ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 р.

№ 21/373

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Егіш Дьйодьсердьяр РТ (EGIS GYOGYSZERGYAR RT), Угорщина

на рішення господарського суду міста Києва від 05.03.2008 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2008

зі справи № 21/373

за позовом Егіш Дьйодьсердьяр РТ

до Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, м. Київ (далі –Державний департамент інтелектуальної власності), та

Елі Ліллі енд Компані Лімітед (Eli Lilly and Company Limited), Великобританія

про визнання недійсним патенту України № 27304.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

Егіш Дьйодьсердьярд РТ –Павлович Н.В.,

Державного департаменту інтелектуальної власності –Потоцького М.Ю.,

Елі Ліллі енд Компані Лімітед –Кольченко Ю.М., Романової С.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Егіш Дьйодьсердьяр РТ звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного департаменту інтелектуальної власності та Елі Ліллі енд Компані Лімітед про визнання недійсним патенту України № 27304 на винахід "2-метил-10-(4-метил-1-піперазиніл)-4Н-тієно [2,3-В] [1,5] бензодіазепіну або його кислотно-адитивна сіль для лікування розладів центральної нервової системи та проміжна сполука".

Рішенням названого господарського суду від 05.03.2008 (суддя Палій В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2008 (колегія суддів у складі: суддя Корсак В.А. –головуючий, судді Коршун Н.М., Авдєєв П.В.), у задоволенні позову відмовлено. Судові рішення мотивовано тим, що винахід за оскаржуваним патентом у порівнянні з рішеннями, відомими у науці та техніці на дату подання заявки, характеризувався новою сукупністю ознак, тобто відповідав необхідній умові патентоздатності, а тому відсутні підстави визнавати патент України № 27304 недійсним.

Егіш Дьйодьсердьяр РТ звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення першої та постанову апеляційної інстанцій з цієї справи скасувати і передати справу на новий розгляд до господарського суду міста Києва. Скаргу мотивовано, зокрема, тим, що, приймаючи оскаржувані судові рішення, господарські суди порушили приписи Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) у призначенні первинної судової експертизи та необґрунтовано відмовили в задоволенні клопотання позивача щодо необхідності проведення додаткової судової експертизи.

У відзиві на касаційну скаргу Державний департамент інтелектуальної власності заперечує проти доводів скарги і просить "відмовити в задоволенні позовних вимог".

Елі Ліллі енд Компані Лімітед також подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про необґрунтованість вимог скарги і просило залишити судові рішення зі справи без змін.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- Елі Ліллі енд Компані Лімітед є власником патенту України № 27304 на винахід "2-метил-10-(4-метил-1-піперазиніл)-4Н-тієно [2,3-В] [1,5] бензодіазепін або його кислотно-адитивна сіль для лікування розладів центральної нервової системи та проміжна сполука" (заявка від 24.04.1991 № 5052762/SU; відомості про видачу патенту опубліковано 15.09.2000 в офіційному бюлетені “Промислова власність” № 4);

- відповідно до вимог чинного на час оформлення патенту законодавства експертним закладом було проведено експертизу заявки, за результатами якої було з’ясовано, що заявлений винахід відповідає умовам патентноздатності, зокрема умові "винахідницький рівень" і тому було прийнято рішення від 03.03.1994 про видачу патенту України на винахід;

- позивач просить визнати патент України № 27304 недійсним у зв’язку з невідповідністю запатентованого винаходу умовам патентоздатності, зокрема, винахідницькому рівню. Позивач стверджує, що винахідницький рівень винаходу за патентом України № 27304 спростовується такими доказами, як патент GB 1533235 та патент J. Med. Chem., 1980, 23, 878-884, Jiban K. Chakrabarti, Linda Horsman, Terrence M. Hotten та ін. Позивач зазначає, що опис винаходу за оскаржуваним патентом не містить відомостей, які демонструють, що сполука за пунктом 1 формули винаходу та сполука формули (ІІ) за пунктом 2 виявляють нові невідомі властивості в якісному і кількісному відношенні у порівнянні з його аналогами, розкритими в документах D1 –GB 1533235 та D2 –J. Med. Chem., 1980, 23, 878-884, Jiban K. Chakrabarti, Linda Horsman, Terrence M. Hotten;

- згідно з висновком судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 27.12.2007 № 220, проведеної Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності Академії правових наук України, зокрема, існування сполуки за пунктом 1 формули винаходу за патентом України № 27304 може бути передбачено виходячи з рівня техніки, але технічне рішення, що захищене патентом України № 27304, не є очевидним для фахівця у даній галузі, тобто явно не випливає із рівня техніки.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність підстав для визнання патенту України № 27304 недійсним з огляду на те, що винахід за оскаржуваним патентом на дату подання заявки не відповідав необхідним умовам патентоздатності.

Згідно з абзацом сьомим пункту 3 Постанови Верховної Ради України від 23.12.1993 № 3769-XII "Про введення в дію Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" заявки на видачу патентів України на винаходи, діловодство за якими не завершено на 1 липня 1994 року, розглядаються у порядку, встановленому цим Законом. При цьому відповідність винаходів умовам патентоспроможності визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Як встановлено судовими інстанціями, на дату подання заявки на винахід (24.04.1991) діяло Положення про відкриття, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 21.08.1973 № 584 (з подальшими змінами і доповненнями).

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 21 названого Положення "изобретением признается новое и обладающее существенными отличиями техническое решение задачи в любой области народного хозяйства, социально-культурного строительства или обороны страны, дающее положительный эффект.

Решение признается новым, если до даты приоритета заявки сущность этого или тождественного решения не была раскрыта в СССР или за границей для неопределенного круга лиц настолько, что стало возможным его осуществление.

Решение признается обладающим существенными отличиями, если по сравнению с решениями, известными в науке и технике на дату приоритета заявки, оно характеризуется новой совокупностью признаков."

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України для роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Частиною першою статті 7 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

У пункті 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145), зазначено, що експертизи та дослідження проводяться фахівцями, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності і внесені до державного реєстру атестованих судових експертів.

Як вбачається з рішення господарського суду міста Києва, на виконання зазначених законодавчих приписів місцевим господарським судом призначено судову експертизу об’єктів інтелектуальної власності та її проведення доручено атестованому судовому експерту Петренку С.А., який має необхідну кваліфікацію та внесений до державного реєстру атестованих судових експертів.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ГПК України при необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту.

Повторна судова експертиза призначається за ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності. Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні (підпункт 9.2 пункту 9 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 11.11.1998 № 02-5/424 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Як встановлено судовими інстанціями, позивачем не доведено, що експертний висновок від 27.12.2007 № 220 є необґрунтованим чи суперечить іншим зібраним у справі доказам, тобто не наведено належного обґрунтування необхідності призначення повторної судової експертизи з цієї справи.

Відповідно до частини п’ятої статті 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов’язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою і другою статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Про неприпустимість переоцінки касаційною інстанцією доказів (зокрема, висновків експертів) зазначено й у постанові Верховного Суду України від 17.10.2006 зі справи № 14683/6-05 (н.р. 6823/9-92).

Як вбачається з судових рішень зі справи, місцевий та апеляційний господарські суди, належним чином дослідивши зібрані у справі докази і, зокрема, висновок судової експертизи від 27.12.2007 № 220, дійшли обґрунтованого висновку про те, що технічному рішенню, захищеному патентом України № 27304, притаманні суттєві відмінності у порівнянні з рішеннями, відомими у науці та техніці на дату пріоритету заявки (документи D1 (патент GВ 1533235) та D2 (J. Med. Chem., 1980, 23, 878-884, Jiban K. Chakrabarti, Linda Horsman, Terrence M. Hotten), тобто таке технічне рішення характеризується новою сукупністю ознак.

За таких обставин попередні судові інстанції, встановивши факт відповідності винаходу за оскаржуваним патентом необхідним на дату подання заявки умовам патентоздатності, передбаченим пунктом 21 Положення про відкриття, винаходи та раціоналізаторські пропозиції, прийняли правильне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та не можуть бути підставою для скасування судових актів зі справи.

Відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, надана попередніми судовими інстанціями правова оцінка обставин справи є вірною, а відтак оскаржувані рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 05.03.2008 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2008 зі справи № 21/373 залишити без змін, а касаційну скаргу Егіш Дьйодьсердьяр РТ –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов