ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2008 р.

№ 20/142-07

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючої (доповідач),

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 54 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2007 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 р. в справі № 20/142 за позовом міського комунального підприємства “Дніпроліфт” до комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 54 про стягнення суми

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явилися,

від відповідача: не з’явилися, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач –міське комунальне підприємство “Дніпроліфт” у травні 2007 року звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача –комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 54 про стягнення 162689, 51 грн. основного боргу за технічне обслуговування ліфтів та ремонт ліфтів, пені 25369, 44 грн., 25367, 90 грн. інфляційних втрат, 4624, 22 грн. 3 % річних.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 р. (судді: Павловський П.П. –головуючий, Чус О.В., Швець В.В.) залишено без змін рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2007 р. (суддя Пархоменко Н.В.), яким позов задоволено частково: стягнуто з комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 54 на користь міського комунального підприємства "Дніпроліфт" 162689, 51 грн. основного боргу, 23773, 30 грн. пені, 25367, 90 грн. інфляційних втрат, 4624, 22 грн. –3 % річних, 216, 45 грн. витрат по оплаті державного мита, 117, 14 грн. витрат по оплаті за інформаційно-технічне забезпечення процесу; в решті позову відмовлено.

Судові акти мотивовані з підстав правомірності та обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2007 р. та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 р., відповідач - комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 54 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про їх скасування та прийняття нового рішення.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що з 03.04.2006 р. на даний час дійсним є договір підряду на технічне обслуговування та ремонт ліфтів № 54 від 03.04.2006 р., а не договір № 60 від 16.01.2006 р. Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України, сплив строк позовної давності щодо стягнення пені за договорами № 60 від 01.03.2004 р., № 54 від 16.01.2006 р., а договором від 03.04.2006 р. передбачено інший вид відповідальності, ніж стягнення неустойки (пені). Суду першої інстанції надано відповідачем докази сплати боргу перед позивачем за технічне обслуговування ліфтів та ремонт ліфтів.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанції встановлено, що 01.03.2004 р., 16.01.2006 р. між міським комунальним підприємством “Дніпроліфт” (підрядник) та комунальним житловим експлуатаційним підприємством № 54 (замовник) укладено аналогічні договори підряду № 60, № 54 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів на об'єктах замовника..

Відповідно до умов договорів (пункт 1.1.), замовник доручає, а підрядник приймає на себе організацію та виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів на об’єктах замовника.

Згідно пункту 4.1. договору № 60, пункту 3.1. договору № 54, факт виконання робіт підтверджується актами виконаних робіт за формою № 2.

Відповідно до пункту 4.2. договору № 60, пункту 3.2. договору № 54, оплата проводиться на підставі актів виконаних робіт не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем.

Факт виконання позивачем робіт за договором підтверджується актами виконаних робіт з жовтня 2005 року по березень 2007 року (включно), підписаними представниками обох сторін та завіреними печатками підприємств.

Відповідач свої зобов’язання з оплати за виконані роботи здійснив частково, борг відповідача перед позивачем складає 162689, 51 грн.

Відповідач доказів погашення боргу не надав.

Відповідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 5.3. договору № 60, пункту 4.3. договору № 54 за порушення строків оплати за виконані роботи відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення, тому пеня підлягає сплаті частково в розмірі 23773, 30 грн., оскільки позивачем невірно проведено розрахунок.

Проте, відповідач посилається на правильність здійснення ним розрахунків на підставі укладання договору підряду на технічне обслуговування та ремонт ліфтів № 54 від 03.04.2006 р.

Крім того, відповідач зазначає, що ним сплачено борг перед позивачем за технічне обслуговування та ремонт ліфтів на об’єктах замовника, про що відповідні документи надавалися місцевому господарського суду; договором № 54 від 03.04.2006 р. передбачено інший вид відповідальності, ніж стягнення неустойки (пені).

Однак, судами обох інстанцій не досліджені дані обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Аналіз наведених доводів в їх сукупності свідчить про неповне з’ясування судами обох інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та про порушення вимог статті 43 Господарського процесуального

кодексу України щодо всебічного, повного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об’єктивного встановлення обставин справи, прав та обов’язків сторін, і в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір по суті.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 54 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2007 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 р. у справі № 20/142 скасувати.

Справу направити на новий розгляд в іншому складі суду до суду першої інстанції.

Головуючий:

Ж. Бернацька

Судді:

Н. Мележик

С. Самусенко