ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№ 9/43

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю “Новобиківський цукровий завод”

на постанову

від 03.06.2008 року Київського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 9/43

господарського суду

Чернігівської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Чернігівської обласної дирекції ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”

до

1.          Товариства з обмеженою відповідальністю “Новобиківський цукровий комбінат”;

2.          Товариства з обмеженою відповідальністю “Новобиківський цукровий завод”

про

визнання недійсним договору

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

Слісаренко Л.Л. (довіреність № 1578 від 14.04.2008р.)

від відповідачів:

1.          Терещук Р.І. –директор

2.          Кожушко Я.О. (довіреність від 01.09.2008р.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області (суддя Івченко С.М.) від 18.03.2008 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Кондес Л.О., судді –Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) від 03.06.2008 року, у справі № 9/43 позовні вимоги задоволено повністю; біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний номер 007245 автомобіля ЗИЛ 431410, 1994 року випуску, державний номерний знак 25 АА 0482, шасі №3334787 визнано недійсним; стягнуто з відповідача-1 на користь позивача 85,00 грн., державного мита та 118,00 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

В касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалені по справі судові акти та припинити провадження у справі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач повністю заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника відповідача-2, який підтримав викладені в ній доводи, пояснення представника відповідача-1, який висловився на підтримку доводів касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Акціонерним поштово-пенсійним банком “Аваль” (правонаступником якого являється Відкрите акціонерне товариство “Райффайзен Банк Аваль”, згідно п.1.1. статуту ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, затвердженого загальними зборами акціонерів Акціонерного поштово-пенсійного банку “Аваль”, протокол №3б-38 від 11.08.2006 року) та ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат” 21.04.2005 року було укладено та нотаріально посвідчено договір застави підприємства як цілісного майнового комплексу.

Згідно п.1.2. вищезазначеного договору від 21.04.2005 року в заставу було передане підприємство, як цілісний майновий комплекс, що складається з усіх видів майна, призначених для його діяльності, включаючи право користування земельною ділянкою, на якій він розташований, будівлі, споруди устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги та інші активи, що відображені в балансі, в тому числі, але не виключно.

Положення пункту 3.1.3. договору застави від 21.04.2005 року визначає, що ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат” не має права без згоди заставодержателя, яким являється ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” розпоряджатись майном підприємства, цілісний майновий комплекс якого складає предмет застави, що входить до складу необоротних активів.

14.12.2006 року між ТОВ “Гарант”, ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат” та ТОВ “Новобиківський цукровий завод” був укладений біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №007245, згідно якого ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат” був проданий автомобіль ЗИЛ 431410, 1994 року випуску, державний номерний знак 25 АА 0482, шасі №3334787, який відноситься до необоротних активів (з урахуванням того, що він не являється матеріальним ресурсом, який належить ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат” та строк корисної експлуатації його становить більше одного року).

Звертаючись до суду з позовом про визнання вищенаведеного договору недійсним, позивач стверджував, що на момент укладення біржового договору купівлі-продажу від 14.12.2006 року обтяження з рухомого майна не знімалось, тобто в силу положень ст.17, ч.2 ст.586 ЦК України ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат” не мав права без його згоди продавати автомобіль ЗИЛ 431410, 1994 року випуску, державний номерний знак 25 АА 0482, шасі №3334787, тому що він відноситься до основних засобів.

Заперечуючи позов, відповідачі посилались на п.1.2. укладеного договору застави між ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат” і позивачем, та яким було досягнуто згоди на передачу в заставу майна, яке входить до складу єдиного майнового комплексу, але не виключно, а згідно до вичерпного переліку майна підприємства, зазначеного в договорі хастави та додатках до нього. Оскільки у тексті договору та в переліках викладених в додатках не зазначений ЗИЛ 431410, 1994 року випуску, державний номерний знак 25 АА 0482, шасі № 3334787, відповідачі вважають, що відповідач-1 мав повне право здійснити його відчуження.

Колегія суддів вважає, що судами вірно задоволено позовні вимоги ВАТ “Райффайзен банк Аваль” про визнання недійсним біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №007245, з огляду на таке.

До спірних правовідносин судами правомірно застосовано Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України, Закон України “Про заставу”.

Так, відповідно до ст.191 ЦК України, підприємство, в даному випадку ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат”, є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Підприємство або його частина можуть бути об’єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.

Згідно пункту 1.2. договору застави від 21.04.2005 року сторони домовились, що забезпечення виконання зобов’язань, вказаних у п.1.1 цього договору Заставодавець (ТОВ “Новобиківський цукровий комбінат”) на умовах, передбачених цим договором та у відповідності до ст.191 ЦК України, передає у заставу підприємство, як єдиний майновий комплекс, яке складається з усіх видів майна, призначених для його діяльності ..., в тому числі, але не виключно:

- будівлі та споруди…, що розташовані по вул. 30 років Перемоги під

№ 15 у селі Новий Биків, Бобровицького р-ну Чернігівської області, та належить “Заставодавцю” на підставі Договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель 09.02.2005 року за №261;

- машини, механізми, віднесені до І групи основних засобів (в тому числі під’їзді залізничні колії), згідно переліку зазначеному у додатку № 1 до цього договору ...;

- обладнання, віднесене до III групи основних засобів, згідно переліку, зазначеному у додатку № 2 до цього договору.

Таким чином, вірним є висновок судів, що викладена у пункті 1.2 договору застави домовленість сторін не передбачає, що перелік заставленого майна, зазначеного в договорі і в додатках до нього, є виключним, а навпаки конкретизує, що відповідач-1 передає у заставу підприємство, як єдиний майновий комплекс, до складу якого входять всі види його майна. Отже, спірний транспортний засіб, навіть за умови його придбання після укладення договору застави, автоматично, відповідно до ст.191 ЦК України, набуває статусу майна єдиного майнового комплексу відповідача-1, тому також є заставленим.

Відповідно до ст. 17 Закону України “Про заставу”, заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, тому ТОВ “Новобиківський цукровий завод” не мало права відчужувати автомобіль ЗИЛ 431410, 1994 року випуску, державний номерний знак 25 АА 0482, шасі №3334787 без попереднього погодження з ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”.

Частина 1 ст.215 ЦК України визначає підставою недійсності правочину недодержання сторонами в момент вчинення правочину загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Оскільки біржовий договір купівлі-продажу від 14.12.2006 року був укладений з порушенням вимог частини 1 ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; внаслідок укладення даного договору були порушені права позивача, як заставодержателя, на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, гарантованих ст.ст.589, 590 ЦК України та ст.ст.18-20 Закону України “Про заставу”, спірний договір є недійсним, а позовні вимоги задоволені судами правомірно.

Касаційний суд не бере до уваги доводи касаційної скарги стосовно відсутності у позивача права вимоги в даному спорі, з тих підстав, що останній не є стороною спірного правочину, як помилкові, оскільки позивачем, який в даному спорі не захищає право власності, вірно обрано спосіб захисту права звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов’язання у передбачений договором строк. Та обставина, що позивач не просить в даному провадженні застосувати наслідки недійсності правочину не свідчить про те, що: по-перше, позивач позбавляється в подальшому окремо заявити таку вимогу; по-друге, не відбувається відновлення його порушеного права. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані щодо фактичного виконання відповідачами спірного договору; при цьому, позивач стверджує, що предмет спірного договору не вибував із володіння відповідача-1.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ “Новобиківський цукровий завод” від 03.07.2008 року № 75 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2008 року у справі № 9/43 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2008 року у справі

№ 9/43 –без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос