ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№ 5/205

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        Б.М.Грека,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Івано-Франківського обласного дочірнього

підприємства ДАК "Хліб України"

на           рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2008р.

у справі №5/205

за позовом Івано-Франківського обласного дочірнього підприємства ДАК "Хліб-України

до            Дочірнього підприємства "Галицький комбінат хлібопродуктів"

ДАК "Хліб-України"

3-тя особа Управління сільського господарства Івано-Франківської ОДА

про                    стягнення заборгованості у сумі 742 638,75 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Сендунь І.Р. - директор, Гранкін А.Є. (наказ та довіреність у справі),

від 3-тьої особи: Бойчук М.Й., Андріїшин І.П. (доручення у справі),

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківське обласне дочірнє підприємство ДАК "Хліб-України" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Дочірнього підприємства "Галицький комбінат хлібопродуктів" ДАК "Хліб України" і просило суд стягнути з останнього, з урахуванням уточнених позовних, вимог 535 235,18 грн. основного боргу, 160 570,50 грн. інфляційних втрат та 46 833,07 грн. 3% річних (а.с.35 т.1).

Позовні вимоги обґрунтовані не оплатою відповідачем отриманої від позивача за накладними та довіреностями продукції.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки товар поставлявся протягом 1998-1999 років, а вимогу про його оплату надіслано лише 26.11.2004р. (а.с.52-55 т.1). Також зазначає про відсутність у позивача права вимагати від відповідача сплати боргу, оскільки держава не уповноважувала його на стягнення цієї заборгованості.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 04.03.2008р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Управління сільського господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації (а.с.16 т.2).

У своєму відзиві третя особа зазначила про безпідставність позовних вимог, пропуск позивачем строку позовної давності, а також вказала на те, що паливно-мастильні матеріали, засоби захисту рослин і інша продукція відпускалась сільськогосподарським товаровиробникам через комбінати хлібопродуктів системи ДАК "Хліб України", у тому числі через відповідача та позивача.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2008р. (суддя Цюх Г.З.) у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що заборгованість за паливно-мастильні матеріали та засоби хімічного захисту рослин у товаровиробників виникла не перед позивачем, а перед державою. На підставі постанови КМУ від 15.05.2003р. №690 "Про утворення державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" даному підприємству передана вся заборгованість перед держбюджетом сільськогосподарських товаровиробників і агентство заявляло позови до них в господарський суд Івано-Франківської області.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач безпідставно привласнив собі функції стягнення боргу, які йому не надавалися.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судом першої інстанції використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі, зокрема, підстави отримання продукції, умови такого отримання, а також належність продукції, що відпускалась на момент її передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за відпущену позивачем протягом 1998-1999 років продукцію (дизпаливо, аміачна сіль, гроділ, фостоксин, крупа манна) на загальну суму 535 235,18 грн., що підтверджується накладними та довіреностями.

Оскільки строк оплати за відпущену продукцію не було визначено, то позивач 24.11.2004р. направив відповідачу вимогу про оплату заборгованості. Несплата останнім боргу у семиденний строк –до 04.12.2004р. стала підставою для звернення позивача з даним позовом.

Відповідач, заперечуючи позов, посилається, зокрема, на те, що фактично продукція отримувалась ним безпосередньо від виробників і на підставі рознарядки управління сільського господарства райдержадміністрації видавалась сільгоспвиробникам. З позивачем дана операція оформлялася шляхом видачі доручень працівникам відповідача і випискою позивачем накладних на продукцію, яка фактично в нього не отримувалась, а поступала в район напряму.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції, враховуючи заперечення позивача щодо доводів відповідача, ухвалами від 04.03.2008р. та від 13.05.2008р. (а.с.16, 26 т.2), витребував у позивача докази про те, що товар був оприбуткований на свій склад та докази про проведення розрахунку з постачальниками. Проте, в порушення ст.ст.33 ГПК України, позивачем не було надано витребуваних судом доказів з мотивів знищення документів через збіг трьохрічного терміну зберігання бухгалтерських документів (а.с.76-77 т.2).

Крім того, для повного з'ясування обставин справи та надання правової оцінки правовідносинам, що склалися між сторонами, суд першої інстанції своїм листом від 21.05.2008р. №596 просив Голову Правління ДАК "Хліб України" повідомити суд про правомірність позовних вимог Івано-Франківського обласного дочірнього підприємства ДАК "Хліб-України" до Дочірнього підприємства "Галицький комбінат хлібопродуктів" ДАК "Хліб України" (а.с.30).

У відповідь на вказаний лист суду, ДАК "Хліб України", як орган управління майном ДП ДАК "Хліб України", повідомила про те, що спірні правовідносини між сторонами склалися внаслідок виконання постанов Кабінету Міністрів України від 03.09.1997р. №977 "Про умови забезпечення мінеральними добривами потреб сільського господарства під урожай 1998", від 24.01.1998р. №77 "Про умови забезпечення сільськогосподарських товаровиробників пально-мастильними матеріалами у 1998 році", від 25.08.1998р. №1338 "Про забезпечення сільського господарства хімічними засобами захисту рослин у 1998-1999 роках", та зазначила, що позивачу для повернення заборгованості за поставлені згідно вказаних постанов КМ України ресурси, слід було звертатись безпосередньо до сільськогосподарських товаровиробників, яким вони були поставлені, а не до відповідача, який виконував аналогічні функції з контролю за поверненням коштів.

Одночасно ДАК "Хліб України" повідомила про те, що заборгованість виникла перед державним бюджетом України, а не перед позивачем, та була передана згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2003р. №690 "Про утворення державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу", вказаному Агентству, тому на даний момент право вимоги до сільськогосподарських товаровиробників належить безпосередньо Агентству (а.с.69-70 т.2).

Надавши правову оцінку зібраним у справі доказам, поясненням ДАК "Хліб України" та 3-тьої особи - Управління сільського господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації (а.с.20-21), яка також вказує на те, що матеріально-технічні ресурси (пально-мастильні матеріали, мінеральні добрива та засоби захисту рослин) поставлялися протягом 1998-1999 років на виконання постанов Кабінету Міністрів України сільськогосподарським товаровиробникам області через комбінати хлібопродуктів системи Державної акціонерної компанії "Хліб України", у тому числі через позивача та відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог.

За приписами вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України, розрахунки за отриману продукцію повинні були здійснювати сільгоспвиробники шляхом здачі зерна, м'яса, бобових та кукурудзи в держрезерв, і у разі невиконання цього зобов'язання сільськогосподарськими товаровиробниками до них, на підставі укладених договорів, повинні були пред'являтися позови до суду в межах строку позовної давності.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, надані відповідачем, які свідчать про те, що отримані останнім паливо-мастильні матеріали, засоби хімічного захисту рослин були ним передані колгоспам, сільським спілкам та іншим сільськогосподарським підприємствам на підставі рознарядки управління сільського господарства райадміністрації. Також подані трьохсторонні акти звірки та листування з ДАК "Хліб України" і позивачем стосовно розрахунків за відпущені товарно-матеріальні цінності.

Посилання позивача на норми Цивільного кодексу України, якими він обґрунтовує позовну заяву та касаційну скаргу на ухвалене у справі судове рішення, колегія суддів відхиляє та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини регламентовані названими вище постановами Кабінету Міністрів України, в яких визначені, як порядок поставки матеріальних цінностей виробникам, так і порядок розрахунків за них, а тому наявність лише факту отримання відповідачем у позивача товару, з огляду на встановлені судом обставини, не тягне за собою виникнення у відповідача обов'язку сплатити позивачу кошти за отриманий товар.

Погоджується колегія суддів й з доводами суду першої інстанції про те, що позивач безпідставно присвоїв собі функції стягнення боргу за паливно-мастильні матеріали та засоби хімічного захисту рослин, який виник у товаровиробників перед державою, оскільки такі повноваження йому не надавалися з огляду на те, що, як зазначалося, саме Агентству з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу була передана вся заборгованість перед держбюджетом сільськогосподарських товаровиробників і останнє, як зазначено судом, заявляло позови до них в господарський суд Івано-Франківської області.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення немає.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК України. Відповідно до ч.2 ст.111 ГПК України не допускається посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Івано-Франківського обласного дочірнього підприємства ДАК "Хліб-України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2008р. у справі №5/205 - без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                Б.М.Грек

Суддя                                                                                В.М.Палій