.

Позивач категорично заперечував проти надходження листа у червні 2007 р., посилався на наявність листа у липні 2007 р. з вимогою позивача про коригування договірних величин, який доданий до позовної заяви.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставин. на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

Положеннями статті 36 цього ж кодексу передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Дослідив представлені документи, суд вважає, що відповідач не довів наявність звернення на адресу позивача про коригування договірних величин в межах строків встановлених пунктом 5.2. договору № 1015.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у порядку передбаченому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі статей 11, 526 Цивільного кодексу України, статей 174, 193 Господарського кодексу України, статті 26 Закону України „Про електроенергетику”, Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р., керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Частково задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» м.Луганськ в особі Краснолуцької філії м. Красний Лиман, з позовом до відповідача, Державного підприємства «Донецька залізниця» м.Донецьк, про стягнення 247 968, 69 грн. за перевищення договірних величин.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю в «Луганське енергетичне об’єднання» в особі Краснолуцької філії (94500, Луганська область, м. Красний Лиман, Інтернаціональна, 19, ) 123 984,34 грн. суму за перевищення договірних величин.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю в «Луганське енергетичне об’єднання» в особі Краснолуцької філії (94500, Луганська область, м. Красний Лиман, Інтернаціональна, 19, ) витрати по сплаті державного мита в сумі 1 239,84 грн. та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 59 грн.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення підписано 07.07.2008 р.

Суддя Приходько І.В.

Надруковано 3 прим.:

1 прим. – позивачу;

1 прим. – відповідачу;

1 прим. – у справу