ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.09.08                                                                                           Справа№ 17/188

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І.

при секретарі Хрунь І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ТзОВ “Грінко-Львів”, м. Львів

до відповідача: ДП “ЛАНТ-ЖКВ” ВАТ “Львівський завод автонавантажувач”, м. Львів

про стягнення 31 369,77 грн.

Суддя У.І.Ділай

Представники

Від позивача: Кушнір Т.В., Мощинська О.В. –представники (Довіреність № 7/7/8 від 07.07.2008р.)

Від відповідача: не з’явився

Представнику позивача роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Згідно клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТзОВ “Грінко-Львів”, м. Львів до ДП “ЛАНТ-ЖКВ” ВАТ “Львівський завод автонавантажувач”, м. Львів про стягнення 31 369,77 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2008р. дана позовна заява була прийнята до розгляду, судове засідання призначено на 04.09.2008р.

Представник позивача подав в судовому засіданні заяву про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 27 521,71 грн. боргу, 1 678,32 грн. пені, 1 746,64 грн. інфляційних втрат та 225,83 грн. 3 % річних, всього –31 172,53 грн.

Відповідач явку представника в судове засідання з невідомих причин не забезпечив, відзиву на позовну заяву суду не надав, хоч і був належно повідомлений про час та місце судового засідання.

Спір розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

Між сторонами у справі укладено Договори № 0000112 від 15.12.2007р. та № 0000185 від 01.04.2008р. про надання послуг по вивезенню та знешкодженню твердих побутових відходів, відповідно до умов яких позивач зобов’язувався за дорученням відповідача надавати йому обумовлені договором послуги, а відповідач зобов’язувався приймати та оплачувати надані послуги в порядку та в строки, визначені договором.

На виконання договірних зобов’язань позивачем надано послуги по вивезенню ТВП на загальну суму 28 021,71 грн.

Відповідно до п. 3.7. Договорів, вартість послуг відповідач зобов’язувався сплачувати протягом 10 банківських днів після їх фактичного надання на підставі рахунку-фактури та Акту виконаних робіт.

Як зазначається у позовній заяві вартість отриманих послуг відповідач сплатив лише частково –в сумі 500,00 грн. Станом на 20.06.2008р. сума боргу ДП “ЛАНТ-ЖКВ” ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” перед ТзОВ “Грінко-Львів” становила 27 521,71 грн.

Посилаючись на положення Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” від 22.11.1996р. № 543/96-ВР позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що становить 1 678,32 грн.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховано 1 746,64 грн. інфляційних втрат та 225,83 грн. 3 % річних

Таким чином загальна сума боргу із врахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних становить 31 172,50 грн.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши докази по справі та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав:

Згідно із ст. 509 ЦК України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов’язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

За правилами ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов’язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

П. 2 ст. 625 ЦК України зобов’язує боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 27 521,71 грн. боргу, 1 746,64 грн. інфляційних втрат та 225,83 грн. 3 % річних є обгрунтованими, доведеними наявними в матеріалах справи доказами та підлягають до задоволення.

У заявленому позові ТзОВ “Грінко-Львів” просить суд стягнути з відповідача 1 678,32 грн. пені. Однак, умовами укладених між сторонами договорів на надання послуг не передбачено відповідальності замовника за несвоєчасне здійснення розрахунків у вигляді пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов’язання.

Згідно із ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені до задоволення не підлягають.

У відповідності з п.4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст..ст. 193, 216 ГК України, ст.ст. 509, 526, 546, 547, 610, 612, 625, ЦК України, ст.ст.4-3, 7, 33, 34, 43 , 49, 78, 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

1.          Позовні вимоги задоволити частково.

2.          Стягнути з ДП “ЛАНТ-ЖКВ” ВАТ “Львівський завод автонавантажувач” (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 392-А. Код , р/р № 26002144 у ВАТ “Мегабанк”, МФО 385413) на користь ТзОВ “Грінко-Львів” (79017, м. Львів, вул. Чернігівська, 14. Код , р/р № 686 у ЛФ ВАТ “Укрексімбанк” м. Львів, МФО 325718) 27 521,71 грн. боргу, 1 746,64 грн. інфляційних втрат та 225,83 грн. 3 % річних, всього –29 494,18 грн.; 294,95 грн. державного мита 111,65 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення 1 678,32 грн. пені у позові відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Суддя                                                                                           Ділай У.І.