ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

10.01.2008р.
Справа №  22/337

за позовом
Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об'єднаня по
агропромисловому будівництву
„Полтаваоблагробуд”, 36039  м.
Полтава вулиця Шевченка, 52

до
Приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про
звільнення орендованого приміщення та
стягнення   15905,93 грн.

Суддя  Іваницький О.Т.

Представники:

від позивача:
Курилко О.І., дов. 63 від 17.04.2007р.

від відповідача:ОСОБА_1 - приватний підприємець

СУТЬ
СПОРУ:  Розглядається позовна заява про звільнення
орендованого приміщення у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди та
стягнення  пені в розмірі подвійної
орендної плати за час прострочення термінів повернення майна в сумі 808 грн. 81
коп., доповнення до позову ( вхд.№ 08943 від 01.08.06р.)  та заява про зміни та доповнення до позовної
заяви ( вхд. № 2395 від 13.04.2007 року канцелярії суду ) про стягнення  неустойки за користування приміщенням в
розмірі подвійної орендної плати за час прострочення  повернення
орендованого майна  в розмірі 3905
грн. 92 коп. та відшкодування моральної шкоди 12000 грн., а всього 15905 грн.
92 коп.

За
заявою відповідача здійснюється технічна фіксація судового  процесу у відповідності до вимог статті
4-4  ГПК України.

За
згодою представників сторін в судовому засіданні  26.12. 2007р. було оголошено перерву для
оформлення, підписання рішення та оголошення його повного  тексту 10 січня 2008 року.

Спір
між сторонами в господарському  суді  розглядався неодноразово:

-   справи № 16/254 - судове рішення від
09.11.2006р. про виділення об'єднанню

”
Полтаваоблагробуд” в окрему одиницю частки майна із нерухомого майна ( м.
Полтава, вул. Шевченка,52 та визнання права власності на неї, а саме:  нежитлові приміщення в адмінбудівлі літер ”
А-4”  загальною площею 1152,4 кв.м.
та  побудованої прибудинкового входу
площею 97,5 кв.м., всього 1249,9 кв. м.
при№ 5/218, № 14/557 (5/218);

-    справа № 5/218 про визнання права оренди
нежитлового приміщення за приватним підприємцем ОСОБА_1. Ухвалою від
22.08-05.09.2006р.  провадження у справі
було припинено по пункту 1 статті 80 ГПК України.

-  справа
№ 14/557 ( 5/218) про визнання права оренди нежитлового приміщення та
стягнення 22000 грн. моральної шкоди, адвокатських послуг в сумі 21500 грн. та
на проїзд 85, 15 грн. Судовим
рішенням  від 16.01.2007р. позов
був задоволений частково. Відмовлено в частині стягнення стягнення 22000 грн.
моральної шкоди, адвокатських послуг в сумі 21500 грн. та на проїзд 85, 15
грн., залишено без розгляду в частині стягнення 42,50 грн. державного мита.
Визнано пролонгованим до 02 березня 2007 року договір оренди нежитлового
приміщення № 4 від 02 січня 2005 року на тих же умовах. Стягнуто з Полтавського
обласного міжгосподарського виробничого об'єднання по агропромисловому
будівництву ” Полтавоблагробуд” на користь СПД - приватного підприємця ОСОБА_1
витрати по сплаті державного мита 170 грн.
та послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 118
грн.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 29.03.2007 року в задоволенні апеляційної скарги
СПД фізичної особи ОСОБА_1 відмовлено. Задоволено апеляційну скаргу
Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об'єднання по
агропромисловому будівництву ” Полтавоблагробуд”. Прийнято нове рішення: в
позові відмовити. В частині третьої особи ВАТ ” Укртелеком”, в особі Центру
обслуговування споживачів та продажу послуг Полтавської дирекції ВАТ ”
Укртелеком”, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору провадження у
справі припинено. В частині залишення без розгляду позов про стягнення 42,50
грн. державного мита за подачу апеляційну скаргу та в частині відмови судом від
стягнення грошових коштів на проїзд 83,15 грн. залишено без змін.

Постановою
Вищого господарського суду України від 11 червня 2007 року № 14/557 (5/218)
постанову  Київського міжобласного
апеляційного  господарського суду від
29.03.2007 року залишено без змін, а
касайційну скаргу СПД фізичної особи ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвалою
заступника голови господарського суду області Пушко І.І. від  02.08.2006 року в зв'язку з перебуванням
судді  В.Д. Георгієвського у відпусці
склад суду  було змінено і справу  передано на розгляд судді О.А. Киричуку.

18.09.2006
року  ухвалою заступника голови
господарського суду області Пушко І.І. було змінено склад суду в зв'язку з
виходом з відпустки  судді  В.Д. Георгієвського і передано  справу
від судді Киричук О.А . йому  на
розгляд  .

Ухвалою
господарського суду у справі № 22/3337 від 19.09.2006 року було зупинено
провадження до вирішення по суті пов'язаної з нею справи № 5/218.

20.04.2007
року провадження у справі було поновлено у відповідності до вимог статті 79 (ч.
3) ГПК України.

14.06.2007
року ухвалою  заступника голови
господарського суду області ПУШКО І.І. в зв'язку  зі складністю справи та необхідності
витребування додаткових доказів було  на
один місяць продовжено строк вирішення спору.

Ухвалою
заступника голови господарського суду Пушко І.І. від 18.07.2007р. склад  суду було
змінено в зв'язку з відпусткою судді Георгієвського В.Д. і передано на
розгляд судді   Геті Н.Г..

19.07.2007
року  за № 11649 канцелярії суду  приватним підприємцем ОСОБА_1. було подано
заяву про відвід судді Геті Н.Г. від
розгляду справи. Ухвалою заступника
голови господарського суду
області Пушко І.І. від 20.07.2007 року
в задоволені  заяви приватного
підприємцяОСОБА_1 про відвід судді  Геті
Н.Г. від розгляду справи № 22/337 відмовлено.

18.09.2007
року ухвалою голови господарського суду області Ціленко В.А. в зв'язку з
виходом судді Георгієвського В.Д. із відпустки справу № 22/337 повернуто йому
на розгляд.

У
зв'язку з перебуванням судді Георгієвського В.Д. на лікарняному  ухвалою
заступника голови господарського суду
області  ПУШКО І.І. від
26.10.2007року  склад суду  було змінено
і справу  передано на розгляд
судді Іваницькому О.Т..

Суддя
Іваницький О.Т. прийняв справу до свого провадження  і вирішив господарський спір по суті.

Позивач
підтримує уточнені позовні вимоги і просить суд їх задовольнити.

Відповідач
у відзиві  на позовну заяву та
доповненнях до нього  позовних вимог не
визнає і просить у позові відмовити.

Дослідивши
та оцінивши матеріали справи, подані в ході судового процесу представниками
сторін  додаткові  докази, суд встановив, що 14 березня 2006 р.
позивач надіслав відповідачеві  вимогу
про звільнення орендованого приміщення в зв'язку з закінченням строку  дії
договору оренди у  2006 році.

Відповідач
вважаючи, що  з травня 2006 р. діє
пролонгований договір від 02 січня 2005 року за № 4  звернувся до господарського суду Полтавською
області з позовом ”Про  усунення  перешкод в користуванні орендованим
приміщенням”, оскільки між сторонами,
крім договору від 03.01.06 р. № 2 було укладено договір оренди від 02
січня 2005 року за № 4.  Згідно п. 8.1.
Договору строк  договору  оренди від 02 січня 2005 року за № 4 з строком
оренди складає 11 місяців до 02 грудня 2005 року, тобто закінчився 02.12.2005
року.

Не
зважаючи на закінчення строку  договору
відповідач продовжував користуватися орендованим приміщенням після закінчення
строку більше одного місяця (один місяць і 1 день) з 02.12.2005 року по 02
січня 2006 року (включно). Але листом № 219 від 21.11.2005 року Орендодавець
поставив до відома орендаря, що на 2006 рік будуть змінені умови договору
оренди № 4 від 02.01.2005 року, а саме в зв'язку з ростом інфляції в 2005 році
орендна плата на 2006 рік становитиме 43,00 грн. за м2  орендованого приміщення, щомісячно,
круглий  рік. Таким чином, з листа
відповідача № 219 від 21.11.2005 року вбачається пропозиція сторони договору
оренди в частині істотних змін умов договору, а саме  суми орендної плати. Дану пропозицію позивач
прийняв оскільки підписав новий договір оренди нежитлового приміщення № 2,
відповідно до якого, змінилися дві істотні умови договору оренди, а саме: умова
орендної плати, яка збільшилася з 38 грн. за м2 до 43 грн. за  м2,  а
також умова щодо строку оренди, яка в новому договорі в пункті 8.1 визначена в
строк 4 місяці з моменту прийняття приміщення до 03.05.2006 року. Цей договір
підписаний обома сторонами без внесення змін, тобто з погодженням по всім
істотним умовам. Саме договір № 2 від 03.01. 2006 року кваліфікується як
погодження із змінами. Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції
29.03.2007 року погодився з тим, що ним підписувався договір № 2 від 03.01.2006
року, проти умов договору він не заперечував, орендну плату вносив відповідно
до умов нового договору. В  матеріалах
справи № 14/557 (5/218) знаходиться чек № 0156 від 30.01.2006 року ( т.2 а.с.
58 )  про сплату орендарем орендної плати
в сумі 632,10 грн. за договором № 2 від 03.01.2006 року, чим сам відповідач
підтверджує визнання умов договору № 2 від 03.01.2006 року як діючого договору.

Відповідно
до статті 291 ГК України договір оренди припиняється у разі, зокрема,
закінчення строку, на який його укладено. Листом № 85 від 13.03.2006 року
орендодавець повідомив орендаря, що в зв'язку з виробничою необхідністю договір
оренди № 2 від 03.01.2006 року, строк дії якого закінчується 03.05.2006 року,
пролонгуватися не буде, в зв'язку з чим просить з цього часу звільнити
орендоване приміщення і передати його по акту орендодавцю. Із наказу № 04 від
21.02.2006 року позивача ( т.1 а.с. 33), дане приміщення необхідно йому для
власних потреб, а саме: в зв'язку з розміщенням в ньому робочого місця старшого
інспектора по кадрах. А тому мова не йде про укладення нового договору з новим
орендарем, де переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на
продовження дії договору оренди має попередній орендар. Отже, наявність
підписаного сторонами договору  про
оренду нежилого приміщення  № 2 від
03.01.2006 р. між сторонами виключає можливість застосування умов попереднього
договору. Таким чином, договір  №2  від 03.01.2006 р. строком на 4 місяці є
чинним, не визнаним у встановленому законодавством порядку недійсним та
підлягає виконанню обома сторонами договору (див.т.1 а.с. 81-82 ).

Відповідно
до вимог статті 35 ГПК України обставини, визнані господарським судом загальновідомими,
не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду
(іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї
справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в  яких беруть участь ті самі сторони. Факти,
які  відповідно до закону вважаються
встановленими, не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути
спростоване в загальному порядку.

Відповідач
своєчасно та належним чином був
попереджений про неможливість продовження з ним орендних відносин, а
також про необхідність вивільнення орендованого приміщення після 03.05.2006
року, але в порушення умов договору та вимог статей 763 (ч.1), 785 (ч.2) ЦК
України цей обов'язок не виконано, позивач має право вимагати від відповідача,
окрім вивільнення приміщення, сплати неустойки у розмірі подвійної плати за
користування приміщення за  весь час
прострочки.

Статтею
254 ЦК України встановлено, якщо останній день припадає на вихідний, святковий
або інший неробочий день, то днем закінчення строку є перший за ним робочий
день.

Виходячи
з цього, оскільки останній визначений договором день здачі  орендованого приміщення припав на 08 травня
2006 року, який розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2005 року
визнаний вихідним, то передача приміщення повинна була здійснена не пізніше
10.05.2006 року, а прострочення слід рахувати з 11.05.2006 року.

Таким
чином, є обґрунтованою вимога позивача про
стягнення неустойки в розмірі 3905 грн. 92 коп. за період з 11 травня
2006 року по 7 листопада 2006 року яка підтверджена належними доказами (  у матеріалах справи ) і підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Щодо
стягнення моральної (немайнової) шкоди
в сумі 12000 грн. за протиправне користування відповідачем понад 6-ти
місяців в цій частині позов задоволенню не підлягає за безпідставністю,
оскільки дана вимога  не підпадає  під випадки, вказані в пунктах  2-3, 5
Постанови  Пленуму Верховного Суду
України N 4 від 31.03.95 р. ”Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди”  та дію
Закону України ”Про захист прав споживачів” (1023-12) чи інших законів, якими
визначено, що ”Під  немайновою  шкодою,
заподіяною  юридичній  особі,
слід розуміти втрати немайнового характеру,  що
настали  у  зв'язку
з приниженням її   ділової   репутації, посяганням  на фірмове найменування,  товарний
знак,  виробничу   марку,
розголошенням комерційної
таємниці,  а  також
вчиненням  дій,  спрямованих
на  зниження  престижу
чи  підрив  довіри до її діяльності.”

Статтею
23 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, визначено, що особа
має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації  фізичної або юридичної особи.

Під
жодний з вище перерахованих випадків правовідносини, які розглядаються в даній
справі, не підпадають, тому вимога позивача про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди в сумі 12000,00 грн. не підлягає задоволенню і в цій частині
позову слід відмовити.

Оплата
державного мита по платіжному дорученню №211 від 18.05.2006р. на суму 102,00
грн. із призначенням платежу: держмито за зустрічним позовом Об'єднання
«Полтаваоблагробуд» до ПП. ОСОБА_1. по справі №5/218 судом не враховуються як
належний платіж по справі №22/337. Сплата держмита по платіжному дорученню №119
від 11.04.2007р. на суму 600,00 грн. з призначенням платежу за позовом
Об'єднання «Полтаваоблагробуд» до ПП. ОСОБА_1. судом зараховується як належний
платіж по даній справі, але враховуючи часткове задоволення позову відповідно
до статті 49 ГПК України відшкодовуються відповідачем позивачу пропорційно
розміру задоволених вимог в сумі 102,00 грн., а також 118  грн. витрат
на  інформаційно-технічного
забезпечення. Відмовити у відшкодуванні 498,00 грн. - державного мита

Враховуючи
викладене, матеріали справи, керуючись статтями 32-34,35-36, 43, 49, 69,77,
79,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.
Позов задовольнити частково.

2.
Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1
(АДРЕСА_1) розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в Полтавській філії АКІБ ” Укрсиббанк”
м. Полтави, МФО 331865 ЗКПО НОМЕР_3 на користь Полтавського обласного
міжгосподарського виробничого об'єднання по агропромисловому будівництву ”
Полтаваоблагробуд”, код ЗКПО 03089348 (36039, м. Полтава, вул. Шевченка,52)
розрахунковий рахунок 9700 МФО 351005 АКІБ «УкрСиббанк», м. Харків)
210050723 неустойку в сумі  3905 грн. 92
коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 102 грн. та 118 грн. витрат по
оплаті  послуг інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу.

Видати
наказ після набрання рішенням законної сили.

3.
Відмовити в стягненні моральної (немайнової) шкоди в сумі 12000 грн. та
державного мита в розмірі  498,00 грн.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.