ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------ПОСТАНОВА
Справа № 11/2305а
"02" червня 2008 р., 12 год. 00 хв.           м. Черкаси
Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого судді Довганя К.І., при секретарі судового засідання –Захаровій А.Г.., за участю представників сторін: від позивача –Коваль В.А. за довіреністю, від відповідача –Цибульський В.С. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за адміністративним позовом Черкаського обласного військового комісаріату в інтересах Звенигородсько-Лисянського об’єднаного міського військового комісаріату до Лисянської селищної ради про визнання незаконним рішення,
Заявлено позов про визнання незаконним рішення відповідача від 28.08.2003 р. №313-5, яким на баланс останнього було прийнято будівлю призовної дільниці Лисянського військового комісаріату. В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що він тривалий час користувався вказаною будівлею, вважає себе її власником, а тому вказане рішення суперечить вимогам Закону України „Про місцеве самоврядування” та Цивільному Кодексу України.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому.
Відповідач у письмовому відзиві на позов проти його задоволення заперечив, та на противагу позивачу вважав оспорювань рішення таким, що прийняте у відповідності до його повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування».
У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов та крім того заявив, що позивач пропустив визначений ст. 99 КАС України річний строк для звернення до суду із таким позовом.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.
Рішенням відповідача від 28.08.2003 р. №13-5 нежитлове приміщення призовної дільниці Лисянського районного військового комісаріату як об’єкт комунальної власності за клопотанням Лисянського районного комісаріату було передано на баланс ради у зв’язку з реформуванням Звенигородського та Лисянського РВК в Звенигородсько-Лисянський об’єднаний міський військовий комісаріат.

Відповідно до ст.19 Конституції України державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.ст. 43, 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 р. №280/97-ВР передбачено, що Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання:

- територіальних громад сіл, селищ, міст та прийняття рішень про передачу об'єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад, у державну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності;

Районні і обласні ради можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях й інші питання, віднесені до їх відання цим та іншими законами.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відмерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об'єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об'єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради мають право:

1) вносити пропозиції про передачу або продаж у комунальну власність відповідних територіальних громад підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів та інших об'єктів, що належать до державної та інших форм власності, якщо вони мають важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб територіальних громад;

2) на переважне придбання в комунальну власність приміщень, споруд, інших об'єктів, розташованих на відповідній території, якщо вони можуть бути використані для забезпечення комунально-побутових та соціально-культурних потреб територіальних громад;

3) мати об'єкти комунальної власності за межами відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Виходячи з фактичних обставин справи та приписів наведенного вище законодавства суд приходить до наступних висновків.

Нежитлове приміщення, яке було прийнято на баланс за оспорюваним рішенням є комунальною власністю.

Твердження позивача про те, що оспорюваним рішенням порушено його право користувача приміщення є безпідставним, оскільки ним не подано суду жодного доказу, щодо підтвердження такого порушення.

Приймаючи оспорювань рішення відповідач діяв в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування»від 21.05.1997 р. №280/97-ВР.

Крім того ст.ст. 99, 100 КАС України містять наступні приписи.

Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання незаконним рішення відповідача від 20.11.2002 р. лише 24.04.2008 р., тобто поза межами визначеного ст.. 99 КАС України річного строку для звернення до суду. Причин пропуску цього строку позивач суду не навів.

За таких обставин адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.160, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Про апеляційне оскарження постанови може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови і апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                          К.І.Довгань