ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 1/84

14.05.08

За позовом          Відкритого акціонерного товариства „Львівагрореммашпостач”

До           Товариства з обмеженою відповідальністю „Епіцентр К”

Третя особа          Приватний підприємець Кікінеджі Юрій Іванович

про стягнення 13724,00 грн.

Суддя В. І. Мельник

Представники сторін:

від позивача

від відповідачаСіпунова С. С. –представник за довіреністю № 14 –07 від 01.02.2008 року

від третьої особи          не з’явився

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Відкритого акціонерного товариства «Львівагрореммашпостач»про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»13724,00 грн. збитків, заподіяних внаслідок пошкодження покриття дороги прокладанням кабелю тимчасового електропостачання у траншею через територію, що належить позивачу (м. Львів, вул. Збиральна, 14).

Ухвалою від 14.03.2008 року за клопотання відповідача до участі у справі в якості третьої особи, яка не наваляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Приватного підприємця Кікінеджі Юрія Івановича.

Під час розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Незважаючи на належне повідомлення про час і місце кожного засідання по справі, в тому числі і на адресу реєстрації, третя особа в судове засідання не з’явилась, причини неявки в судове засідання невідомі.

Справа розглядається, згідно статті 75 Господарського процесуального Кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

Розгляд справи відкладався, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач стверджує, що внаслідок дій відповідача по прокладанню кабелю тимчасового електропостачання у траншею через територію, що належить позивачу та знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Збиральна, 14, позивачу завдано збитків в сумі 13724,00 грн., що полягають в пошкодженні автодороги площею 830 кв. м., що належить позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов’язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, в тому числі, є:

1)          втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2)          доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до п. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зі змісту вказаних правових норм випливає, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність збитків, протиправність дій особи, яка завдала збитків, причинний зв’язок між ними та наявність вини особи, яка завдала збитків.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 ГПК України ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

На підтвердження розміру завданих відповідачем збитків позивач додає до матеріалів справи:

- Висновок про вартість майна позивача від 21.04.2006 року, зроблений Національною компанією „Укрексперт”, з якого слідує, що загальна вартість автодоріг позивача площею 2400 кв. м. становить 52868,35 грн.;

- Висновок про вартість від 23.04.2007 року, зроблений Національною компанією „Укрексперт”, яким встановлено, що вартість матеріальних збитків (шкоди) для встановлення розміру відшкодування становить 13724,00 грн. Проте, слід зазначити, що з вказаного звіту не можливо дійти висновку про те, якому саме майну позивача завдано шкоду.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано копію Звіту про експертну оцінку вартості на відновлення пошкоджень нерухомого майна (визначення збитків для встановлення розміру відшкодування), що було розташоване за адресою: м. Львів, вул. Збиральна, 14, проте вказаний документ не можна вважати належним доказом з огляду на те, що він не містить а ні підписів осіб, які його проводили, а ні печатки юридичної особи НК „Укрексперт”.

Отже, з документів, що містяться в матеріалах справи неможливо встановити, що збитки в сумі 13724,00 грн. завдані саме автомобільним дорогам позивача, а не будь –якому іншому його майну.

На підтвердження факту пошкодження спірного майна позивач, додав до матеріалів справи копію Акту огляду автодоріг, що належать ВАТ „Львівагрореммашпостач”, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Збиральна, 14, з якого слідує, що за результатами огляду встановлено, що внаслідок робіт відповідача по прокладанню кабелю тимчасового електропостачання у траншею та робіт по розчищенню кущів у місці поворотного колодязя фекальної каналізації із залученням вантажної техніка було знищено автодороги позивача площею 830 кв. м.

Вказаний Акт не можливо прийняти як належний доказ на підтвердження тих обставин, які ним встановлені, оскільки він складений комісією за участю представників лише позивача.

З огляду на вищевикладене, суд не може прийняти в якості належного доказу Інформацію про технічний стан об’єкта нерухомості станом на 20.04.2007 року, копія якого додана до позовної заяви.

Отже, позивачем не надано доказів завдання збитків в сумі 13724,00 грн. саме внаслідок пошкодження автодоріг та доказів того, що вказане відбулось в результаті дій саме відповідача.

ёВідповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено наявність жодної з передбачених законом умов виникнення цивільно-правової відповідальності відповідача за завдання позивачу збитків, а відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 13724,00 грн. задоволенню не підлягають як недоведені.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України решта наданих позивачем доказів до уваги судом не приймаються як таки, що не мають значення для справи.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним кодексом України, статтями 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, договором сторін, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                    В. І. Мельник