ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008 р.

№ 42/377

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

С. Шевчук,

Ж. Бернацької, І. Воліка (доповідача),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) "Київгаз"

на постанову

від 11.12.2007 року

Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 42/377

за позовом

Дочірньої компанії "Укртрансгаз"

Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

ВАТ "Київгаз"

про

стягнення 5 403 996,84 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

не з’явились,

відповідача

1)          Шулик К.В. (дов. № Д-52/07 від 26.11.2007),

2)          Ульянчук Ю.А. (дов. № Д-53/07 від 26.11.2007)

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007 року ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду з позовом до ВАТ "Київгаз" про стягнення заборгованості за надання послуг з транспортування природного газу у 2006 році, що складає: 3 113 027,46 грн. основного боргу, 972 556,16 грн. пені, 863 179,70 грн. інфляційних збитків, 237 321,60 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 217 911,92 грн. 7 % штрафу з простроченої суми, а всього 5 403 996,84 грн., поставленого за договором на транспортування природного газу № 115-27 від 24.01.2005.

Рішенням господарського суду м. Києва від 16.10.2007 у справі № 42/377 (суддя Паламар П.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2007 (судді: Смірнова Л.Г., Алданова С.О., Коротун О.М.) позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 3 113 027,46 грн. боргу, 863 179,70 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 237 321,60 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 25 500 грн. витрат по оплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ВАТ "Київгаз" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову в частині стягнення з нього 863 179,70грн. інфляційних збитків, 237 321,60 грн. 3% річних, 25 500 грн. державного мита та 118 грн. інформаційно-технічного забезпечення - скасувати. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Доповідач: Волік І.М.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю- доповідача, пояснення представників відповідача, та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з Роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або, виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, попередні судові інстанції, враховуючи положення норм діючого законодавства, умови укладеного між сторонами договору на транспортування природного газу № 115-27 від 24.01.2005 та додаткової угоди № 3 від 31.05.2006, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, мотивовано та правильно дійшли висновку про стягнення 3 113 027,46 грн. боргу, 863 179,70 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 237 321,60 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. При цьому, господарські суди посилалися на ст. 536 ЦК України, що встановлює правову природу процентів, які застосовуються в розумінні боргу, а не як відповідальність в контексті ст. 625 ЦК України.

Також правомірним є висновок господарського суду першої інстанції та апеляційної інстанції, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення 7% штрафу від суми простроченого зобов’язання з урахуванням ст. 12 вищевказаного закону, в розумінні ч. 2 ст. 232 ГК України, оскільки сторони за спірним договором погодили інший вид відповідальності.

Абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону про банкрутство передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується неустойка та не застосовуються інші санкції, і цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний з його суттю, що розкривається в статті 1 Закону про банкрутство.

Тобто, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання неустойка не нараховується, а інші санкції не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону про банкрутство під терміном "грошове зобов'язання" розуміється зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються, зокрема, пеня та штраф.

Відповідно до цієї статті грошове зобов'язання складається також і з грошової суми, яку боржник зобов'язаний заплатити кредитору і на інших, крім цивільно-правового договору, підставах, що передбачені цивільним законодавством.

Такі підстави передбачені, зокрема, статтею 625 ЦК України згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим грошовими зобов'язаннями відповідача перед позивачем є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Приймаючи судові рішення суд у справі господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 12 Закону про банкрутство дія мораторію поширюється на нараховану позивачем пеню, а сума боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, як плати за користування коштами, підлягає стягненню.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи, що при ухваленні рішень, суди, здійснили всебічний, повний та об’єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надали належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосували норми матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для їх зміни чи скасування.

Викладені заявником у касаційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованого висновку судів першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Київгаз" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2007 у справі № 42/377 залишити без змін.

Головуючий, суддя С. Шевчук

Судді : Ж. Бернацька

І. Волік