ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 2-3/15289-2007

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Кримського республіканського

підприємства "Виробниче підприємство

водопровідно-каналізаційного господарства

міста Бахчисарая"

на рішення           господарського суду Автономної

Республіки Крим від 20.11.2007 р.

та на постанову           Севастопольського апеляційного

господарського суду від 16.01.2008р.

у справі                                                  № 2-3/15289-2007

господарського суду                              Автономної Республіки Крим

за позовом                                                  Малого приватного підприємства "Екос"

до                                                             Кримського республіканського

підприємства "Виробниче підприємство

водопровідно-каналізаційного господарства

міста Бахчисарая"

про          стягнення 45 905,34 грн.

за участю представників:

позивача –          не з"явились

відповідача -                                         Пімшина С.М.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2007 року Мале приватне підприємство "Екос" звернулось до господарського суду Автономної Респубілки Крим з позовом до Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Бахчисарая" про стягнення 45 905,34 грн. заборгованості за неналежне виконання договору підряду та судові витрати.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.11.2007 року (суддя Соколова І.О.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.01.2008 року (судді: Плут В.М., Гонтар В.І., Борисова Ю.В.), позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 45 905,34 грн. зоборгованості та судові витрати.

В касаційній скарзі Кримське республіканське підприємство "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Бахчисарая" просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.01.1996 року між засновником –ВП ВКГ м. Бахчисарай ВО "Кримводоканал" та підрядником –МПП "Екос" укладено контракт, предметом якого є виконання підрядних робіт з ремонту каналізаційних споруджень відповідача.

Згідно пункту 5 розділу "Особливі умови" замовник зобов"язався щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця оплачувати виконані підрядником роботи на підставі форми №3.

Позивачем на виконання умов вказаного договору за період з грудня 1995 року до грудня 2006 року виконано обумовлені договором роботи на загальну суму 193 515,99 грн., що підтверджується актами виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт.

Відповідач, порушивши умови вказаного договору з позивачем розрахувався частково, в зв"язку з чим останній звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 45 905,34 грн. Факт наявності заборгованості позивач підтверджує актами звірки взаєморозрахунків, наявними в матеріалах справи.

Місцевий та апеляційний господарські суди повно, всебічно дослідили надані сторонами докази і доводи, належно їх оцінили та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

При цьому, суди виходили з того, що неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов"язань по погашенню заборгованості підтверджено відповідними доказами, зокрема, актами виконаних робіт, довідками про вартість виконаних робіт та актами звірки взаєморозрахунків.

Судами прийнято до уваги, що причини пропуску позивачем строку позовної давності є поважними, оскільки відповідач, щорічно підписуючи акти звірок взаєморозрахунків, визнавав заборгованість та зобов"язувався її погасити.

Згідно статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням

другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Положеннями статтей 525, 526 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Пунктом 5 статті 267 передбачено право суду поновити пропущений строк позовної давності за наявності поважних причин.

Відповідно до ч.ч.1,3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, правильно прийшов до висновку, що неодноразове підписання відповідачем актів звірки взаєморозрахунків свідчить про визнання останнім боргу, внаслідок чого перервано строк позовної давності, а тому право позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягає захисту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про несплату заборгованості внаслідок відсутності бюджетного фінансування та ненадходження грошових коштів від Республіканського комітету по житлово-комунальному господарству є безпідставними, оскільки обов"язок сторони за договором виконати договірне зобов"язання не може ставитись в залежність від умови.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі щодо неналежного оформлення актів звірки, зокрема їх підписи неуповноваженою особою, є безпідставними, оскільки у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні відповідачем не заперечувався борг за виконані підрядні роботи.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Бахчисарая" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.11.2007 р. та на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.01.2008р. у справі №2-3/15289-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

С.Р. Шевчук