ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2008 р.

№ 02-06/31

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Губенко Н.М.

Суддів

Барицької Т.Л.

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "Криворіжаглобуд"

на ухвалу

від

та на постанову

від

господарського суду Кіровоградської області

17.12.2007

Дніпропетровського апеляційного господарського суду

03.03.2008

у справі

№ 02-06/31

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Криворіжаглобуд"

до

Дирекції Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд

про

спонукання до виконання мирової угоди

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивача:

Дрофенко І.Ю. –представник (дов. б/н від 05.06.2008);

- відповідача:

Ширяєва Л.Г. –нач. юридичного відділу (дов. № 02-18/546 від 27.03.2008)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 17.12.2007 у справі № 02-06/31 (суддя Жак В.В.) у прийнятті позовної заяви ЗАТ "Криворіжаглобуд" до Дирекції Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд про спонукання до виконання мирової угоди (вх. № 6291 від 06.12.2007) відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 у справі № 02-06/31 (колегія суддів: Білецька Л.М., Голяшкін О.В., Прудніков В.В.) апеляційну скаргу ЗАТ "Криворіжаглобуд" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 17.12.2007 у справі № 02-06/31 без змін.

Господарський суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті позовної заяви ЗАТ "Криворіжаглобуд", виходив з того, що можливість спонукання до виконання мирової угоди, укладеної у процедурі банкрутства, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачена; господарський суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 щодо можливості спонукання у виконанні мирової угоди, оскільки суд прийшов до висновку, що вказане роз'яснення має відношення до мирових угод, укладених у позовному провадженні, і не стосується мирових угод, укладених у справі про банкрутство. Під час перегляду справи в апеляційному провадженні, суд апеляційної інстанції підтримав всі зроблені господарським судом першої інстанції висновки.

ЗАТ "Криворіжаглобуд", не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх судових інстанцій, звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 17.12.2007 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 у справі № 02-06/31 з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та передати справу на розгляд до господарського суду першої інстанції.

Підстави касаційної скарги ЗАТ "Криворіжаглобуд" обґрунтовує наступними доводами.

Скаржник зазначає, що виходячи зі змісту ст. ст. 1, 4, 35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода одночасно є і судовою процедурою у справі про банкрутство, і цивільно-правовою угодою (правочином).

Скаржник посилається на те, що у зв'язку із тим, що ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 05.05.2006, залишеної без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2007, у задоволенні заяви комітету кредиторів про визнання недійсною мирової угоди, укладеної у даній справі, було відмовлено, мирова угода є чинною на теперішній час, а отже відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до її умов та вимог законодавства.

При цьому, скаржник вказує, що сама процедура розгляду судом заяв кредиторів про розірвання мирової угоди не встановлює юридичних наслідків, за якими мирова угода втрачає чинність чи визнається недійсною, тому, враховуючи той факт, що на цей час мирова угода є чинною, розгляд цих заяв ніяким чином не перешкоджає розгляду позову про спонукання до виконання мирової угоди.

На думку скаржника, господарський суд першої інстанції, відмовивши у прийнятті позовної заяви з підстав, не передбачених ст. 62 ГПК України, тим самим порушив право позивача на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів ( ч. 1 ст. 1 ГПК України).

При цьому, скаржник зазначає, що апеляційний господарський суд, при перегляді ухвали в апеляційному порядку, порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України –не зазначив доводи, за якими відхилив обґрунтування і докази, викладені в апеляційній скарзі та доповненні до неї.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги; відповідач право на подання відзиву на касаційну скаргу не використав, що відповідно до ч. 2 ст. 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

До початку судового засіданні через канцелярію Вищого господарського суду України від ЗАТ "Криворіжаглобуд" надійшло клопотання від 09.06.2008 про зупинення провадження у даній справі до розгляду Дніпропетровським апеляційним господарським судом справи № 05-01/184/6-12а/10, призначеної на 10.06.2008.

Вищий господарський суд України, розглянувши у відкритому судовому засіданні подане клопотання, проаналізувавши викладені у ньому обставини, заслухавши доводи сторони, яка звернулась з відповідним клопотанням, та заперечення іншої, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, з підстав, викладених у ньому.

Перевіривши повноту встановлення господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви ЗАТ "Криворіжаглобуд" до Дирекції Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд про спонукання до виконання мирової угоди, суд керувався положеннями ст. 39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 41, 62, 86 ГПК України.

Так, проаналізувавши положення розділу 4 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд прийшов до висновку, що можливість спонукання до виконання мирової угоди, укладеної у процедурі банкрутства, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачена.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи ухвалу про відмову в прийнятті позовної заяви, прийшов до висновку, що дана ухвала є законною, обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Вищий господарський суд не може погодитися із зробленими судами попередніх інстанцій висновками та вважає, що господарський суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу в прийнятті позовної заяви та припустився порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, які не були виявлені судом апеляційної інстанції при вирішенні питання правомірності винесення даної ухвали.

Частиною 2 статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї ж статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на зазначені законодавчі приписи та принцип диспозитивності у господарському судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Позивачами і відповідачами в судовому процесі в господарських судах можуть бути підприємства та організації, зазначені в статті 1 ГПК України, тобто підприємства, установи, організації, інші юридичні особи.

Відповідно до статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода належить до судових процедур, що застосовують до боржника у справі про банкрутство.

Тобто, предмет позову –спонукання до виконання мирової угоди, з яким звернувся позивач до господарського суду, вважаючи, що саме таким способом можуть бути захищені його права та інтереси, відноситься до категорії справ, підвідомчих саме господарським судам України (п. 2 ч. 1 ст. 12 ГПК України).

В свою чергу, серед підстав, за наявності яких суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, процесуальне законодавство –ст. 62 ГПК України, виділяє наступні: 1) заява не підлягає розгляду в господарських судах України; 2) у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, є справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав або є рішення цих органів з такого спору; 3) позов подано до підприємства, організації, які ліквідовано. Цей перелік підстав є вичерпним і розширенню не підлягає, тобто суд не має права відмовити у прийнятті позовної заяви з підстав, інших, ніж викладено у даній статті.

Натомість, господарський суд першої інстанції, відмовив у прийнятті позову, який за своєю суттю (предметністю), відноситься до спорів підвідомчих господарським судам.

В будь-якому випадку, суд, встановивши, що дана справа підвідомча його юрисдикції, повинен був прийняти позов до свого провадження, а питання того, чи передбачений визначений позивачем спосіб захисту його порушених права та інтересів нормами чинного законодавства та чи підлягають дані позовні вимоги задоволенню, повинен був вирішити при розгляді справи по суті та прийнятті судового рішення.

В свою чергу, відмовивши у прийнятті позовної заяви з підстав, не передбачених ст. 62 ГПК України, суд порушив гарантоване право позивача на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Отже, ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 17.12.2007 про відмову в прийнятті позовної заяви, залишеної без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 у справі № 02-06/31, винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому зазначена ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд господарському суду першої інстанції.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Криворіжаглобуд" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 17.12.2007 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 у справі № 02-06/31 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Кіровоградської області.

Головуючий суддя                                Н.М. ГУБЕНКО

Судді                      Т.Л. БАРИЦЬКА

С.Р. ШЕВЧУК