ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
УХВАЛА

"17" жовтня 2008 р.

справа № 5020-11/216

За позовом Закритого акціонерного товариства “Севастопольстрой” (99011 м. Севастополь, пл.. Нахімова, 11; 99011 м. Севастополь, вул. Новоросійська, 51, кв. 6)

до Закритого акціонерного товариства “Механизация строительства” (99053 м. Севастополь, вул. Фіолетівська, 1-В)

про визнання договорів підряду неукладеними

Суддя Дмитрієв В.Є.

Представники сторін:

позивач - Барилко О.Ф., довіреність б/н від 21.01.08;

відповідач - не з’явився;

СУТЬ СПОРУ:

Закрите акціонерне товариство “Севастопольстрой” звернулося до суду з позовом до відповідача, Закритого акціонерного товариства “Механизация строительства”, про визнання договорів підряду неукладеними.

Представник відповідача заявив клопотання про припинення провадження у справі у зв’язку з тим, що 64 Управління Начальника робіт не є юридичною особою.

В процесі розгляду справи позивач 16.10.2008 вточнив позовні вимоги, та просить визнати акти вартості виконаних робіт недійсними (а. с. 63-64).

Відповідно до листа Вищого господарського (арбітражного) суду від 26.01.2000 № 02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” акти державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язків характер для суб’єктів цих відносин.

Відповідно до листа Вищого господарського суду від 18.03.2008 № 01-8/164 “Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році” стаття 12 Господарського процесуального кодексу України не відносить до підвідомчості господарських судів справи у спорах про визнання недійсними актів приймання-передачі як таких. Водночас якщо судом з’ясовано, що право чин оформлено шляхом підписання сторонами актів приймання-передачі продукції, спір про визнання такого правочину недійсним підлягає вирішенню господарським судом на загальних підставах, причому предметом відповідного спору виступає саме право чин, а не зазначені акти.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги заявлені про визнання недійсними актів, якими зафіксовано вартість виконаних робіт на певні суми.

Проте, спірні відносини між сторонами врегульовані договорами, при виконанні яких були складені оспорюванні позивачем акти. Таким, чином саме вказані акти не є правочином в понятті норм цивільного та господарського законодавства. Крім того, саме цім договором

надана оцінка при розгляді господарської справи № 20-11/217 (рішення в матеріалах справи а.с. 75-77)

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 цього кодексу передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст..20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України.

Права та законні інтереси зазначених суб’єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб’єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб’єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб’єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов’язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншим способами, передбаченими законом.

Таким чином, як впливає із приписів даної правової норми. Права і законні інтереси суб’єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб’єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб’єкта господарювання або споживачів. Отже, у даній правовій нормі йдеться про акти юридичні, волевиявлення в яких обов’язкові до виконання.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Оскаржувані акти не є актами ненормативного характеру в розумінні ст.. 12 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не мають обов’язкового характеру, не можуть рахуватися документами, які безумовно тягнуть певні правові наслідки, оскільки підприємство не позбавлено можливості захищати свої інтереси у інший спосіб, у тому числі у випадку пред’явлення до нього позову енергопостачальної організації.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

При вказаних обставинах, відповідно до пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, провадження по справі підлягає припиненню.

Відповідно до статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у випадках припинення провадження по справі, звернення до господарського суду по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і по тих же підставах не допускається.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 80, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 5020-11/216припинити.

Суддя В.Є. Дмитрієв

РОЗСИЛКА:

1.          Закрите акціонерне товариство “Севастопольстрой” - 99011 м. Севастополь, пл.. Нахімова, 11; 99011 м. Севастополь, вул. Новоросійська, 51, кв. 6

2.          Барилко О.Ф. –99011 м. Севастополь, вул. Новоросійська 51, кв. 6

3.          Закрите акціонерне товариство “Механизация строительства” –99053 м. Севастополь, вул. Фіолетівська, 1-В

4.          Справа

5.          Наряд