ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" травня 2008 р. Справа № 18/101-08

Розглянувши справу за позовом Закритого акціонерного товариства компанії "Райз"

До           Фермерського господарства "Терен"

Про стягнення 237907,20 грн.

суддя Кошик А. Ю.

за участю представників сторін:

позивача Мозговий О.П.

відповідача Малієнко М.В.

Суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява закритого акціонерного товариства «Райз» (далі - позивач) до Фермерського господарства «Терен»(далі - відповідач) про стягнення 237907,20 грн. заборгованості, яка складається з основного боргу по оплаті отриманого товару, пені, збитків та річних.

Позивач в ході розгляду спору позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач надав відзив, в якому проти позову заперечив посилаючись на необхідність визнання окремих умов договору недійсними, однак по суті позовних вимог заперечень не надав, зазначив, що у нього були відсутні достатні кошти для своєчасної оплати товару.

В ході розгляду спору відповідач доказів в обґрунтування своїх заперечень не надав, просив суд відстрочити виконання рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази та пояснення суд встановив.

Правовідносини сторін у справі врегульовані договором поставки на умовах товарного кредиту № 114/10 з додатком № 1, укладеними 21 березня 2007 року між ЗАТ компанія «Райз»та ФГ «Терен».

Відповідно до умов договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення, що постачається в частині, яка оплачується авансом, згідно додатку №1 до договору.

Позивач на виконання своїх зобов’язань поставив відповідачу продукцію за накладною № ВН/010/181 від 21.03.2007 року за довіреністю ЯДГ № 049349 від 16.03.2007 року; накладною № ВН/010/363 від 12.04.2007 року за довіреністю ЯНБ № 105500 від 11.04.2007 року; накладною № ВН/010/3 76 від 13.04.2007 року за довіреністю ЯНБ № 105499 від 13.04.2007 року; накладною № ВН/010/524 від 04.05.2007 року за довіреністю ЯДГ № 049348 від 04.05.2007 року; накладною № ВН/010/663 від 18.05.2007 року за довіреністю НБВ № 079949 від 18.05.2007 року, всього на суму 338318,78 грн.

Відповідач свої зобов’язання по оплаті товару воєчасно та в повному обсязі не виконав, частково сплатив: 22.03.2007 року в сумі 28738,7 грн. 17.05.2007 року в сумі 100000 грн., повернув товар 25.04.2007 року в сумі 12353,3 грн. 18.06.2007 року в сумі 14960,81 грн. 24.09.2007 року в сумі 3223,92 грн. 24.09.2007 року в сумі 37753,8 грн. Всього на суму 197030,53 грн.

Таким чином заборгованість відповідача складає 142042,28 грн. з врахуванням 754,03 грн., що складають відсотки за користування товарним кредитом згідно п.п. 2.3-2.6 договору №114/10 від 21.03.2007 року.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошових зобов'язань, яка згідно з п.7.3 договору розраховується за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. За розрахунком позивача пеня нарахована за період з 11.09.2007 року (10.09.2007 року - кінцева дата оплати відстрочених платежів та відсотків згідно договору №114/10 від 21.03.2007 року) по 21.01.2008 року за 133 дні прострочення та складає 10351,58 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 10 % за кожний повний місяць затримки оплати товару з наступним збільшенням розміру на 10% за кожний наступний місяць, що за розрахунком позивача за п’ять місяців прострочення складає 71021,14 грн.

Також на підставі п. 7.5 договору позивач нарахував відповідачу 28% річних за неправомірне користування коштами з простроченої суми за період з 11.09.2007 року по 21.01.2008 року в сумі 14492,20 грн.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник вважається таким, що прострочив зобов’язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі –ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.5 ст.225 ГК України сторони господарського зобов'язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов'язання чи строків порушення зобов'язання сторонами. Також згідно з п. 74 Положення про поставки продукції та п. 65 Положення про поставки товарів сторони мають право передбачити в договорі можливість відшкодування збитків у твердій сумі, яка підлягає стягненню у випадку невиконання або неналежного виконання.

Статтею 217 ГК України передбачено, що господарські санкції являють собою заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання і можуть полягати у відшкодуванні збитків, сплати штрафних та оперативно-господарських санкцій. Відповідно до ч. 3 ст. 216 ГК України сплата штрафних санкцій за порушення зобов’язання, також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих на себе зобов’язань у натурі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, повинен сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також судом встановлено, що нарахування позивачем пені та відсотків за користування коштами відповідає змісту ст.ст. 231, 232 ГК України.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що спірний договір поставки на умовах товарного кредиту №114/10 від 21 березня 2007 року, укладений з позивачем, є договором приєднання, тому відповідач не мав можливості вільного волевиявлення відносно умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, твердження відповідача, що господарство не могло запропонувати свої умови договору безпідставні і не обґрунтовані, оскільки сторони вільні у виборі способів господарювання та контрагентів, позивач не є монополістом на ринку відповідних товарів і у відповідача був вибір щодо вступу з ним в господарські правовідносини.

Позивач наголошує на взаємній згоді щодо умов договору, вільне волевиявлення всіх сторін договору поставки щодо всіх умов договору. Це підтверджується договором поставки, що підписаний обома сторонами без зауважень та додаткових пропозицій.

Крім того, ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. В ч.2 вищезазначеної статті вказано, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. В ч.3 вищезазначеної статті зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Щодо посилань відповідача, що п.2.2 договору поставки визначає зобов'язання в еквіваленті іноземної валюти всупереч вимогам ч.2 ст. 198 ГК України, суд встановив, що відповідно до п.2.1 договору сторони встановили ціну договору в гривнях, і лише визначили її грошовий еквівалент в іноземній валюті; відповідно до п.2.2 договору сторони встановили, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання Покупця існують і підлягають сплаті у гривні.

Відповідно до ст. 198 ГК України, ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Щодо визнання договору недійсним, про що просить відповідач у відзиві, суд зазначає, що відповідне питання не є предметом розгляду у справі № 18/101-08.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 692 ЦК України - у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно п.5 ст. 694 ЦК України - якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Згідно ч.2 ст. 536 ЦК України - розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Крім того, у п.1.2 роз'яснення від №02-5/218 від 30.03.1995 року Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки» із змінами і доповненнями, внесеними відповідними роз'ясненнями Вищого арбітражного суду України станом на 18 листопада 2003 року, зазначена умова договору означає, що у кожному випадку порушення зобов'язання кредитор не повинен доводити дійсний розмір своїх збитків, однак у разі застосування залікової неустойки ці збитки підлягають стягненню в частині, не покритій неустойкою (штрафом, пенею).

За таких обставин, заперечення відповідача не приймаються судом при вирішенні спору як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору судом встановлено, що позивачем вимоги доведені та обґрунтовані, відповідачем по суті не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті державного мита та витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 ГПК України покладається судом на відповідача.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України суд приймаючи рішення має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. Таким чином, за наслідками обговорення в судовому засіданні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, суд дійшов висновку про можливість надання відстрочки до 01.08.2008 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Терен»(08630, Київська обл., Васильківський р-н, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, 35, код 24221875) на користь Закритого акціонерного товариства «Райз»(03680, м. Київ, вул. Заболотного, 152, код 13980201) 142042,28 (сто сорок дві тисячі сорок дві) грн. боргу, 10351,58 (десять тисяч триста п’ятдесят одна) грн. пені, 71021,14 (сімдесят одна тисяча двадцять одна) грн. збитків, 14492,20 (чотирнадцять тисяч чотириста дев’яносто дві) грн. річних, 2379,07 (дві тисячі триста сімдесят дев’ять) грн. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з відстрочкою виконання до 01.08.2008 року.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Кошик А. Ю.