Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2008 р. Справа № 49/81-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді ,

при секретарі Чудновській І.І.

за участю представників сторін:

позивача - Мельник Н.В., Іваненко М.С.

відповідача - Шпунт В.В.

3-я особа - Биканова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1734Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 02.07.08 р. по справі № 49/81-08

за позовом ВАТ "Укртелеком" в особі Центру технічної експлуатації № 6 Філії спеціалізованого електрозв"язку, м. Київ

до Виробничо-есплуатаційного підприємства "Держпром", м. Харків

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Харківська обласна державна адміністрація, м. Харків

про стягнення 24113,94 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.07.08 (суддя -Кононова О.В.) по справі № 49/81-08 позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідача 30674,87 грн. заборгованості; 623,13 грн. пені; 36,56 грн. –3 % річних; 693,93 грн. інфляційних витрат; 319,74 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн.

Рішення мотивоване з тих підстав, що відповідно до умов укладеного договору, відповідач повинен сплатити суму боргу, пеню та інфляційні за прострочення взятих на себе зобов’язань щодо оплати послуг.

Відповідач з рішенням господарського суду Харківської області не погоджується, надав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати у повному обсязі.

В підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі, відповідач вказує на те, що 29.12.2006 р. між ВЕП «Держпром»та ВАТ «Укртелеком»було укладено договір № 184/65 на надання телекомунікаційних послуг на 2007 р. гроші на утримання яких повинні надходити з державного бюджету України до ВЕП «Держпром».

Відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники коштів державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів, відповідно до затвердженого бюджетного розпису державного бюджету України. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період, відповідно до бюджетних призначень. Кошторисом витрат на 2007 рік та 2008 рік передбачено фінансування витрат на послуги зв'язку (код 1138) у розмірі 1800,00 грн. та 2000,00 грн. відповідно, ця сума надана для оплати послуг про надання телефонного зв'язку за договором № 68 від 14.07.2005 року (додаткові угоди від 29.01.2007 року та 25.01.2008 року передбачають ліміт бюджетних асигнувань у розмірі 1800,00 грн. на 2007 рік та 2000,00 грн. на 2008 рік). Фінансування витрат на послуги зв'язку за Договором № 184 здійснено не було. До того ж, у 2008 році у ВЕП «Держпром»взагалі відсутні договірні відносини з позивачем, оскільки ВЕП «Держпром»не було підписано запропонованого проекту договору.

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 2.2.5 ст. 2 вищевказаного договору, обсяг передбачених договором послуг зв'язку, не може перевищувати суму асигнувань, виділених бюджетом для фінансування зобов'язань споживача (ВЕП «Держпром») щодо оплати вищезазначених послуг та повинні бути передбачені кошторисом на його утримання. Кошти на утримання об'єктів, що забезпечують функціонування органів влади в особливий період, а саме Харківської обласної державної адміністрації, яка в свою чергу повинна утримувати свій пункт управління та засоби зв'язку в мирний час, повинні надходити з Державного бюджету України на рахунок ВЕП «Держпром»відкритий в Головному управлінні державного казначейства у Харківській області.

Більш того, відповідач вказує на те, що посилання позивача стосовно автоматичної пролонгації договору не відповідають дійсності, оскільки п. 10.4. договору встановлює автоматичну пролонгацію на тих же умовах. Натомість позивачем був наданий для підписання проект договору на 2008 рік, який не був підписаний ВЕП «Держпром»через відсутність фінансування на 2008 рік. Отже, позивач сам визнає факт закінчення строку дії договору № 184 від 29.12.2006 р., враховуючи факт зміни його умов.

Відповідач зазначає, що суд не прийняв до уваги те, що оплата за договором № 184 від 29.12.2006 р. можлива лише за умови надання відповідного фінансування з державного бюджету України, оскільки обов'язок по утриманню пунктів зв'язку, що забезпечують функціонування органів влади в особливий період, покладається на Харківську обласну державну адміністрацію, яка в свою чергу повинна утримувати свій пункт управління та засоби зв'язку в мирний час. Отже, суд першої інстанції прийняв рішення, яке унеможливлює його виконання, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 3 Бюджетного кодексу України.

Позивач, в свою чергу, вважає рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу –без задоволення.

В обґрунтування висновків, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що укладений між ним та відповідачем договір включає 2 умови про надання телекомунікаційних послуг та про виконання робіт по експлуатаційно-технічному обслуговуванню засобів зв’язку, відповідно до ст. 628 ЦК України. Зазначений договір укладено на 2007 р., а п.10.4 передбачено, якщо за місяць до закінчення терміну договору жодна сторона не заявить про його припинення, дія договору вважатиметься продовженою на кожний наступний рік на тих же умовах.

Позивач вказує на те, що звернення відповідача від 17.04.2007 р. про припинення дії договору було не за місяць, а набагато раніше, тому він не прийняв таке звернення як підставу для розірвання договору, саме тому він вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на договір № 184-65 від 29.12.2006 р.

Позивач зазначає, що наслідками розірвання цього договору є відключення телефонних апаратів на позаміському запасному пункті управління Харківської облдержадміністрації, оскільки відключення призведе до збою всієї системи управління процесами захисту населення у надзвичайних ситуаціях та збою в роботі щодо забезпечення сталого функціонування єдиної державної системи цивільного захисту населення і території на особливий період, тому що система оповіщення цивільної оборони є складовою національної безпеки України. Згідно зі ст. ст. 14, 18 Закону України «Про оборону України»згоду на відключення повинен дати голова Харківської облдержадміністрації під свою особисту відповідальність, такої згоди позивач не отримав. Згідно з п. 56 Положення про організацію оповіщення і зв'язку у надзвичайних ситуаціях, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.1999 року № 192 за самовільне відключення засобів зв'язку посадові особи притягуються до відповідальності згідно з законодавством.

Позивач зазначає, що доводи відповідача стосовно неможливості погашення заборгованості –безпідставні, оскільки згідно зі як ст. 62 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік»дозволяє розпорядникам бюджетних коштів враховувати необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, а ст. 25 цього ж кодексу зобов'язує забезпечити у повному обсязі проведення розрахунків за послуги зв'язку, не допускаючи будь-якої заборгованості. Ст. 525 Цивільного Кодексу України забороняється одностороння відмова від зобов'язання. А згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. Договором від 29.12.2006 року № 184/65 передбачена також пеня за прострочення платежу.

Позивач подав клопотання про збільшення суми позову до 31974,49 грн. (розрахунки додані до матеріалів справи), яке не підлягає задоволенню, так як суд першої інстанції розглянув та задовольнив позов на суму 31974,49 грн., підстави для збільшення позову в апеляційному суді відсутні.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановила, що 29.12.2006 року між ВАТ "Укртелеком" та ВЕП "Держпром" був укладений договір № 184/65 про надання телекомунікаційних послуг, згідно з п. 1.1. договору позивач (виконавець) зобов'язався надавати відповідачу (споживачу) телекомунікаційні послуги, згідно заяви (на мирний час) та експлуатаційно - технічного обслуговування засобів зв'язку, які передбачені додатком № 1 до даного договору), а відповідно до п. 2.1.6. договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість послуг згідно з розділом 3 договору та розрахунками.

Відповідно до п. 1.2. договору сторони визначили, що експлуатаційно - технічне обслуговування по договору включає в себе виконання комплексу робіт з підтримання засобів зв’язку відповідача у справному стані шляхом здійснення ремонтно - відновлювальних робіт забезпечення їх ефективного функціонування. Додатком № 1 до договору сторони визначили перелік засобів зв’язку по підключенню та обслуговуванню яких позивач надає послуги згідно до договору № 184 від 29.12.2006 р.

Згідно п. 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 09.08.2005 року за № 720, телекомунікаційна послуга - продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікації, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій. Додатком № 2 до договору № 184/65 від 29.12.2006 р. сторони погодили види телекомунікаційних послуг та визначили розрахунок вартості послуг, відповідно до якого, щомісячна плата за користування засобами телефонного та телеграфного зв'язку становить 1879,42 грн.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що договором № 184/65 від 29.12.2006 р. та чинним законодавством не передбачено складання актів виконаних робіт, щодо наданих телекомунікаційних послуг. На відміну від експлуатаційно-технічного обслуговування засобів зв'язку, стягнення плати за які не є предметом цього позову, підставою для розрахунку за які, відповідно до Інструкції про порядок експлуатаційно-технічного обслуговування апаратури та інших технічних засобів оповіщення і зв'язку цивільної оборони підприємствами електрозв'язку України, є акт виконаних робіт, у якому можуть зазначатися випадки виходу апаратури і технічних засобів оповіщення і зв'язку ЦО з ладу, несанкціонованого запуску, а також неповний обсяг виконаних робіт з обслуговування, що тягне за собою зменшення суми перерахувань. Надані ж до матеріалів справи Журнал обліку перевірки засобів зв'язку і систем оповіщення та Журнал електричних перевірок обладнання комутаторів М-60 приймаються судом, як докази працездатності засобів зв'язку відповідача та їх справного стану в спірний період. Також, чинним законодавством не встановлено обмежень або заборон щодо укладення суб'єктами господарювання договорів щодо надання телекомунікаційних послуг та послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування засобів зв'язку.

Судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги твердження відповідача про те, що позивачем безпідставно надавались послуги електрозв'язку, оскільки він був проінформований про відсутність бюджетних коштів на оплату послуг.

Відповідно до п. 2.1.7 договору відповідач зобов'язується надавати позивачу документи про обсяг виділених для оплати послуг зв'язку на певний період (місяць, квартал, рік тощо) бюджетних асигнувань, складених відповідно до вимог чинного законодавства України не пізніш 20 числа місяця, що передує зазначеному періоду (додаток 3 даного договору), а позивач, відповідно до п. 2.2.5 договору, згідно до п. 6 ст. 51 Бюджетного кодексу України зобов'язується надати відповідачу передбачені договором послуги зв'язку в обсязі, що не перевищує суму асигнувань, виділених бюджетом для фінансування зобов'язань відповідача щодо оплати послуг зв'язку та передбачених кошторисом останнього. В той же час, укладаючи договір № 184/65 сторони підписали додаток № 3 до договору, в якому погодили розмір коштів, що виділені в межах ліміту на оплату послуг зв'язку та в графі сума, грн. проставлено прочерк. Відповідно до наданих до матеріалів справи, кошторисів ВЕП "Держпром" на 2008 рік на послуги зв'язку передбачено 2000,00 грн., на 2007 рік - 1800,00 грн. Доказів в підтвердження надання відповідачем позивачу документів, відповідно до п. 2.1.7. договору, до матеріалів справи не надано. Суд першої інстанції обґрунтовано вважав дії позивача щодо надання відповідачеві послуг електрозв’язку такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги заперечення відповідача щодо припинення дії договору № 184/65 від 29.12.2006 р. 31.12.2007 р. Відповідно до п. 10.1 договір набуває чинності з 01.01.2007 р. і діє до 31.12.2007 р. Пунктом 10.4. договору передбачено, що якщо за місяць до закінчення терміну договору жодна із сторін не заявить про її припинення, дія договору вважається продовженою на кожний наступний рік на тих же умовах. Докази звернення відповідача відповідно до п. 10.4. договору з пропозицією про припинення договору у матеріалах справи не відсутні. Лист № 410 від 17.04.2007 р. не може розглядатись, як повідомлення про припинення дії договору відповідно до п. 10.4. договору, оскільки надісланий завчасно, а відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що фактично позивачем в період з 01.01.2007 року по травень 2008 року відповідачеві надані телекомунікаційні послуги, передбачені умовами договору № 184/65.

Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунки за надані послуги та експлуатаційно-технічне обслуговування проводяться щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним на підставі рахунків "Виконавця", що виставляються не пізніше 5 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок "Виконавця".

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним направлення відповідачу рахунків на сплату, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором, не сплатив у встановлений договором строк, порядку та розмірі вартість наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість з основного боргу у розмірі 30674,87 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовну вимогу позивача в частині стягнення боргу у сумі 30674,87 грн.

Згідно зі ст. 212 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 4.3. договору № 184/65 від 29.12.2006 року, відповідач зобов'язався сплачувати пеню за кожну добу затримки в розмірі облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який нараховується пеня) від вартості несплачених послуг. Позивач надав обґрунтований розрахунок пені, який відповідає вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань" від 22.11.1996 року, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 623,13 грн. пені також обґрунтовано задоволенні судом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання зобов’язання, за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми боргу.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що оскільки матеріалами справи підтверджено прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань щодо оплати вартості наданих послуг є підстави для задоволення вимог позивача про стягнення інфляційних в розмірі 639,93 грн. та 3% річних в розмірі 36,56 грн.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 212, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 101 –105 ГПК України, колегія суддів

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 02.07.2008 р. по справі № 49/81-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст постанови підписано 15.08.2008 р.