ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 05-5-23/15340

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Ткаченко Н.Г.,

Коваленка В.М.

розглянувши касаційну скаргу

ДПІ у Печерському районі м. Києва

на постанову

та ухвалу

від 15.01.2008 р. Київського апеляційного господарського суду

від 19.11.2007 р. господарського суду м. Києва

у справі

№ 05-5-23/15340 господарського суду м. Києва

за заявою

ДПІ у Печерському районі м. Києва

до

ТОВ Виробничо-комерційного підприємства "Тексті",

м. Київ

про

банкрутство

в судовому засіданні взяв участь представник:

ДПІ у Печерському районі м. Києва

Марченко С.М., довір.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 р. ДПІ у Печерському районі м. Києва звернулася до господарського суду м. Києва з заявою про порушення справи про банкрутство ТОВ Виробничо-комерційного підприємства "Тексті" (далі –ТОВ "Тексті") в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.11.2007 р. (суддя Демидова А.М.) заяву ДПІ у Печерському районі м. Києва про порушення справи про банкрутство повернено заявникові без розгляду на підставі ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону про банкрутство.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. (судді: Дзюбко П.О. –головуючий, Дикунська С.Я., Сотніков С.В.) апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 19.11.2007 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, ДПІ у Печерському районі м. Києва звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. і ухвалу господарського суду м. Києва від 19.11.2007 р., а справу направити до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 1, 7, 9 Закону про банкрутство та ст. ст. 1, 22, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону про банкрутство заява про порушення справи про банкрутство підлягає поверненню, зокрема, у випадку, якщо у заяві не вказано обставин, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, повертаючи заяву про порушення справи про банкрутство, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів неможливості стягнення заборгованості з боржника шляхом виконавчого провадження або списання коштів з рахунків боржника відповідно до законодавства (а.с. № 2).

При цьому, суд посилався на ч. 10 ст. 7 Закону про банкрутство, яка встановлює загальні вимоги до заяви про порушення справи про банкрутство та передбачає, що до заяви кредитора - органу державної податкової служби додаються докази вжиття заходів до отримання заборгованості по обов'язкових платежах у встановленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ у Печерському районі м. Києва подано заяву про порушення справи про банкрутство боржника в порядку ст. 52 Закону про банкрутство, яка передбачає особливості банкрутства відсутнього боржника.

Тобто, заявник просив суд порушити справу про банкрутство за спрощеною процедурою.

Відповідно до ст. 41 Закону про банкрутство відносини, пов'язані з банкрутством певних категорій суб'єктів підприємницької діяльності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Отже, процедура банкрутства відсутнього боржника регулюється загальними нормами Закону про банкрутство з урахуванням особливостей, передбачених ст. 52 цього Закону.

У зв'язку з чим, при порушенні провадження у справі про банкрутство як за загальною, так і за спрощеною процедурою органи державної податкової служби повинні надати суду докази вжиття заходів з погашення заборгованості боржника з податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі –Закон № 2181), як того вимагає ч. 10 ст. 7 Закону про банкрутство.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, до заяви про порушення справи про банкрутство ТОВ "Тексті", як докази на підтвердження неплатоспроможності боржника, були додані: копії актів перевірок та податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі цих актів, копії першої податкової вимоги від 03.12.2003 р. №1/8509 та другої податкової вимоги від 15.01.2004 р. №2/555, а також повідомлення Київського міського бюро технічної інвентаризації та УДАІ ГУ МВС України у м. Києві про відсутність майна, зареєстрованого за боржником на праві власності.

Відповідно до підп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону №2181 джерелами погашення податкового боргу платника податків за рішенням органу стягнення, які є виконавчими документами, є будь-які активи платника податків (його філій, відділень, інших відокремлених підрозділів) з урахуванням обмежень, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Згідно з пдіп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону №2181, у разі коли інші, передбачені цим Законом, заходи з погашення податкового боргу не дали позитивного результату, податковий орган здійснює за платника податків та на користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення суми податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а за їх недостатності - шляхом продажу інших активів такого платника податків.

Ініціюючий кредитор, посилаючись на відсутність зареєстрованих за боржником на праві власності транспортних засобів та нерухомого майна, вказує в заяві про порушення справи про банкрутство про наявність у боржника чотирьох розрахункових рахунків, відкритих в банківських установах.

Втім, доказів відсутності на цих рахунках боржника коштів або доказів стягнення з них заборгованості в установленому чинним законодавством порядку, в т.ч. з урахуванням приписів ст. 1071 Цивільного кодексу України, не надано.

Неподання таких доказів органами державної податкової служби разом із заявою про порушення справи про банкрутство є самостійною підставою для повернення заяви її заявнику.

Крім того, звертаючись з заявою про порушення справи про банкрутство боржника, як відсутнього, відповідно до ст. 52 Закону про банкрутство, ініціюючий кредитор має надати суду докази, які свідчать про нездійснення боржником підприємницької діяльності, зокрема, у зв’язку з його відсутністю за місцезнаходженням.

ДПІ у Печерському районі м. Києва до заяви про порушення справи про банкрутство серед іншого було додано акт перевірки відповідності юридичної адреси фактичному місцезнаходженню ТОВ "Тексті" від 10.10.2007р.

Однак, відповідно до ст. ст. 17, 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” належними та допустимими доказами відсутності юридичної особи за її місцезнаходженням є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб, а не акт про незнаходження боржника за юридичною адресою, складений самим ініціюючим кредитором.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги ДПІ у Печерському районі м. Києва не спростовують висновку суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про неможливість прийняття до розгляду заяви про порушення справи про банкрутство та необхідність її повернення у зв'язку з наявністю підстав, передбачених чинним законодавством.

За таких обставин справи підстави для скасування оскаржуваних ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

З урахуванням зазначеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 41, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 63, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва залишити без задоволення.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. та ухвалу господарського суду м. Києва від 19.11.2007 р. у справі № 05-5-23/15340 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    Н.Г. Ткаченко

В.М. Коваленко