ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"24" червня 2008 р.

Справа № 4/174

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянувши справу № 4/174

за позовом: відкритого акціонерного товариства "Харківський тракторний завод імені С.Орджонікідзе", 61007, м. Харків, пр. Московський, 275,

до відповідача: закритого акціонерного товариства "Збутова Компанія Гідросила", 25002, м. Кіровоград, вул. Орджонікідзе, 7, офіс 104,

про стягнення 6 484,32 грн.,

Представники:

Від позивача - участі не брали. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України. 24.06.2008 року до господарського суду надійшла факсограма від позивача з проханням відкласти розгляд справи, яка судом залишена без задоволення, оскільки згідно до ст. 77 ГПК України господарський суд може відкласти розгляд справи лише в межах передбаченого ст. 69 ГПК України двохмісячного строку розгляду справи, а строк розгляду справи закінчується 29.06.2008 року. Клопотання про продовження строку розгляду справи позивач до суду не подав. Натомість, господарським судом враховується, що зазначене клопотання скаржника, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки: по-перше, свідчить про факт належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; по-друге, позивач не є фізичною особою-підприємцем, а є відкритим акціонерним товариством певною штатною чисельністю працівників, тому позивач не був позбавлений права уповноважити на участь у судовому засіданні будь-якого з працівників підприємства або звернення до фахівців в галузі права для надання юридичної допомоги; по-третє, витребувані ухвалою господарського суду від 05.05.2008 року від позивача не перешкоджають розгляду справи за наявними у справі документами відповідно до приписів ст. 75 ГПК України., як і не перешкоджає розгляду справи неявка представника скаржника в судове засідання; по-четверте, суд ухвалою від 12.06.2008 року не визнав обов’язковою явку представників сторін в судове засідання, а позивач або відповідач не заявляли будь-якого клопотання щодо огляду або витребування додаткових доказів відповідно до ст.ст. 38-39 ГПК України.

Від відповідача - Колюка О.С., довіреність № 1/08 від 01.05.2008 року;

Суть спору:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 6484 грн. 32 коп. витрат пов'язаних з монтажем та демонтажем і перевіркою розподілювачів та гідроциліндрів і судових витрат на користь позивача.

Передбачені ст. 77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі укладеного 19.03.2007 року договору № 9 поставки продукції, предметом якого сторони в результаті вільного волевиявлення визначили умови проведення господарських операцій по продажу та прийманню продукції, проведенню платежів за отриману продукцію та порядку приймання продукції по якості та відповідності технічним умовам завода-виробника чи погодженим кресленням.

Умови договору та додаткові погодження № 1 від 10.08.2007 року та № 2 від 25.12.2007 року підписані повноважними представниками сторін без будь-яких заперечень чи зауважень, а їх підписи скріплено відтисками печаток підприємств.

Відповідно до п. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

Згідно до п. 4.3 договору сторони визначили порядок приймання продукції по кількості і якості відповідно до правил Інструкції П-6 та П-7 на складі покупця.

На виконання умов договору та додаткової специфікації від 10.08.2007 року відповідачем згідно до видаткової накладної № ЗГ-0002084 від 30.07.2007 року та на підставі довіреності ЯНБ №423920 від 27.07.2007 року через повноважного представника Пирог Н.Г. поставлено позивачу товар на загальну суму 42002 грн. 46 коп. та згідно до видаткової накладної № ЗГ-0002613 від 30.08.2007 року на підставі довіреності серії ЯНХ №152472 від 29.08.2007 року через повноважного представника Пирог Н.Г товар на суму 63058 грн.10 коп., серед яких проведено поставку гідророзподілювачів Р803/3-222 (30) в кількості 12 штук та Р160-3/1-111-10 в кількості 3 штук, а гідророзподільвачі Р80-3/1-222 не поставлялись.

Поставлений за вказаними накладними товар прийнято повноважним представником позивача без будь-яких заперечень чи зауважень.

Однак, порушуючи умови п. 4.3 договору та п.п. 13, 14, 18, 19 Інструкції про порядок приймання продукції промислово-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П-7 позивач без повідомлення відповідача та в односторонньому порядку склав акт №320/Д від 12.10.2007 року про визнання неякісними та бракування 19 розподілювачів Р80 3/3-222, Р 80 3/1-222 та Р1603/1-111-10 з визначенням промислових дефектів з вини постачальника.

При оцінці акту № 320/Д від 12.10.2007 року господарський суд враховує приписи ст. 32 ГПК України про те, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Акт № 320/Д від 12.10.2007 року складено комісією в складі двох працівників позивача та двох представників ОАО “МЗТГ” м. Мелітополя, які діють на підставі довіреності № 9 від 05.10.2007 року, незважаючи на те, що підставою для поставки зазначено договір № 9 від 19.03.2007 року накладні ЗГ-0002084 від 30.07.2007 року та № ЗГ-0002613 від 30.08.2007 року і постачальником визначено ЗАО “Сбытовая компания Гидросила”. Комерційний акт не складався. Яке відношення мали представники ОАО “МЗТГ” м. Мелітополя до перевірки якості отриманої від Закритого акціонерного товариства “Збутова Компанія Гідросила” м. Кіровограда продукції з акту встановити неможливо.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги не є обґрунтованими і в позові необхідно відмовити повністю враховуючи наступне.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 652 Цивільного кодексу України у разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його б на інших умовах.

Таким чином, визначальним для вирішення спору суд вважає ту обставину, що позивачем не виконано вимоги п. 4.3 договору та п.п. 13, 14, 18, 19 Інструкції про порядок приймання продукції промислово-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П-7 згідно до яких отримувач повинен викликати для участі в прийманні продукції та складання двостороннього акта представника виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в договорі. Крім того, згідно до п. 29 вказаної Інструкції в акті приймання продукції по якості повинно зазначатись прізвища та ініціали осіб, які брали участь в прийманні продукції по якості і в складанні акта, місце їх роботи, посади які вони займають, дата та номер документа про повноваження таких представників на участь у перевірці продукції по якості а також вказівка про те, що вони ознайомлені з правилами приймання продукції по якості. Згідно до п. 32 Інструкції акт, яким зафіксовано неналежну якість продукції, складений за участю представників, зазначених в п. 20 підпункт “а”, “б” і “в”, затверджується керівником підприємства-отримувача або його заступником не пізніше трьохденного строку після складання акта.

Крім того, господарським судом не приймаються до уваги та розцінюються як безпідставні вимоги в частині наданих позивачем розрахунків калькуляцій на монтаж та демонтаж гідророзподілювачів на суму 5951 грн. 18 коп. та розрахунок калькуляція перевірки розподілювачів на суму 533 грн.14 коп., оскільки вказані роботи не визначались до проведення за умовами договору, їх проведення було визнано за необхідне позивачем в односторонньому порядку і у відповідача не виникли кореспондуюче такому рішенню позивача зобов'язання щодо оплати вартості проведення таких робіт. Поряд з цим, як вбачається з акта № 320/Д від 12.10.2007 року (п. 19) розподілювачі в кількості 19 штук відновлені представниками ОАО “МЗТГ”, тобто організації, представники якої Рунишков Р.А. та Новиченко В.І. приймали участь в перевірці якості продукції, що не виключає їх зацікавленості в визнанні продукції отриманої від відповідача неякісною. Крім того, після відновлення всі 19 розподілювачів визнані придатними до запуску в виробництво.

Крім того, господарським судом звертається увага на ту обставину, що згідно до п. 10 акту № 320 від 12.10.2007 року проведено суцільний відбір проб продукції для перевірки, а згідно до п. 12, 13 та 14 акта перевірено розподілювачі Р80 3/3-222 в кількості 1 шт., Р80 3/1-222 в кількості 17 шт. та Р 160 3/1-111-10 в кількості 1 шт. і відповідно вказані розподілювачі визнано браком, в той час, коли згідно до наданих позивачем видаткових накладних відповідачем було поставлено позивачу 12 розподілювачів Р80-3/3-222 (з яких забраковано 1) та 3 розподілювачі Р160 № 1-111-10 (з яких забраковано 1), тобто з числа поставлених за твердженням позивача 15 розподілювачів визнано бракованими 1, оскільки визнані бракованими 17 розподілювачів Р80-3/1-222 за вказаними накладними не поставлялись (а.с. 20-21).

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України, державне мито у спорі та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача повністю, але не стягуються оскільки були ним сплачені при зверненні з позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові повністю відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя Ю.І. Хилько