ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 4/7

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., –головуючого,

Коваленка В.М. (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.

розглянувши

касаційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне

на постанову

та ухвалу

від 07.04.2008 р. Львівського апеляційного господарського суду

від 29.02.2008 р. господарського суду Рівненської області

у справі

№ 4/7 господарського суду Рівненської області

за заявою

Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Будпроект", м. Рівне

про

визнання банкрутом

представники сторін в судове засідання не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 24.01.2008 р. за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне (далі –Кредитор, Фонд) порушено провадження у справі № 4/7 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Будпроект" (далі –Боржник, Товариство) в порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі – Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29.02.2008 р. (суддя –Миханюк М.В.) провадження у справі про банкрутство Товариства припинено та скасовані заходи забезпечення вимог кредиторів Боржника.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.02.2008 р. та прийняти нове рішення, яким визнати Товариство банкрутом.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 року (головуючий суддя –Михалюк О.В., судді: Новосад Д.Ф., Мельник Г.І.) апеляційну скаргу Фонду залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Рівненської області –без змін.

Не погоджуючись з винесеною постановою суду апеляційної інстанції, Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 року та ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.02.2008 року, та прийняти нове рішення, яким визнати Товариство банкрутом.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме ст. 52 Закону про банкрутство.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ст. 52 Закону про банкрутство у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Аналізуючи викладену норму, слід зазначити, що законодавець, визначаючи підстави для порушення справи про банкрутство відсутнього боржника, встановлює альтернативу серед таких підстав, тобто для порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника та визнання його банкрутом у відповідному порядку достатньо однієї із вказаних в п. 1 ст. 52 Закону про банкрутство підстав, підтверджених відповідно до ст.ст. 4-3, 4-7, 22, 32-34, 43 ГПК України відповідними належними доказами.

З цього приводу Фондом як в апеляційній, так і в касаційній скаргах зроблений правомірний висновок. Між тим, посилання заявника касаційної скарги на підтвердженність матеріалами справи наявності відповідних обставин щодо Боржника спростовується відповідними доказами у справі.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій вірно встановлена відсутність та ненадання Кредитором доказів неможливості встановити місце знаходження керівних органів Боржника, оскільки довідка № 12 від 14.02.2008 р., видана Рівненською обласною організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів та договір оренди майна № 3 від 28.12.2007 року підтверджують знаходження керівних органів Боржника з 01.10.2004 року не за місцем реєстрації (юридичною адресою), а за фактичним місцем знаходження - м. Рівне, вул. Пересопицька, 146, тоді як Фондом в касаційній скарзі вказані документи не прийняті до уваги, та він посилається, як на підставу відсутності керівних органів Боржника, на акт № 13 від 14.02.2008 року, згідно якого керівні органи Товариства відсутні за юридичною адресою –м. Рівне, вул. Соборна, 57/5, а не за фактичною.

Щодо Твердження фонду про ненадання Боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності Товариства, суд касаційної інстанції підтримує відповідні висновки судів першої та апеляційної інстанції, які правомірно послались на наявні у справі документи (довідку податкового органу щодо останньої звітності Боржника 17.01.2008 року, фінансові звіти, податкові звіти та декларації, отримані податковими органами, виписки банку про рух коштів по рахунку Боржника та інші докази), які спростовують начебто відсутність підприємницької діяльності Товариства та незвітування перед податковими органами протягом року.

Щодо посилання Фонду на довідки органів БТІ, ДАІ та Держгірпромнагляду, як на підтвердження відсутності у Боржника рухомого та нерухомого майна, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що такі документи не є належними доказами, у розумінні ст. 34 ГПК України, на підтвердження підстав для визнання Товариства банкрутом як відсутнього боржника відповідно до вимог ст. 52 Закону про банкрутство.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання Товариства банкрутом, як відсутнього боржника в порядку ст. 52 Закону про банкрутство.

За таких обставин справи доводи касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 4-3, 4-7, 22, 32-34, 43, 1115, 1117, 1119 –11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне залишити без задоволення.

2.          Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 р. та ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.02.2008 р. у справі № 4/7 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

Л.Й. Катеринчук