ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

12.09.2008

Справа №2-2/6407-2008

За позовом: ТОВ «Альфред С.ТОПФЕР Інтернешенал (Україна)» (01034, м. Київ, вул. Рейтарська, 11, кв. 3; 04070, м.Київ, вул.П.Сагайдачного, 16а)

до відповідача: Приватного підприємства «Корал» (95050, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Л. Чайкіної, 1)

Про стягнення 19 540,97 грн.

Суддя Толпиго В.І.

Представники сторін:

Від позивача : не з’явився.

Від відповідача : не з’явився

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду АР Крим із позовом до відповідача про стягнення пені у сумі 19 540,97 грн. за непоставлений товар.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.04.2008 р. між сторонами було укладено договори № 460/11-36940 від 17.04.2008 р. та № 460/11-37036 від 18.4.2008 р., згідно вищевказаних договорів, відповідач зобов’язався поставити позивачу продукції у загальній кількості 1100 тонн в строк до 30.04.2008 р. Однак, відповідач здійснив поставку лише 563,16 тонн товару за договором № 460/11-36940 від 17.04.2008 р. Решта товару поставлена не була, крім того, поставка товару за договором № 460/11-37036 від 18.4.2008 р. взагалі не здійснилась. Таким чином, загальний об’єм недопоставленого товару за договорами складає 536,84 грн., строк прострочення з 01.5.2008 р. по 13.5.2008 р. складає 13 днів. Відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов’язань у повному обсязі, що і стало підставою для звернення ТОВ «Альфред С.ТОПФЕР Інтернешенал (Україна)» із позовною заявою до суду.

Сторони у судове засідання не з’явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином: рекомендованою кореспонденцією.

Спір розглядається за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а саме розглянути спір з урахуванням лише підстав позову, що вказані позивачем.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1ст. 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Між сторонами було укладеного два договору на поставку позивачу кукурудзи на кормові потреби врожаю 2007р. – договір № 460/11-36940 від 17.04.2008 р (у кількості 600 тонн на загальну суму 840 000,00грн) та договір № 460/11-37036 від 18.4.2008 р. (у кількості 500 тонн на загальну суму 700 000,00грн), відповідно до п.п.1.1 яких, продавець - відповідач зобов’язується поставити та передати у власність, а покупець – позивач прийняти та оплатити кукурудзу на кормові потреби врожаю 2007 року на умовах, передбаченими договорами.

Кількість та якість товару визначені у р.2 договорів, де між іншим (п.2.1 договорів) зазначено, що кількість поставленого товару може бути збільшена або зменшена на 5% за вибором продавця.

Відповідно до п.3.1 договорів, загальна базисна ціна товару за одну тонну складає 1 400,00грн.(з ПДВ).

Пунктом 4.1 договорів передбачено, що продавець здійснює поставку товару автомобільним транспортом у повному обсязі у строк до 30 квітня 2008 року.

Відповідно до частини 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, виконаним|виробленого,справленого| належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідач у порушення умов договору здійснив поставку частково, лише по договору № 460/11-36940 від 17.04.2008 р, а саме: поставив товару у кількості 563,16 тонни. Решта товару, як за договором № 460/11-36940 від 17.04.2008 р, так і за договором № 460/11-37036 від 18.4.2008 р., відповідачем здійснена не була.

Враховуючи те, що сторонами за договором № 460/11-36940 від 17.04.2008 р у п. 2.1 було передбачено, що кількість поставленого товару може бути збільшена або зменшена на 5% за вибором продавця, тобто при укладенні договору покупець погодився з умовою недопоставки 5% товару, та те, що відповідачем поставлено 563,16 тонни, то суд прийшов до висновку, що кількість недопоставленого товару за договором № 460/11-36940 від 17.04.2008 р складає 6,84тонн.

Оскільки за договором №460/11-37036 від 18.4.2008 р. поставка товару взагалі не здійснювалась, то розмір недопоставки складає 500 тонн.

Таким чином, загальний об’єм недопоставленого товару за двома вищенаведеними договорами складає 506,84 тонн на 709 576,00грн.( 506,84 тонн *1400-загальна базисна ціна з ПДВ).

Позовні вимоги позивача про стягнення пені у сумі 19 540,97 грн. за період з 01.5.2008р по 13.5.2008р за непоставлений товар підлягають задоволенню частково виходячи з наступного:

Стаття 549 ЦК України визначає: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Угода по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі (ст. 547 ЦК| України).

Умовами договору передбачена відповідальність сторін за неналежне його виконання, так п.6.2 договорів встановлено, що у випадку, якщо продавець здійснить поставку товару пізніше ніж передбачено п.4.1,продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення.

Як вже зазначалося, п.4.1 договорів передбачена поставка товару у строк до 30.4.2008р

В ході розгляду спору суд прийшов до висновку, що загальний об’єм недопоставленого товару за двома вищенаведеними договорами складає 506,84 тонн на 709 576,00грн., а не 536,84 тони, як було зазначено позивачем у позовній заяві.

Отже, позовні вимоги про стягнення 18 449,00грн. пені (506,84тонн*1400грн*0,2%*13) за 13 днів, а саме за період з 01.5.2008р по 13.5.2008р, за недопоставку товару у розмірі 506,84тонн за договорами № 460/11-36940 від 17.04.2008р та №460/11-37036 від 18.4.2008р. обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки розмір пені, зобов’язання її сплати передбачені договором.

Позовні вимоги у частині стягнення 1 091грн97коп. пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК| України на відповідачі лежить обов'язок доведення виконання зобов'язань, або необґрунтованості позовних вимог тоді як він такі до суду не надав.

Витрати по оплаті держмита витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу віднести на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Повний текст рішення підготовлений і підписаний 17.9.2008р.

Керуючись ст.ст. 49,75,82,84,85 ГПК| України

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Приватного підприємства «Корал» (95050, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Л. Чайкіної, 1, ІНН 31488386) на користь ТОВ «Альфред С.ТОПФЕР Інтернешенал (Україна)» (01034, м. Київ, вул. Рейтарська, 11, кв. 3, 04070, м.Київ, вул.П.Сагайдачного, 16а, ІНН 20027449) 18 449,00грн. пені, 184грн.49коп. державного мита, 111грн.41коп витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

3.          У частині стягнення 1 091грн.97коп. пені у позові відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.