ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.05.2008  року
Справа № 12/14

Луганський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Парамонової Т.Ф.

суддів          :                                        Єжової С.С.

Семендяєвої І.В.

секретар
судового засідання           Антонова
І.В.

за
участю представників сторін:

від позивача:                              Калюжний М.І.,
директор;

від відповідача:                              ОСОБА_2, дов. №
814  від 14.12.07,

від ВДВС Сєвєродонецького
міського управління юстиції повноважний та компетентний представник не прибув

розглянувши

апеляційну скаргу                              суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1, с. Метелкино

на
ухвалу

господарського
суду
Луганської області

від
28.01.08

у
справі
№ 12/14 (суддя Палей О.С.)

за позовом                                        ТОВ
„АКП”, м. Сєвєродонецьк

до відповідача                              суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, с. Метелкино

про
стягнення 13 512 грн. 87 коп.

В С Т А Н О В И В :

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 звернулась до господарського
суду Луганської області зі скаргою на дії ВДВС Сєвєродонецького МУЮ  Луганської області, в якій просила: визнати
дії ВДВС Сєвєродонецького МУЮ про винесення постанови про арешт майна боржника
- Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 - автомобіль
ВАЗ, модель 2107 ЗНГ, рік випуску 2006, реєстраційний НОМЕР_1 незаконними;
звільнити заставлене майно (автомобіль ВАЗ, модель 2107 ЗНГ, рік випуску 2006,
реєстраційний НОМЕР_1) з-під арешту.

Ухвалою
господарського суду Луганської області від 28.01.2008 залишено без задоволення
скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Северодонецького МУЮ
у справі №12/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „АКП” до
суб”єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення
13512,87 грн.

Не
погодившись з постановленою ухвалою, відповідач звернувся до Луганського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції від 28.01.2008 у справі №12/14 та
задовольнити вимоги відповідача за скаргою у повному обсязі.

ТОВ
„АКП” у запереченні на апеляційну скаргу вважає ухвалу суду законною та
просить  у задоволенні її відмовити.

Згідно
ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський
суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Апеляційні
скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються  в
порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення
місцевого господарського суду (ст.106 Господарського процесуального кодексу
України).

Відповідно
до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду
справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

Розпорядженням
голови суду від 21.05.2008 виключено із складу колегії по розгляду апеляційної
скарги у справі № 12/14 у зв'язку з відпусткою суддю Бойченка К.І. та введено
до складу колегії суддю Семендяєву І.В.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду від 12.03.2007
у  справі №12/14 стягнуто з Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на користь ТОВ „АКП” 4741
грн. 94 коп. боргу, 4307 грн. 58 коп. пені, 599 грн. 71 коп. збитків та 180
грн. 75 коп. судових витрат. На виконання рішення господарського суду
Луганської області видано наказ від 30.03.2007, надісланий стягувачем до
відділу державної виконавчої служби.

25.05.2007
на виконання приписів ст. 24 Закону України „Про виконавче провадження” ВДВС
Сєвєродонецького МУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого
провадження.

26.07.2007
до ВДВС надійшла відповідь на запит з Сєвєродонецього МРЕВ, згідно якої за
ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 2107 ЗНГ, державний НОМЕР_1, 2006
року випуску.

30.08.2007
у відповідності до ст. 55 Закону України „Про
виконавче провадження” була винесена постанова про арешт майна боржника,
а саме транспортного засобу ВАЗ 2107 ЗНГ, державний НОМЕР_1, 2006 року випуску,
та оголошення заборони на відчуження. Копії постанови були направлені до МРЕВ
УДАІ УМВД м. Сєвєродонецьк, Сєвєродонецької державної нотаріальної контори для
виконання, ОСОБА_1 для ознайомлення (вих. № 4994, 4996, 4995).

03.10.2007
державний виконавець вийшов за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 54-г
для проведення опису й арешту майна боржника, а саме транспортного засобу ВАЗ
2107 ЗНГ, державний НОМЕР_1, але чоловік та представник боржника за довіреністю
ОСОБА_2 сів у зазначений автомобіль та здійснив рух у невідомому напрямку, чим
перешкодив проведенню виконавчих дій, про що був складений акт. У відповідності
до ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 5, 88
Закону України „Про виконавче провадження” була винесена постанова про
накладення штрафу на ОСОБА_2 за невиконання законних вимог державного
виконавця.

15.10.2007
згідно ст. 42 Закону України „Про виконавче провадження” була винесена
постанова про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу ВАЗ 2107 ЗНГ,
державний НОМЕР_1. Копії постанови були направлені до Сєвєродонецького МВ УМВС
та до МРЕВ УДАІ УМВД м. Сєвєродонецьк (вих. № 7302, 7301).

21.11.2007
співробітником міліції був затриманий транспортний засіб ВАЗ 2107 ЗНГ,
державний НОМЕР_1, АДРЕСА_1. При проведенні опису й арешту майна боржника
державним виконавцем, водій зазначеного транспортного засобу -чоловік та
представник боржника за довіреністю ОСОБА_2 здійснив рух у невідомому напрямку,
чим перешкодив проведенню виконавчих дій, про що був складений акт. У
відповідності до ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ст.ст. 5, 88 Закону України „Про виконавче провадження” була винесена постанова
про накладення штрафу на ОСОБА_2 за невиконання законних вимог державного
виконавця.

04.12.2007
виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду
Луганської області № 12/14 від 30.03.2007 про стягнення з Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю „АКП” 4741 грн. 94 коп. боргу, 4307 грн. 58 коп.
пені, 599 грн. 71 коп. збитків та 180 грн. 75 коп. судових витрат було зупинено
згідно п. 5 ст. 35 Закону України „Про виконавче провадження”.

Судом
встановлено, що на момент винесення оскаржуваної постанови державний виконавець
не був обізнаний, що транспортний засіб знаходиться в заставі. 23.11.2007
державний виконавець після отримання копії договору застави транспортного
засобу надіслав повідомлення до відділення Луганської філії АКБ „Правекс-Банк”
про арешт транспортного засобу та заборону його відчуження, а також роз'яснив
право звернення заставодержателя до суду з позовом про звільнення заставленого
майна з-під арешту.

Суд
першої інстанції зробив висновок, що дії державного виконавця щодо винесення
постанови про арешт майна боржника відповідають вимогам Закону України „Про
виконавче провадження”. Крім того, арешт не передбачає обов'язкову реалізацію
арештованого майна, а є лише забезпеченням можливості стягнення, яке
проводиться з урахуванням порядку, встановленого ст. 50 Закону України „Про
виконавче провадження”. За таких обставин, суд першої інстанції скаргу ОСОБА_1
на дії ВДВС Сєвєродонецького МУЮ залишив без задоволення.

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 вважає ухвалу суду
незаконною, оскільки вона постановлена з порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення справи.

В
обґрунтування своїх доводів за апеляційною скаргою, заявник вважає висновок
суду, що арешт не передбачає обов'язкову реалізацію майна, помилковим, оскільки
арешт майна є початком процедури звернення стягнення на майно боржника.

На
думку скаржника, державний виконавець не мав жодних підстав на накладення
арешту на майно, оскільки право застави виникло до винесення судом рішення про
стягнення з боржника коштів, вартість предмета застави не перевищує розмір
заборгованості боржника заставодержателю, з урахуванням того факту, що стягувач
не є заставодержателем.

Помилковим,
на думку скаржника, є висновок суду про те, що
виключним правом звернення до суду у разі, якщо майно знаходиться в
заставі, має заставодержатель.

Доводи
апеляційної скарги судовою колегією не приймаються з огляду на наступне.

Дійсно,
арешт є першою стадією реалізації майна боржника, але судом першої інстанції
вірно вказано, що подальша реалізація майна не є обов'язковою. Боржник
не позбавлений права погасити борг стягувачу і у цьому випадку виконавче
провадження згідно ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” буде
закінчено, а майно з-під арешту звільнено.

Також
вірно і те, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у
виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення
звертається на вільне від застави майно боржника. Але арешт майна боржника ще
не є стягненням, оскільки за приписами ч. 1 ст. 50 Закону України „Про
виконавче провадження” стягнення складається з арешту, вилучення та
реалізації.

Накладання
арешту на заставлене майно не суперечить Закону України „Про виконавче
провадження”, оскільки ч. 4 ст. 52 даного Закону передбачає у цьому випадку
тільки повідомлення заставодержателя про накладання арешту та
роз”яснення його прав.

Таким
чином, дії ВДВС по винесенню постанови ВДВС Сєвєродонецького МУЮ від 30.08.2007
(а.с. 105) про арешт майна боржника -ОСОБА_1 та заборону здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу, не суперечать
Закону України „Про виконавче провадження”.

Посилання
заявника скарги на ч. 5 ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження” щодо
звільнення майна з-під арешту за рішенням суду в інших випадках також не
може бути прийнято до уваги.

Судом
першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено те, що боржник
своїми діями перешкоджає здійсненню виконавчих дій (а.с. 109, 110, 111,
113, 114).

За
таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив і у знятті арешту  транспортного засобу ВАЗ 2107 ЗНГ, державний
НОМЕР_1, 2006 року випуску.

На
підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що ухвала
господарського суду прийнята у відповідності з нормами процесуального права,
відповідає матеріалам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга суб”єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1  залишається без задоволення, ухвала
господарського суду від 28.01.2008 у справі № 12/14 -без змін.

Державне
мито за подання апеляційної скарги на ухвалу суду повертається заявнику скарги,
оскільки його справляння при оскарженні ухвал суду Декретом КМУ „Про державне
мито” не передбачається.

Керуючись
статтями 44, 47, 99, 101, п. 1 ст. 103, 105, 106 Господарського процесуального
кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів

п о с т а н о в и в :

1.
Апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1
на ухвалу господарського суду Луганської області від 28.01.2008 у справі №
12/14 залишити без задоволення.

2.
Ухвалу господарського суду Луганської області від 28.01.2008 у справі № 12/14
залишити без змін.

3.
Повернути суб'єкту підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,
АДРЕСА_2, ідентифікаційний НОМЕР_2, державне мито за подання апеляційної
скарги, сплаченого квитанцією № 10/13 від 08.02.2008 у сумі 3 грн. 40 коп.

Підставою
для повернення витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги є
дана постанова, скріплена гербовою печаткою суду.

Головуючий
суддя
Т.Ф. Парамонова

Суддя
С.С. Єжова

Суддя
І.В. Семендяєва