ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№ 5/744-07

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Сумиобленерго”, м. Суми (далі –ВАТ “Сумиобленерго”)

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2008

зі справи № 5/744-07

за позовом Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі –АМК України)

до ВАТ “Сумиобленерго”

про стягнення 1 500 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

АМК України –Москаленка Т.Г.,

ВАТ “Сумиобленерго” – Турчина С.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

АМК України звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з ВАТ “Сумиобленерго” 1 500 грн. пені у зв’язку з невиконанням рішення Тимчасової адміністративної колегії АМК України від 28.02.2006 № 6-р/тк у справі № 02-26.1/07/43-2004 (далі –рішення Тимчасової адміністративної колегії АМК України).

Рішенням господарського суду Сумської області від 14.02.2008 (суддя Гудим В.Д.) у задоволенні позову відмовлено з мотивів пропуску встановленого статтею 250 Господарського кодексу України (далі –ГК України) строку застосування адміністративно-господарських санкцій.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2008 (колегія суддів у складі: суддя Могилєвкін Ю.О. –головуючий, судді Пушай В.І., Плужник О.В.) рішення місцевого господарського суду в даній справі скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування постанови апеляційного господарського суду зазначено, що передбачена частиною п’ятою статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (далі –Закон) пеня не є адміністративно-господарською санкцією, тому підстави для застосування у спорі зі справи припису статті 250 ГК України відсутні.

ВАТ “Сумиобленерго” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом приписів статей 216 - 218, 238, 239 та 250 ГК України та статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів пункту 3 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) справи за заявами органів АМК України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, спір у цій справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено:

- рішенням Тимчасової адміністративної колегії АМК України: відповідні дії ВАТ “Сумиобленерго” визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом, що призвело до ущемлення інтересів споживачів; за вказане порушення на ВАТ “Сумиобленерго” накладено штраф у сумі 50 000 грн.;

- копію рішення Тимчасової адміністративної колегії АМК України було надіслано відповідачеві 06.03.2006 та отримано останнім 10.03.2006, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 633290;

- відповідач сплатив накладений зазначеним рішенням штраф 12.10.2006, тобто з порушенням встановленого частиною третьою статті 56 Закону двомісячного строку, який обчислюється з дня одержання зазначеного рішення і відповідно закінчився 10.05.2006;

- позивач просить стягнути з відповідача пеню за два дні прострочення сплати штрафу в розмірі півтора відсотка від суми штрафу, що складає 1 500 грн.

Причиною виникнення спору у справі стало питання про наявність підстав для стягнення з відповідача пені.

Статтею 56 Закону передбачено, зокрема, що:

- рішення та розпорядження органів АМК, голів його територіальних відділень є обов’язковими до виконання (частина друга);

- особа, на яку накладено штраф за рішенням органу АМК, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (частина третя);

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу АМК. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу; нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу АМК про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду (частина п’ята);

- у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи АМК стягують штраф та пеню в судовому порядку (частина сьома).

Посилання скаржника на порушення попередніми судовими інстанціями строків застосування адміністративно-господарських санкцій, встановлених статтею 250 ГК України, є безпідставним, оскільки пеню позивачеві нараховано на підставі частини п’ятої статті 56 Закону, тобто поза межами господарських правовідносин, що відповідає змісту приписів статті 1 (предмет регулювання), частини першої статті 3 (визначення господарської діяльності), статей 216-218, 238, 239 і 249 (визначення адміністративно-господарських санкцій, їх види, рішення щодо застосування) ГК України.

За наведених обставин оскаржувана постанова апеляційного господарського суду є законною і обґрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2008 зі справи № 5/744-07 залишити без змін, а касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Сумиобленерго” –без задоволення.

Суддя            В. Селіваненко

Суддя            І. Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б. Львов