донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.08.2008 р.                                                              справа №17/87

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Дзюби О.М.

суддів

Акулової Н.В. , Діброви Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:

Білоусов А.Ю. (дов. №07-2339 від 01.07.2008р.)

Буланий М.С. (дов. №07-1502 від 01.04.2008р.)

,

від відповідача:

Манерова Ю.В. (дов. №Н-01/1726 від 19.05.2008р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

08.07.2008 року

по справі

№17/87 (Татенко В.М.)

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс" м.Макіївка

до

Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк

про

стягнення 3284,40грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Закрите акціонерне товариство “Макіївкокс”, м.Макіївка Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства “Донецька залізниця”, м.Донецьк про стягнення 3284,40грн.

Рішенням від 08.07.2008року господарський суд Донецької області (суддя Татенко В.М.) позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу (вартість недостачі) вантажу (вугілля кам’яне марки “Ж”) у розмірі 3284,40 грн.; витрати на відшкодування сплаченого державне мита у сумі 102,00 грн., витрати на відшкодування інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем доведений факт недостачі, а залізниця не довела виникнення недостачі з незалежних від перевізника причин.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду першої інстанції, Державне підприємство „Донецька залізниця” звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить внести зміни до рішення господарського суду Донецької області і постановити нове рішення з урахуванням ціни відправника на вантаж.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушені норми матеріального та процесуального права, а також не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Заявник скарги вважає, що під час розрахунку вартості недостачі вугілля (з урахуванням норми природної втрати вантажу –2%) позивачем застосована ціна, за якою вантаж був придбаний у постачальника –ЗАТ „Донецьксталь-металургійний завод”, а не за ціною, за якою вантажовідправник - ЦЗФ „Краснолиманська” –передав перевізнику.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено судом першої інстанції, 05.03.2008р. на адресу позивача - Закритого акціонерного товариства «Макіївкокс», м.Макіївка за залізничною накладною №50408838 у вагоні №66565276 надійшов вантаж –вугілля кам’яне марки Ж (вологій). При цьому, за даними накладної зазначено: брутто –91400кг, тара –22400кг, маса –69000кг; навалом; вище бортів. Вантажовідправником є ДП УК “Краснолиманська” (а.с.9).

Виставлений рахунок-фактура №6668 від 29.02.2008р. оплачений позивачем у повному обсязі. (а.с.10).

На шляху слідування на ст.Красноармійськ Донецької залізниці робітниками станції було виявлено: „поверхность груза на уровне бортов укатана, не маркирована. Над 7м люком имеется углубление дл.200см гл.60см ш.200см. Двери люка закрыты, течи нет.», про що складено акт загальної форми №с545 від 01.03.2008р., на підставі якого була проведена комісійна перевірка маси вантажу у вагоні №66565276. (а.с.14). За результатами перевірки був складений комерційний акт №АQ642337/26/1 від 01.03.2008р. відповідно до пункту 9 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2003р. № 334) (а.с.8).

Даними комерційного акту був зафіксований той факт, що у вагоні №66565276 вага нетто зважування вантажу 64400кг (брутто 86800кг, тари з документа 22400кг), навантаження у вагоні рівномірне, ущільнена катком крім місця поглиблення над 7 люком заглиблення 200см60см200см; люки та двері закрити, течі вантажу немає; вантаж не маркірований (а.с.8).

Отже, складений на станції Красноармійськ Донецької залізниці, комерційний акт №АQ642337/26/1 від 01.03.2008р. засвідчив вагову недостачу вантажу, а тому, у відповідності до ст.129 Статуту залізниць України є відповідним документом, що може бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його управомоченій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України “Про залізничний транспорт” та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідальність перевізників за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України, встановлено ст.23 Закону України “Про залізничний транспорт”.

Частина 2 статті 23 даного Закону та ст.113 Статуту залізниць України передбачає, що за незбереження (втрату, недостачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач при подачі позову пред'явив вартість недостачі вантажу з урахуванням норми природної втрати.

В апеляційній скарзі заявник скарги посилається на те, що під час розрахунку вартості недостачі вугілля (з урахуванням норми природної втрати вантажу –2%) позивачем застосована ціна, за якою вантаж ним був придбаний у свого постачальника –ЗАТ „Донецьксталь-металургійний завод”, а не за ціною, за якою вантажовідправник –ЦЗФ „Краснолиманська” –передав перевізнику. Отже, твердження заявника скарги до уваги не приймаються, оскільки, як вбачається із рахунку-фактури №6668 від 29.02.2008р. вугільна продукція була сплачена за ціною 850грн. за тону. Крім того, скаржником не було надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції свого розрахунку вартості недостачі вантажу та документів у підтвердження своїх доводів.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

В даному випадку, позивачем надані всі документи у підтвердження своїх позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та правомірно встановив, що сума недостачі з урахуванням норми природної втрати (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) складає 3284,40 грн. із розрахунку: 3220 кг (недостача вантажу, зданого до перевезення у вологому стані, з урахуванням норми недостачі 2%) х 850,00грн. (вартість вугілля кам'яного марки „ж” + ПДВ).

За таких обставин, відповідач - залізниця у розумінні ст.33 Господарського процесуального кодексу України не довела відсутність вини у недостачі. Вартість вантажу, якого недостає, з вини залізниці підтверджена матеріалами справи.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області від 08.07.2008р. у справі №17/87 прийняте відповідно до матеріалів справи та згідно чинного законодавству. Підстав для його скасування не має, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 08.07.2008року у справі №17/87 –залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 08.07.2008року у справі №17/87 –залишити без змін.

Головуючий          О.М. Дзюба

Судді:          Н.В. Акулова

Г.І. Діброва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС