ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

02.10.2008                                                    Справа № 10/113

Суддя господарського суду Кривка В.П.

розглянувши матеріали за скаргою Закарпатського обласного державного підприємства теплових мереж „Закарпаттеплокомуненерго” на постанову державного виконавця про звернення стягнення на майно боржника у справі №10/113 за позовом Виноградівського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Виноградів до Закарпатського обласного державного підприємства теплових мереж „Закарпаттеплокомуненерго”, м. Ужгород про стягнення 62 572,07 грн., з участю представників сторін:

від скаржника – не з’явився;

від органу ДВС –не з’явився;

суд встановив:

31 травня 2006 року господарським судом Закарпатської області по справі №10/113 винесено рішення, яким стягнуто Закарпатського обласного державного підприємства теплових мереж „Закарпаттеплокумуненерго”, м. Ужгород на користь Виноградівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Виноградів суму 62 572,07 грн. заборгованості за послуги водопостачання і водовідведення та 743,75 грн. відшкодування судових витрат.

13 червня 2006 року на виконання рішення господарського суду Закарпатської області було видано наказ, який пред’явлено до виконання.

Головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області при вжитті заходів примусового виконання зведеного виконавчого провадження №2-150/07 по виконанню виконавчих проваджень документів де боржником виступає Закарпатське обласне державне підприємство теплових мереж „Закарпаттеплокумуненерго” винесено постанову №2-150/07 від 19.06.2007 року про звернення стягнення на майно боржника. Вказану постанову винесено на підставі ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження”, з огляду на відсутність у боржника на рахунках, відкритих у кредитних установах, коштів, достатніх для погашення боргу.

ОКП „Закарпаттеплокомуненерго” звернулося із скаргою на постанову №2-150/07 від 19.06.2007 року, скаргу мотивовано з посиланням на неправомірність винесення постанови, оскільки підприємство боржника є комунальним підприємством, що діє на основі комунальної власності, а у відповідності до п.8 ст 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” об’єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб’єктам права власності без згоди безпосередньої територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого ним органу, за винятком, випадків, передбачених законом. Окрім того, скаржник зазначає, що про оскаржувану постанову йому стало відомо 28.09.2007 року, що підтверджує доданою випискою із журналу вхідної кореспонденції. Уповноважений представник скаржника вимоги за скаргою підтвердив, у поданих письмових поясненнях по суті спору.

Скарга судами розглядалась неодноразово. Постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2008 року у справі № 10/113 за позовом Виноградівського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Виноградів до Закарпатського обласного державного підприємства теплових мереж „Закарпаттеплокомуненерго”, м. Ужгород про стягнення 62 572,07 грн. скасовано ухвалу господарського суду Закарпатської області від 11.12.2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року за скаргою боржника на постанову державного виконавця про звернення стягнення на майно боржника, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області. Постановляючи таке рішення Вищий господарський суд України вказав, що суди попередніх інстанцій не з’ясували обставин, пов’язаних з дотриманням державною виконавчою службою вимог Закону при здійсненні виконавчих дій, не витребували та не дослідили матеріали виконавчого провадження, зокрема, суди не перевірили дотримання здійснення виконавчих дій під час виконання саме наказу суду від 13.06.2006 року у цій справі, так як виконання відбувалось по зведеному виконавчому провадженні. Окрім цього, суди не з’ясували дотримання черговості накладення арешту на майно, визначеної ст. 64 Закону України „Про виконавче провадження” та в залежності від цього не перевірили чи повідомляв виконавець власника або уповноваженого ним органу, до сфери управління якого належить майно боржника.

У ході нового розгляду скарги уповноважений представник боржника заявлені вимоги, наведені мотиви та обставини скарги підтримав.

Підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області належним чином повідомлялось про час та місце розгляду справи заказною кореспонденцією з відміткою про отримання, однак підрозділом явку уповноваженого представника у призначені судом засідання з розгляду скарги не забезпечено, причин неявки не повідомлено, витребувані ухвалами суду докази та документи не подано, не надано для огляду і матеріали виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення представника скаржника, оцінивши поданні докази суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження”.

Відповідно до вимог ст. 55 Закону України „Про виконавче провадження” державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов’язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника бо на окремо визначене майно боржника. Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, визначених законом.

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з Законом не може бути накладено стягнення, боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем. Стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження" також визначає право боржника на визначення першочерговості звернення стягнення на предмети (види майна). Так частиною першою вказаної норми визначено, що під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу. Однак згідно ч. 2 цієї норми державний виконавець зобов'язаний задовольнити вимоги боржника, якщо вони не порушують інтересів стягувача і не ускладнюють виконання рішення.

Згідно ст. 64 коментованого закону у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів, достатніх для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне боржникові - юридичній особі на праві власності або закріплене за ним, у тому числі на майно, яке обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (за винятком майна, виключеного з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно. При цьому на зазначене майно накладається арешт, і воно реалізується в такій черговості: 1) у першу чергу - майно, яке безпосередньо не використовується у виробництві (цінні папери, кошти на депозитних та інших рахунках боржника, валютні цінності, легковий автотранспорт, предмети дизайну офісів та інше майно, готова продукція (товари); 2) у другу чергу - інші матеріальні цінності, які безпосередньо не використовуються у виробництві; 3) у третю чергу - об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для здійснення виробництва. Цією ж правовою нормою законодавцем визначено, що у разі накладення арешту на майно третьої черги, що належить боржнику - юридичній особі, державний виконавець у 3-денний строк повідомляє власника або уповноважений ним орган, до сфери управління якого належить майно, та у разі необхідності Фонд державного майна України про накладення арешту на майно боржника - юридичної особи, а також дані про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, і про розмір вимог стягувача. Вказане кореспондується з вимогами п.8 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, яким право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб’єктів. Об’єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб’єктам права власності без згоди безпосередньої територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого ним органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Аналіз даних правових норм вказує на те, що арешт та реалізація майна підприємства–боржника комунальної форми власності віднесеного законом до третьої черги може мати місце за умови забезпечення права власника зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу.

Між тим, у ході вирішення скарги підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області не надав належних доказів дотримання зазначеного Законом порядку при виконанні наказу господарського суду у даній справі та при винесенні оскаржуваної постанови №2-150/07 від 19.06.2007 року про звернення стягнення на майно підприємства-боржника комунальної форми власності. Крім цього, в оскаржуваній постанові також не зазначається даних щодо складу майна на яке накладено арешт та на яке звертається стягнення, розмір вимог стягувача (стягувачів), тощо.

Вищенаведене дає підстави стверджувати про правомірність доводів заявника та наявності підстав для скасування постанови Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області про звернення стягнення на майно боржника №2-150/07 від 19.06.2007 року при виконанні наказу господарського суду по справі №10/113.

Керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Скаргу задоволити.

2. Скасувати Постанову про звернення стягнення на майно боржника №2-150/07 від 19.06.2007 року, видану Підрозділом примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області при виконанні наказу господарського суду по справі №10/113.

Суддя В.Кривка