ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2008 р.

12:40

Справа № 1/75/08

м. Миколаїв

За позовом: Миколаївська обласна державна адміністрація.

/54009, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22/

До відповідача: Миколаївська обласна рада.

/54009, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22/

про: визнання незаконним і нечинним з моменту прийняття, тобто з 29.08.2007р. рішення Миколаївської обласної ради від 29.08.2007 року № 7 (із змінами, внесеними рішенням обласної ради від 30.10.2007 року № 12).

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: Євченко В.О., довіреність від 15.02.2008р.

Русс С.М., довіреність від 05.11.2007р.

Від відповідача: Бочкарьова Т.О., довіреність від 24.03.2008р.

Лаборткава Т.С., довіреність від 24.03.2008р.

Зубка О.М., довіреність від 24.03.2008р.

Криничного О.О., довіреність від 24.03.2008р.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання незаконним і нечинним з моменту прийняття, тобто з 29.08.2007р. рішення Миколаївської обласної ради від 29.08.2007 року № 7 (із змінами, внесеними рішенням обласної ради від 30.10.2007 року № 12), обгрунтовуючі свої вимоги тим, що повноваження управляння майном спільної власності територіальної громади Миколаївської області передані йому на підставі рішення відповідача від 26.10.2000 року № 16, функції щодо управління майном встановлені статтею 36 Закону України “Про місцеві державні адміністрації”, призначення керівників підпорядкованих йому юридичних осіб відбувається на підставі припису статті 39 цього ж закону (а.с.4-7, 53-54, 67-69).

Позивачем заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного рішення. Клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до статті 144 Конституції України оспорюване рішення зупиняється одночасно зі звернення до суду з позовом щодо невідповідності такого рішення Конституції чи законам України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на його право управляти майном спільної власності територіальної громади Миколаївської області, наданим йому статтею 43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, та на не ефективне управління майном позивачем, ігнорування останнім пропозицій та рекомендацій постійної комісії обласної ради з питань житлово-комунального господарства, будівництва, приватизації та власності ( 14-16, 70-73).

Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши доводи представників сторін у судовому засіданні, суд –

в с т а н о в и в:

29 серпня 2007 року відповідачем прийнято рішення № 7 “Про призначення та звільнення керівників підприємств спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області” (з подальшими змінами, внесеними рішенням від 30 жовтня 2007 року №12), яким встановлено, що з метою ефективного управляння об’єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, недопущення порушень фінансово - господарської діяльності обласній державній адміністрації погоджувати питання призначення та звільнення керівників підприємств спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області” з обласною радою (а.с.9-10), яке позивач просить визнати незаконним і нечинним з моменту прийняття.

Позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

у відповідності з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правомірність прийняття оспорюваного рішення, як зазначалось вище, відповідач обґрунтовує статтею 124 Конституції України, пунктом 20 частини 1 статті 43 , частиною 4 статті 60 Закону України “Про органи місцевого врядування в Україні”, відповідно яких до його компетенції віднесено управління майном спільної власності територіальної громади Миколаївської області. Оскільки повноваження щодо управління майном спільної власності територіальної громади Миколаївської області передані позивачу, то оспорюваним рішення обласна рада закріпила своє конституційне та законне право брати участь в управлінні майном: тобто погодження призначення та звільнення керівників комунальних підприємств з радою є однією з форм управління майном.

Суд вважає доводи відповідача такими, що не заслуговують на увагу, ним не доказано правомірність оспорюваного рішення:

статтею 142 Конституції України встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Приписом пункту 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України “Про органи місцевого врядування в Україні” визначено, що майно, яке у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи.

Пунктом 27 статті 43 Закону України “Про органи місцевого врядування в Україні “ передбачено, що обласна рада на своєму пленарному засіданні може прийняти рішення про делегування місцевим державним адміністраціям окремих повноважень обласної ради.

Рішеннями від 14.04.1995 року № 239-р “Про управління майном, що є комунальній власності області”, а потім від 26.10.2000 року № 16 “Про управління майном спільної власності територіальних громад Миколаївської області” (а.с.11) відповідач делегував позивачу свої повноваження управління майном спільної власності територіальних громад Миколаївської області, в тому числі відчуження за рішенням власника та оренди, що передбачені пунктом 20 статті 43 вказаного вище закону.

Разом з тим, слід зазначити, що припис пункту 20 статті 43 Закону України “Про органи місцевого врядування в Україні “ передбачає два види повноважень обласної ради: перше –це питання щодо управління майном об’єктами спільної власності територіальних громад; друге - призначення і звільнення їх керівників. Перші повноваження делеговані позивачу рішеннями від 14.04.1995 року № 239-р та від 26.10.2000 року № 16, які прийняті на пленарних засіданнях обласної ради. З 1995 року призначення та звільнення керівників підприємств здійснювалось позивачем.

Статтею 43 Закону України “Про органи місцевого врядування в Україні “ визначено, що призначення і звільнення керівників об’єктів спільної власності територіальних громад вирішується обласною радою виключно на її пленарних засіданнях.

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на вищезазначені норми Конституції України та Закону України “Про органи місцевого врядування в Україні “ відповідач мав право делегувати повноваження щодо призначення та звільнення керівників підприємств позивачу, або самостійно вирішувати ці питання на пленарних засіданнях сесії.

Тобто, вказані вище нормативні акти не передбачають таких повноважень відповідача та такого способу управління майном, а також вирішення кадрових питань як попереднє погодження з ним призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій комунальної власності.

Отже, оспорюване рішення протирічить Конституції України та Закону України “Про органи місцевого врядування в Україні “, підлягає визнанню нечинним з моменту його прийняття.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконним і нечинним з моменту прийняття, тобто з 29.08.2007р. рішення Миколаївської обласної ради від 29.08.2007 року № 7 (із змінами, внесеними рішенням обласної ради від 30.10.2007 року № 12).

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Миколаївської обласної державної адміністрації /54009, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22/ судовий збір в сумі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.).

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.I.Васильєва