ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2008 р.

Справа № 20/50-08-839

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Торкаєнко О.О. (довіреність № 01-13/721 від 28.01.2008 року)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Одесліфт”

на рішення господарського суду Одеської області від „23” квітня 2008 року

по справі № 20/50-08-839

за позовом Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, м. Одеса

до Відкритого акціонерного товариства „Одесліфт”, м. Одеса

про виселення та стягнення 3 825,99 грн.

В С Т А Н О В И В :

29.02.2008 року Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (далі по тексту –позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства „Одесліфт” (далі по тексту –відповідач), в якій просило виселити відповідача з нежилого приміщення першого поверху, загальною площею 16,7 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова,64. Крім того, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 3 576,58 грн., пеню у сумі 249,41 грн., витрати по сплаті державного мита у сумі 187 грн. та 118 грн. –витрат на ІТЗ судового процесу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення укладеного між сторонами договору оренди вказаного приміщення, відповідач свої зобов'язання в частині сплати орендної плати не виконував чотири місяця поспіль, у зв'язку з чим позивач і прийняв рішення про дострокове розірвання такого договору та надіслав відповідачу відповідне повідомлення, але ВАТ „Одесліфт” без належних правових підстав продовжує користуватися зазначеним майном, чим позбавляє Одеську міську раду, як власника цього майна, самостійно та на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

В процесі розгляду справи –17.04.2008 року, позивачем заявлено до суду клопотання про відмову від позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 3 576,58 грн., у зв'язку з її погашенням відповідачем.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.04.2008 року, яке підписано 25.04.2008 року по справі № 20/50-08-839 (суддя Щавинська Ю.М.) позовні вимоги ПУКВ ОМР задоволені частково. Виселено ВАТ „Одесліфт” з нежилого приміщення першого поверху, загальною площею 16,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова,64. Стягнуто з відповідача користь позивача витрати по сплаті держмита в сумі 85 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 59 грн. В частині стягнення орендної плати –провадження у справі припинено. Позовні вимоги в частині стягнення пені залишені без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ВАТ „Одесліфт” звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині виселення та залишити позов в цій частині без задоволення. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

На думку скаржника, місцевий господарський суд неправомірно та безпідставно залишив поза увагою, що згідно приписів Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, а також практики Вищого господарського суду України, одностороння відмова від договору не допускається і виключно за рішенням суду договір може бути розірваний.

Крім того, за твердженням скаржника, комунальні підприємства міста, що є основними замовниками відповідача, заборгували перед останнім 1 мільйон гривень, про що неодноразово було запропоновано вирішити питання ліквідації взаємної заборгованості шляхом проведення заліку.

Також скаржник наполягає на тому, що саме у спірному приміщенні розташовано опорний пункт ВАТ „Одесліфт” для оперативного реагування в разі виникнення поломок ліфтового обладнання, в ньому розташовується обслуговуючий персонал та відповідне обладнання, а тому його відсутність призведе до зниження швидкості реагування на поломку ліфтів, збільшення часу простоїв ліфтів, збільшення вартості послуг.

Представник позивача в судовому засіданні 29.05.2008 року надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу ВАТ „Одесліфт” без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обгрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та матеріалам справи.

Представник відповідача в судове засідання 29.05.2008 року не з'явився без поважних причин, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить відповідне поштове повідомлення № 356446 від 21.05.2008 року. Будь-яких клопотань про відкладання слухання справи не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.1998 року між Київською районною адміністрацією (Орендодавець) та ВАТ „Одесліфт” (Орендар) укладено договір № 5/205 оренди нежитлового приміщення, згідно пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування та володіння нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 17,1 м2, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова,64 (а.с.10-14).

Відповідно до пункту 2.4 Договору, орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця, орендна плата перераховується Орендарем незалежно від результатів його господарської діяльності.

Згідно із пунктом 2.5 Договору, повідомленням Орендодавця розмір орендної плати змінюється у випадку зміни цін та тарифів, діючих мінімальних ставок орендної плати та у інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішенням мськвиконкому ради народних депутатів з дня набрання ними чинності.

Пунктом 4.1 Договору сторонами передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов’язань по договору, винна сторона відшкодовує іншій стороні понесені збитки у відповідності з діючим законодавством. За несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі 0,08 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки (пункт 4.3 Договору).

Згідно з рішенням Одеської міської ради від 27.06.2006 року № 56-V „Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси” та відповідно до Положення про Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, позивачу були передані повноваження щодо здійснення функцій орендодавця, зокрема, по договорам оренди об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які були укладені з райадміністраціями (а.с.27-29).

28.03.2007 року між ПУКВ ОМР та ВАТ „Одесаліфт” було укладено додаткове погодження № 1 до договору оренди № 5/205 від 20.02.1998 року, згідно з яким назва Орендодавця замінена на ПУКВ ОМР, строк дії Договору продовжений до 28.09.2007 року, а площа орендованого приміщення змінена з „17,1 кв.м.” на „16,7 кв.м.” на підставі технічного паспорту. Крім того, цим додатковим погодженням сторони встановили і розмір орендної плати з 01.01.2007 року у сумі 416,15 грн. (а.с.15).

Між тим, в процесі виконання сторонами умов договору оренди № 5/205 від 20.02.1998 року (з урахуванням додаткового погодження № 1 від 28.03.2007 року) ВАТ „Одесліфт” припустилося порушень умов договору та норм чинного законодавства, а саме зобов'язання в частині сплати орендної плати не виконувало на протязі трьох місяців.

09.01.2008 року ПУКВ ОМР направило, а ВАТ „Одесліфт” 11.01.2008 року отримало повідомлення, згідно з яким сповіщено останнього про відмову від договору № 5/205 від 20.02.1998 року та його розірвання з моменту отримання цього повідомлення. Крім того, позивач просив здійснити фактичну передачу орендованого приміщення та підписати акт приймання-передачі, а також оплатити заборгованість з орендної плати в сумі 3 904,42 грн. та пеню у сумі 107,79 грн. (а.с.8-9, 18-19).

ВАТ „Одесліфт” вказане вище повідомлення позивача залишило без відповіді та задоволення і лише після подачі ПУКВ ОМР до суду позову погасило заборгованість з орендної плати, але орендоване приміщення не звільнило.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог ПУКВ ОМР, виселення ВАТ „Одесліфт” зі спірного приміщення та вважає, що доводи, заперечення і вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 526, 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (пункти 1-2, 6).

Згідно з статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до пункту 1 статті 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992 року № 2269-ХІІ (із змінами та доповненнями), орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із цими нормами чинного законодавства, між сторонами –ПУКВ ОМР, як Орендодавцем, та ВАТ „Одесліфт”, як Орендарем, склалися правовідносини пов’язані з орендою нежилого приміщення першого поверху, загальною площею 16,7 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова,64, про що 20.02.1998 року було укладено відповідний договір.

Між тим, в процесі виконання сторонами своїх обов'язків по договору від 20.02.1998 року Орендар –ВАТ „Одесліфт” –припустилося істотних порушень даного договору та норм чинного законодавства, а саме свої зобов'язання в частині сплати орендної плати не виконувало чотири місяця поспіль.

Відповідно до статті 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму, договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

В свою чергу, ПУКВ ОМР, 09.01.2008 року направило, а ВАТ „Одесліфт” 11.01.2008 року отримало повідомлення, згідно з яким сповіщено останнього про відмову від договору № 5/205 від 20.02.1998 року та його розірвання з моменту отримання цього повідомлення.

Таким чином, правомірними та обґрунтованими є вимоги ПУКВ ОМР про виселення ВАТ „Одесліфт” з нежилого приміщення першого поверху, загальною площею 16,7 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова,64, так як договір оренди № 5/205 від 20.02.1998 року цього приміщення був розірваний ще 11.01.2008 року –в момент отримання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від такого договору, а тому користування цим приміщенням на даний час відповідачем є безпідставним.

Не можуть бути прийняті до уваги та підлягають відхиленню всі доводи та заперечення ВАТ „Одесліфт”, оскільки саме статтею 782 ЦК України передбачено право наймодавця на відмову від договору, яке виникає після настання строку внесення плати за користування майном за третій місяць. Наймодавець має право відмовитись від договору в такому випадку незалежно від того, внесе наймач у подальшому плату за користування чи ні.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується відповідними матеріалами, 09.01.2008 року –на момент надіслання відповідачу повідомлення про відмову від договору, останній мав заборгованість більше як за три місяці, яка була погашена вже під час розгляду даної справи в суді.

Крім того, стаття 291 Господарського кодексу України, на яку посилається скаржник у апеляційній скарзі, передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір може бути розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Виходячи з приписів статті 188 ГК України зміна або розірвання господарських договорів в односторонньому порядку допускається у разі, якщо це передбачено Законом або договором.

Аналогічні приписи місяться і у статті 651 ЦК України, причому у частині 3 цієї статті зазначено, що у разі односторонньої відмови у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Право на односторонню відмову від договору найму передбачено статтею 782 ЦК України.

Вищезазначена позиція підтверджується сформованої практикою Вищого господарського суду України (Постанова ВГСУ від 21.03.2006 року).

ВАТ „Одесліфт” ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 23.04.2008 року по справі № 20/50-08-839 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ВАТ „Одесліфт” –без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від „23” квітня 2008 року по справі № 20/50-08-839 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Одесліфт” –без задоволення.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                      С.І. Колоколов

Суддя                      Г.П. Разюк

Суддя                      М.С. Петров