ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 р.

№ 42/39

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

за участю представників

касаційну скаргу

судовому засіданні у м. Києві

позивача: Гогітідзи Г.Н., Поліщука А.М. та представника відповідача –Гречченка Г.В.

Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль"

на рішення

від 19.02.2008

господарського суду

міста Києва

у справі

№ 42/39

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна житло-сервіс"

про

стягнення 826273,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року закрите акціонерне товариство "Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер" звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна житло-сервіс" про стягнення з відповідача 826273,43 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.02.2008 у справі № 42/39 позов задоволено частково. Стягнено з ТзОВ "Україна житло-сервіс" на користь ЗАТ "ЕК "ДАРтеплоцентраль" 6070,74 грн. боргу. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційному порядку зазначене рішення не переглядалось.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2008, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Скарга мотивована тим, що рішення господарського суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 42, 43 ГПК України, ст. 526 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено господарським судом, 01.08.2004 між ЗАТ "Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер", правонаступником якого є позивач, та відповідачем у справі був укладений договір № 420099, згідно умов якого позивач зобов’язався постачати відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення, гарячого водопостачання до належних відповідачу будинків згідно переліку до договору в обсязі 75408 Гкал/рік, а останній –оплачувати спожиту теплову енергію не пізніше 28 числа поточного місяця.

Умовами договору був встановлений строк дії його з 1 серпня 2004 до 1 серпня 2005 років, який вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення про припинення договору не буде заявлено однією із сторін, а в частині розрахунків –до повного їх завершення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що з наявної у матеріалах справи особової картки споживання теплової енергії вбачається, що за договором № 420099 відповідач у листопаді 2007 року спожив теплову енергії вартістю 12890,87 грн., а отже нарахування позивачем відповідачу понад вказаної суми боргу є безпідставним, оскільки спожита відповідачем теплова енергія за іншими договорами не стосується предмету даного спору.

З такими висновками суду погодитись не можна.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач, наполягаючи на задоволенні своїх вимог, стверджував про те, що в листопаді 2007 року відповідачем на підставі вищезазначеного договору було отримано 6965,32745 Гкал теплової енергії, загальна вартість якої склала 826273,43 грн. Будь-які заперечення відповідача відносно вищенаведеної обставини в матеріалах справи відсутні, а його заперечення проти позову в цілому обґрунтовувалось іншими доводами.

Встановлюючи, на підставі особової картки відповідача, що у листопаді місяці 2007 року останній отримав за умовами договору теплову енергію вартістю лише 12890,87 грн., суд не перевірив обґрунтованості тверджень позивача про те, що це нарахування стосувалось лише одного абонента із загального числа тих, які знаходились на балансі відповідача.

У цьому ж зв’язку суд не звернув увагу, що, відповідно до змісту договору, позивач з серпня 2004 року зобов’язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води відповідачу, а саме товариству "Україна житло-сервіс" ЖРЕО-401, згідно відповідного переліку, який мав стати додатком до договору. Такий перелік в матеріалах справи відсутній і не був витребуваний судом всупереч вимогам ст. 47, 43 ГПК України.

Крім того, суд не дослідив та не дав ніякої оцінки іншим документам, що є наявними в матеріалах справи, із змісту яких випливає, що у жовтні 2007 року відповідачу для абонентів, що входять до складу вищезазначеного переліку, була поставлена теплова енергія на зазначену суму 826273,43 грн.

За наведених обставин оскаржуване судове рішення не може вважатись таким, що постановлене на підставі повно досліджених обставин справи, що, в свою чергу, дає підстави для його скасування з передачею справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить врахувати наведене, на підставі наданих доказів встановити фактичні обставини справи та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно до вимог процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2008 у справі № 42/39 скасувати.

Справу передати до господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий           Ткаченко Н.Г.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.