ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.08                                                                                 Справа № 13/60

За позовом державного підприємства матеріально-технічного забезпечення транспорту України «Укрзалізничпостач» м. Київ

до товариства з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод»м. Попасна Луганська область

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача колективне підприємство «Фірма «АВК»м. Первомайськ

про стягнення 4306681 грн. 30 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Чорна І.М.

Від позивача

Пілкіна Г.Г. дов. цпх-18/816 від 26.03.08 р.

Від відповідача

Пономаренко Б.І. дов. № 7 від 05.08.08 р.

Від 3 особи

Шаповалов А.В. дов. № 1ю/ЛГС від 01.02.08 р.

У судовому засіданні 28.08.2008 р. була оголошена перерва до 11 год. 40 хв. 04 вересня 2008 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем подано позов, де з урахуванням уточненої позовної заяви позовними вимогами є вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 3 289 806 грн. 63 коп., втрат від інфляції –211 290 грн. 93 коп., пені в сумі 486304 грн. 92 коп., штрафу в розмірі 318 278 грн. 82 коп.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач доповненням до відзиву від 04.09.2008 р. позов визнав частково в розмірі основного боргу 3289 806 грн. 63 коп. та суми індексу інфляції –211 290 грн. 93 коп., заперечуючи проти стягнення пені та штрафу з підстав пропуску позивачем строку позовної давності за зазначеними вимогами.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що відповідно до умов укладеного договору № ЦУП-04-01505-02 від 11 лютого 2005 року позивач здійснював поставку продукції відповідачу. В наслідок неналежного виконання відповідачем зобов’язань за договором поставки в 2005 р. виникла заборгованість.

Відповідно до договорів про відступлення права вимоги позивач уступив право вимоги боргу з відповідача третій особі –колективному підприємству «АВК», а саме: за договором № ЦПХ-11-00405-14 від 18 жовтня 2005 р. борг в сумі 1 135754 грн. 53 коп.; № ЦПХ-11-00305 від 18.10.2005 р. борг в сумі 3000000 грн. 00 коп.; № ЦПХ-11-00505 від 31.10.2005 р. борг в сумі 2945859 грн. 76 коп.

26.11.2007 р. позивачем та третьою особою були розірвані договори уступки права вимоги № ЦПХ-11-00405-14 від 18 жовтня 2005 р. щодо зобов’язання в сумі 1 135754 грн. 53 коп. та № ЦПХ-11-00505 від 31.10.2005 р. щодо зобов’язання в сумі 2945859 грн. 76 коп., в зв’язку з чим до позивача повернулося право вимоги з відповідача виконання грошового зобов’язання в сумі 4081614 грн. 29 коп.

В наслідок часткової оплати відповідачем за договором поставки № ЦУП-04-01505-02 від 11 лютого 2005 року його борг склав 3289806 грн. 23 коп. Розмір боргу визнається відповідачем, підтверджується актом звірення розрахунків станом на 21.07.2008 р.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу - 3289806 грн. 23 коп., втрати від інфляції в сумі 211290 грн. 93 коп., штраф в розмірі 318 278 грн. 82 коп. нарахований відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України в розмірі 7 % від суми невиконаного зобов’язання, та пеню в розмірі 486304 грн. 92 коп. нараховану за період з 30.11.2007 р. по 07.04.2008 р.

Відповідач позов визнав частково в розмірі основного боргу 3289 806 грн. 63 коп. та суми індексу інфляції –211 290 грн. 93 коп.

Проти стягнення штрафу та пені відповідач заперечує, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення основного боргу 3289 806 грн. 63 коп. та суми індексу інфляції –211 290 грн. 93 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Прострочення грошових зобов’язань за договором поставки № ЦУП-04-01505-02 від 11 лютого 2005 року виникло у відповідача протягом 2005 року. Відповідно в той же час у позивача виникло право вимоги сплати відповідачем штрафу та пені передбаченої ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

За таких обставин нарахування позивачем пені за період з 30.11.2007 р. по 07.04.2008 р. не відповідає вимогам п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України в зв’язку з чим в цій вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням того, що право на стягнення штрафу виникло у позивача в 2005 році в зв’язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов’язань, то на момент звернення позивача до суду строк позовної давності сплив.

З врахуванням наявності заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд відповідно до положень ст. 267 Цивільного кодексу України відмовляє з цієї підстави в задоволені позову щодо стягнення штрафу.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –20734 грн. 93 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 95 грн. 93 коп., в решті на позивача.

Керуючись ст. 44, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод»Луганська область, м. Попасна вул.. Залізнична 1 ідентифікаційний код 34502350 на користь державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ» м. Київ, проспект Повітрофлотський 11/15 ідентифікаційний код 19014832 борг в сумі 3289 806 грн. 63 коп., суму індексу інфляції –211 290 грн. 93 коп., державне мито у сумі –20734 грн. 93 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 95 грн. 93 коп., наказ видати.

3. В решті вимог відмовити.

За згодою сторін у судовому засіданні була проголошена лише вступна та резолютивна частина рішення

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання повного тексту рішення

09 вересня 2008 року