ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"03" квітня 2008 р.            Справа № 172/8-06

11.30 год.

за позовом Закритого акціонерного товариства «Шляхо - будівельне управління №

14», м. Чернігів

до Акціонерного товариства «Тетіївагрохім», м. Тетіїв

про стягнення 6 289,01 грн.

Суддя Маляренко А.В.

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача Поліщук В.Д. (довіреність № 11 від 30.03.07р.)

Павленко І.П. (посвідчення № 66 від 09.04.1996 р.)

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява ЗАТ «Шляхо –будівельна організація № 14»(далі - позивач) до АТ «Тетіївагрохім»(далі - відповідач) про стягнення 6 289, 01 грн.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач порушив вимоги укладеного між ними договору і вчасно не сплатив ціну цього договору.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позов №21 від 18.04.07 р. посилаючись на те, що накладні, на які посилається позивач відповідачем не підписувались і не можуть бути доказом отримання останнім товару по договору.

Відповідно до ухвали від 12.03.07 р. справа була прийнята до провадження та розгляду по суті за правилами ГПК України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір від 21.05.03 р. про надання автотранспортних послуг згідно якого, перевізник надає послуги по перевезенню вантажів власним автомобільним транспортом згідно графіку перевезень замовника, а замовник приймає отримані послуги та розраховується за них.

Відповідно до умов п. 5.2 вказаного договору перевізник (відповідач) представляє замовнику (позивачу) рахунки не пізніше 6 –го числа наступного місяця за звітним.

Згідно із довідки позивача № 699 від 31.07.06 р., транспортні послуги здійснювались відповідачем власними транспортними засобами та забезпечувались паливо –мастильними матеріалами самим відповідачем.

В зв’язку із відсутністю у відповідача пального, по домовленості між керівниками позивача і відповідача, заправка автомобілів здійснювалась позивачем і проводився взаємозалік витрат, що підтверджується накладними № 001130 від 30.09.03 р. та №001107 від 29.08.03 р.

Згідно накладних № 001107 від 29.08.03 р. та №001130 від 30.09.03 р. позивач відпустив відповідачу дизельне пальне на загальну суму 6 468,47 грн.

Як видно із акту звірки взаємних розрахунків від 28.08.06 р., станом на момент укладення вказаного акту утворилось сальдо на користь позивача в розмірі 5783 грн.

07.07.06 р. позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія на суму 5 783 грн., в якій позивач просить відповідача перерахувати зазначену суму на рахунок позивача.

Приймаючи до уваги наявні матеріали справи та пояснення представників сторін суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам справи, порушують права та законні інтереси відповідача, а отже позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Як свідчать матеріали справи накладні № 001107 від 29.08.03 р. та № 001130 від 30.09.03 р. підписані в односторонньому порядку позивачем і не містять підписів представника відповідача, а отже не можуть бути належним доказом того, що відповідач дійсно отримав від позивача товар, який в них зазначений.

Судом, відповідно до ухвали від 04.05.07 р. була призначена почеркознавча судова експертиза. Але в силу того, що відповідач не мав фактичної можливості надати необхідну кількість зразків підписів осіб, прізвища яких вказуються як отримувачі товару, у зв’язку із тим, що такі працівники вже тривалий час на підприємстві не працюють, експертиза не дала жодних результатів, що підтверджується повідомленням експерта.

В матеріалах справи присутній акт звірки взаєморозрахунків від 28.02.05 р., на який посилається позивач, як на належний доказ підтвердження обов’язковості стягнення збитків з відповідача але з такими висновками суд не може погодитись.

Акт звірки розрахунків –це документ, яким оформлюється інвентаризаційна дебіторська та кредиторська заборгованості. Згідно п.3 Наказу Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України і Державного комітету статистики України № 148/234/383 від 10.11.98 р., акт звіряння розрахунків складається на підставі скріпленої підписом і печаткою виписки з регістрів аналітичного обліку підприємства –кредитора і підприємства –дебітора. Зазначений акт повинен містити підрахунок сальдо рахунку „36”, що відображає заборгованість покупців та замовників за одержану продукцію (Інструкція про застосування плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов’язань і господарських операцій підприємств та організацій, затверджена Наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.99 р. та зареєстрований Міністерством юстиції України за № 893/4186 від 21.12.99 р.)

Отже, суд дійшов до висновку, що наданий позивачем акт взаєморозрахунків від 28.02.05 р., не відповідає вимогам вищенаведеної Інструкції, а отже судом до уваги не береться.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми в розмірі 6 289,01 грн. є не законною, а отже задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити в повному обсязі.

Дане рішення набуває законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його оформлення та підписання і може бути оскаржене в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя                                                                                Маляренко А.В.