ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2008 Справа № 4/302-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Альфа-плюс"

м. Запоріжжя

до товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Інтернешнл Херсон" м. Херсон

про стягнення 81651грн. 71коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа Голембо Е.Л.

від відповідача - уповноважена особа Жайворонок Ю.А.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 80549грн. 50 коп. втрат від інфляції та 1102грн. 21коп. 3% річних за період з 06.10.2007 року до 20.04.2008 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням господарського суду Херсонської області від 06.02.2007 року по справі № 3/313-06 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Альфа-плюс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Інтернешнл Херсон" про стягнення 68523грн.79коп., в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.09.2007 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2008 року, рішення скасовано, позов задоволено - з відповідача на користь позивача стягнено 67728грн. 50коп. основного боргу, 677грн. 29коп. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а також 338грн. 64коп. держмита за розгляд апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що 20.02.2008 року господарським судом було видано відповідні накази, а відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м.Херсона 26.02.2008 року відкрив виконавче провадження та наклав 27.02.2008 року арешт на майно відповідача, однак до сих пір позивач не сплатив позивачу заборгованість, тому повинен сплатити втрати від інфляції та 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання.

23.07.2008 року позивачем подано заяву про збільшення та уточнення позовних вимог за період з 01.05.2008 року до 30.06.2008 року у зв'язку з чим він просить стягнути 82249грн. 41коп. втрат від інфляції та 1442грн. 28коп. 3% річних. Підставою позовних вимог позивач зазначає частину 2 статті 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що він не є належним відповідачем по цій справі, оскільки накази по справі № 3/313-06 не виконуються не з його вини, і всі претензії позивач повинен пред'являти до відділу державної виконавчої служби.

Крім того, він звертає увагу на те, що в рамках справи № 3/313-06 розглядається його заява про заміну вибулої сторони правонаступником, тому просить відкласти розгляд даної справи або приєднати її до справи № 3/313-06, а також виключити його з числа відповідачів.

Зазначені клопотання відповідача судом відхилені, оскільки документального підтвердження заміни сторони у виконавчому провадженні відповідно до вимог ГПК України ним не надано, а позовні вимоги позивач заявляє до нього, а не до відділу державної виконавчої служби, що є його правом відповідно до ст.124 Конституції України та ст. 1 ГПК України.

Крім того, заявою від 04.09.2008року відповідач додатково посилається на те, що позивач звернувся з позовом за межами 3-річного строку позовної давності і при розгляді справи він просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу в задоволенні позову з цих підстав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані до справи докази, заслухавши представників сторін, суд –

в с т а н о в и в:

У грудні 2002 року товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Альфа-Плюс" (позивач по справі)) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Автоконтинент" (боржник) про стягнення 67.728 грн. 50 коп. залишку заборгованості за отриманий 01.07.2002 року автомобіль марки Mazda SD Exclusive Limited вартістю 96 755 грн.00коп.

Рішенням господарського суду Херсонської області по справі 1/26 від 30.01.2003 року з ТОВ «Автоконтинент» стягнуто на користь позивача 67728 грн. 50 коп. основного боргу, витрати зі сплати держмита в сумі 677 грн. 29 коп. та витрати зі сплати інформаційно-технічних послуг у сумі 118 грн.

Виданий на виконання зазначеного рішення наказ передавався позивачем для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, але прийняте рішення не було виконано у зв'язку з відсутністю у підприємства боржника коштів.

В наступному позивач звернувся з позовом про стягнення зазначеного боргу з товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Інтернешнл Херсон" (відповідач по справі), як майнового правонаступника ТОВ «Автоконтинент»по зобов'язаннях останнього в межах його внеску в статутний фонд відповідача.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 06.02.2007року по справі №3/313-06 в задоволенні позову було відмовлено. Зазначене рішення скасоване постановою Запорізького апеляційного суду від 25.09.2007року, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 15.01.2008року. Зазначеною постановою апеляційного суду з відповідача на користь позивача стягнено 67.728грн.50коп. основного боргу, 677грн.29коп. державного мита та 118 грн.00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання постанови 20.02.2008 року видано наказ.

Посилаючись на ухилення відповідача від виконання наказу господарського суду від 20.02.2008року, виданого на підставі постанови апеляційного суду від 25.09.2007року, позивач просить стягнути з відповідача 82249грн. 41коп. втрат від інфляції та 1442грн. 28коп. 3% річних. Підставою позовних вимог позивач зазначає частину 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за змістом зазначеної норми права боржник повинен повернути не лише суму основного боргу, а і додаткову суму, як інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочки.

Як вбачається із розрахунку позивача, (аркуші справи 21, 48, 49, 53) в суму 82.249грн.41коп., яку позивач просить стягнути як втрати від інфляції, він включив як основний борг в розмірі 67.728грн.50коп., так і суму інфляції. В той же час, основний борг в сумі 67.728грн.50коп. уже стягнутий на користь позивача і з цього питання є відповідні судові рішення та наказ суду. Таким чином, обгрунтованого розрахунку втрат від інфляції за зазначений в позові період, з документальним обгрунтуванням індексу інфляції, позивач не надав, чим не виконав вимоги суду, зазначені в ухвалі від 13.06.2008року про порушення справи.

Крім того, статтями 256, 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність, тобто строк в межах якого особа може звернутися за захистом свого цивільного права –тривалістю в 3 роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Тобто перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов у матеріальному розумінні. При цьому, позовна давність у разі заміни сторін у зобов'язанні відповідно до статті 262 ЦК України не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Із матеріалів справи неможливо встановити, коли у позивача виникло право на стягнення боргу з ТОВ «Автоконтинент» по зобов'язаннях останнього перед ним по сплаті 67728 грн. 50 коп. залишку заборгованості за отриманий 01.07.2002 року автомобіль марки Mazda SD Exclusive Limited вартістю 96 755 грн.00коп.

В будь-якому разі, з позовом до господарського суду про стягнення боргу з ТОВ «Автоконтинент» позивач звернувся в грудні 2002 року, тобто станом на грудень 2002року йому було відомо про порушення його цивільного права.

Звертаючись з позовом в грудні 2002року про стягнення основного боргу, позивач мав право заявити і додаткові вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3% річних згідно з нормою ч.2 ст. 625 ЦК України.

Строк позовної давності за основним зобов'язанням, з урахуванням викладеного, скінчився в грудні 2005року. Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги спливла і позовна давність до додаткової вимоги щодо стягнення втрат від інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, позивач звернувся з позовом про стягнення суми позову за межами загального строку позовної давності, що відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки про це просить відповідач.

З урахуванням зазначених норм права, судом відхиляються посилання позивача на те, що право на позов у нього виникло з моменту прийняття постанови Запорізьким апеляційним господарським судом - 25.09.2007року. До того ж, в постанові апеляційного суду від 25.09.2007року судовою колегією також констатовано, що позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу 07.11.2006року після спливу строку позовної давності. Однак судом позовна давність не була застосована, оскільки на її застосуванні не наполягав відповідач.

На підставі викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України відносяться на позивача.

В засіданні за згодою представників сторін оголошувалася вступна та резолютивна частина рішення.

На підставі ст.ст. 257, 261, 262, ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя З.І. Ємленінова

Рішення оформлено відповідно до

ст. 84 ГПК України 05.09.2008року.