КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2008                                                                                           № 16/201

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Куровського С.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Піддубна О.В. (за дов.),

від відповідача - Фрідман О.О. (за дов.),

від третьої особи 1 - Нижний С.В. (за дов.), Куркін С.Л. (за дов.),

від третьої особи 2 - Соловйова М.М. (за дов),

від третьої особи 3 - Карпа В.І. (за дов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Олександрівської клінічної лікарні та Інституту фізіології ім.О.О.Богомольця Національної академії наук України

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2008

у справі № 16/201 (Ярмак О.М.)

за позовом                               Олександрівської клінічної лікарні м. Києва

до                                                   Київської міської ради

треті особи            1. Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі – ТОВ) "Житло-Буд"

2. Інститут фізіології ім. О.О.Богомольця Національної академії наук (надалі – НАН) України

3. Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

про                                                  визнання недійсним п. 1 рішення Київської міської ради № 638-5/798 від 10.07.2003

ВСТАНОВИВ:

Олександрівська клінічна лікарня м.Києва звернулася до Господарськогосуду м.Києва про визнання недійсним пункту 1 рішення Київської міської ради №638-5/798 від 10.07.2003.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 25.06.2008 у справі № 16/201 за позовом Олександрівської клінічної лікарні м.Києва (позивач) до Київської міської ради (відповідач), треті особи – ТОВ „Житло-буд” (третя особа-1), Інститут фізіології ім. О.О.Богомольця (третя особа-2), Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)(третя особа-3) про визнання недійсним пункту 1 рішення Київради від 10.07.2003 №638-5/798 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, Інститут фізіології ім. О.О.Богомольця НАН України (третя особа-2) звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю, визнати недійсним пункт 1 рішення Київради від 10.07.2003 №638-5/798 зі змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київради від 21.10.2004 №498/2008 як такий, що прийнятий з порушенням встановленого порядку та порушує права позивача та третьої особи на стороні позивача – Інституту фізіології ім. О.О.Богомольця НАН України.

Апеляційну скаргу третьої особи-2 мотивовано тим, що суд першої інстанції неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи; суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Так, в апеляційній скарзі Інститут фізіології ім.О.О.Богомольця НАН України (третя особа-2), зокрема, звертає увагу суду на наступне. Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що на вилучення земельної ділянки була надана згода позивача - лист-згода Центральної клінічної лікарні від 05.06.2002 №45/60, не відповідає обставинам справи, оскільки зазначений лист не адресований Київраді, в ньому нічого не зазначено про земельну ділянку (площа, місцезнаходження тощо), а також виконуюча обов’язки головного лікаря, як і головний лікар, не мала повноважень приймати рішення про надання дозволу на вилучення земельної ділянки, що суперечить як статуту лікарні, так і принципам державного права. Таким чином, апелянт зазначає, що відсутні підстави для припинення користування земельною ділянкою, передбачені статтею 141 Земельного кодексу України та прийняття Київрадою оскаржуваного рішення про припинення Центральною міською клінічною лікарнею права користування земельною ділянкою за адресою вул. Шовковична, 39/1-а, а також відсутні підстави для переведення частини земельної ділянки, якою користується лікарня, до земель запасу. Апелянт зазначає, що висновок суду про те, що спірна земельна ділянка розташована в зоні регулювання забудови І категорії, не відповідає обставинам справи, оскільки зазначена ділянка за адресою: вул. Шовковична, 39/1-а знаходиться на території охоронної зони пам’ятки історії національного значення – комплексу садиби Інституту фізіології ім. О.О.Богомольця НАН України, яка не може становити менше, ніж 50 метрів, а тому невірним є висновок стосовно того, що відповідач не порушив при виділенні спірної земельної ділянки порядок вилучення особливо цінних земель. Проект відведення земельної ділянки не був погоджений Головним управлінням охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт, а також із Спеціалізованим управлінням протизсувних підземних робіт, Інститутом Київгенплан АТ „Київпроект” та ДКО „Київзеленбуд. Крім того, невірним є висновок суду про те, що суд не повинен застосовувати норми Державних будівельних норм (ДБН В.2.2.-10-2001 „Заклади охорони здоров’я”) у тому разі, коли предмет спору – рішення про відведення земельної ділянки, а також невірним є посилання суду на сплив позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2008 колегією суддів у складі головуючого судді – Шипка В.В., суддів Борисенко І.В., Розваляєвої Т.С. прийнято апеляційну скаргу Інституту фізіології ім. О.О. Богомольця Національної академії наук України до провадження та призначено розгляд справи на 27.08.2008 о 12:00.

27.08.2008 надійшла заява про відвід головуючого судді Шипка В.В., у зв’язку з чим судове засідання не відбулось.

Ухвалою Голови Київського апеляційного господарського суду Пінчука А.М. від 01.09.2008 заяву про відвід головуючого судді Шипка В.В. у справі № 16/201 залишено без задоволення.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду Пінчука А.М. №01-23/1/3 від 02.09.2008 з метою уникнення затягування розгляду справи у зв’язку з поданнями заяв про відвід передано для здійснення апеляційного перегляду справу № 16/201 колегії суддів: головуючого судді Кондес Л.О., суддів Куровського С.В., Михальської Ю.Б., суддя-доповідач Михальська Ю.Б.

27.08.2008 Олександрівською клінічною лікарнею м.Києва (позивач) було подано апеляційну скаргу на рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2008 по справі №16/201, в якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2008 у даній справі, ухвалити нове рішення, яким позов Олександрівської клінічної лікарні м.Києва задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивача мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач зазначив, що висновок суду, що лист Центральної клінічної лікарні №45/60 від 05.06.2002 до ТОВ „Житло-буд” є згодою про припинення прав на земельну ділянку, є упередженим та не ґрунтується на нормах чинного законодавства, зокрема, ст. 142 Земельного кодексу України. Крім того, судом дана неналежна оцінка документам, які містить проект землеустрою вилученої земельної ділянки, оскільки проект відведення спірної земельної ділянки не містить обов’язкових погоджень, зокрема, погодження Головного управління охорони культурної спадщини, а також висновок суду про пропущення позивачем строку позовної давності не ґрунтується на матеріалах справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2008 у справі № 16/201 приєднано апеляційну скаргу Олександрівської клінічної лікарні м.Києва до апеляційного провадження у справі № 16/201.

У відзиві на апеляційні скарги Інституту фізіології ім. О.О.Богомольця НАН України і Олександрівської клінічної лікарні м.Києва ТОВ „Житло-буд” (третя особа-1) вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Зокрема, третя особа-1 зазначає, що рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №638-5/798 „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею” прийнято в порядку та відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством України. Проект відведення земельної ділянки погоджений відповідно до вимог статті 123 Земельного кодексу України, а також було отримано згоду попередніх землекористувачів. Згідно з висновком Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та відповідно до розпорядження КМДА від 17.05.2002 №979 земельна ділянка за адресою м.Київ, вул. Шовковична, 39/1-а розташована в зоні регулювання забудови 1 категорії, отже при прийнятті рішення Київською міською радою не було порушено порядку вилучення особливо цінних земель.

В судовому засіданні представники Київської міської ради (відповідач) та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)(третя особа-3) підтримали апеляційні скарги, просять їх задовольнити та вважають рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2008 у справі № 16/201 таким, що підлягає скасуванню.

Представником позивача Піддубною О.В. було подано клопотання про залучення до участі у справі Головного управління охорони здоров’я м.Києва у якості третьої особи.

Представником Інституту фізіології ім.О.О.Богомольця НАН України (третя особа-2) було подано клопотання про залучення до участі у справі Головного управління охорони культурної спадщини у якості третьої особи.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Метою участі таких осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення суду, така особа має знаходитись з однією з сторін у правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Розглянувши подані клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки позивачем та третьою особою-2 не доведено, яким чином рішення з даного спору може вплинути на права та обов’язки зазначених в клопотаннях осіб щодо однієї з сторін спору.

За спільним клопотанням позивача та третьої особи -2 здійснювалось фіксування судового процесу технічними засобами фіксації відповідно до частини 3 статті 4-4 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши в судових засіданнях апеляційні скарги, відзив на них, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, судова колегія встановила наступне.

Олександрівська клінічна лікарня м.Києва створена відповідно до рішення Київської міської ради від 25.10.2007 №1076/3909 „Про Олександрівську клінічну лікарню м.Києва” шляхом перетворення її з Центральної міської клінічної лікарні та є правонаступником останньої. Статут Олександрівської клінічної лікарні затверджено рішенням Київради від 27.12.2007 № 1522/4355, зареєстровано 12.01.2008.

Згідно пункту 1 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №638-5/798 „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею” з наступними змінами та доповненнями були прийняті наступні рішення:

- Припинити Центральній клінічній лікарні право користування частиною земельної ділянки площею 0,45 га, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 22.03.65 N 1960 "Про відвод земельної ділянки Київській міській лікарні ім. Жовтневої революції в Печерському районі" (лист-згода від 05.06.2002 N 45/60), та зарахувати зазначену земельну ділянку до земель запасу житлової та громадської забудови.

- Затвердити проект відведення земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛО-БУД" для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку на вул. Шовковичній, 39/1-а у Печерському районі м. Києва.

- Передати товариству з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛО-БУД", за умови виконання п. 1.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,45 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку на вул. Шовковичній, 39/1-а у Печерському районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

Позивач звернувся з вимогами про визнання недійсним пункту 1 рішення Київської міської ради № 638-5/798 „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вказане рішення є неправомірним та таким, що порушує права та інтереси Олександрівської клінічної лікарні м.Києва, проект відведення земельної ділянки ТОВ „Житло-буд” за адресою м.Київ, вул. Шовковична 39/1-а не містив обов’язкових погоджень, передбачених вимогами Земельного кодексу України, будівництво не відповідає вимогам ДБН В.2.2-10-2001 „Заклади охорони здоров’я”, Центральна клінічна лікарня як попередній землекористувач не надавала згоду на вилучення з її користування спірної земельної ділянки, відповідачем грубо порушено порядок вилучення особливо цінних земель.

Колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад, згідно пункту 2 статті 22 Закону України „Про столицю України – місто-герой Київ” Київська міська рада має право визначати особливості землекористування.

Відповідно частини 1 статті 9 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади міста, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом належить до повноважень Київської міської ради.

Згідно статті 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах міста Києва, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі, казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї) належить Київській міській раді.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України ТОВ „Житло-буд” листом № 309 від 21.05.2003 звернулося до Київської міської ради з клопотанням про надання йому у користування земельної ділянки для спорудження житлового будинку на вул. Шовковичній, 39/1-а згідно доданого плану земельної ділянки.

Розглянувши зазначене клопотання, Київська міська рада дала доручення на розробку проекту відведення земельної ділянки на вул. Шовковичній, 39/1-а.

Відповідно до частини 6 статті 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки був погоджений: Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища (висновок від 09.06.2003 №19-338; Головним державним санітарним лікарем м.Києва (лист від 23.06.2003 №4407); Державним управлінням екології та природних ресурсів в м.Києві (висновок №1010 від 26.06.2003 №08-8-20/5087, Акт обстеження зелених насаджень від 19.06.2003, лист від 20.06.2003 №10-10-12/4919); Головним управлінням охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт від 17.06.2003 № 3136; Головним управлінням земельних ресурсів (висновок від 02.07.2003 №03-21/1092-В).

Позивач зазначає, що проект відводу земельної ділянки не був погоджений з Головним управлінням охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист Головного управління охорони культурної спадщини № 9978 від 27.12.2007, з якого вбачається, що Головним управлінням охорони культурної спадщини в січні 2007 року також був наданий дозвіл на проведення будівельних робіт по будівництву адміністративно-господарського комплексу (перша черга будівництва) на вул. Шовковичній, 39/1, дозвіл наданий на підставі погодженої проектної документації.

Оскільки земельна ділянка по вул. Шовковичній 39/1-а знаходилась у користуванні Центральної міської клінічної лікарні та Інституту фізіології ім..О.О.Богомольця НАН України, при підготовці проекту відведення вимагалась згода землекористувача на вилучення земельної ділянки.

Згода на вилучення земельних ділянок була надана Інститутом фізіології ім..О.О.Богомольця НАН України (лист-згода від 01.07.2003 №104/1-478) та Центральною міською клінічною лікарнею (лист-згода від 05.06.2002 №45/60).

На підставі зазначених листів, рішенням Київради від 10.07.2003 було припинено право користування земельною ділянкою по вул. Шовковичній, 39/1-а, вилучену земельну ділянку зараховано до земель запасу житлової та громадської забудови.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 рішення Київради від 10.07.2003 ТОВ „Житло-буд” передано земельну ділянку площею 0,45 га в довгострокову оренду на 15 років.

Статтею 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини 3 статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Добровільна відмова від права користування земельною ділянкою відбувається на користь власника землі, повинна включати заяву землекористувача на ім’я власника земельної ділянки про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою та прийняття рішення власником земельної ділянки про припинення права користування земельною ділянкою.

Отже, Київською міською радою було отримано лист-згоду позивача, як землекористувача земельної ділянки, від 05.06.2002 №45/60, припинено користування земельною ділянкою, враховуючи вказаний лист-згоду, про що зазначено в самому рішенні.

Стаття 142 Земельного кодексу України вимагає добровільну відмову від користування земельною ділянкою від землекористувача. Землекористувачем земельної ділянки площею 0,45 була Центральна міська клінічна лікарня. Суду не надано обмежень повноважень Головного лікаря згідно статуту Центральної міської клінічної лікарні або чинного на той час законодавства щодо питань землекористування.

Колегією суддів не приймається заперечення третьої особи – 2 про порушення Київрадою порядку вилучення особливо цінних земель, оскільки, як зазначає апелянт, спірна земельна ділянка знаходиться на території охоронної зони пам’ятки історії національного значення – комплексу садиби Інституту фізіології ім.О.О.Богомольця НАН України, виходячи з наступного.

Перелік категорій земель наведений в статті 19 Земельного кодексу України.

Стаття 53 Земельного кодексу України визначає склад земель історико-культурного призначення, до яких, зокрема, належать землі, на яких розташовані історичні або меморіальні садиби.

Відповідно до статті 44 Земельного кодексу України до складу земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

Стаття 150 Земельного кодексу України встановлює перелік особливо цінних земель, до яких відносяться землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1761 „Про занесення пам’яток історії, монументального мистецтва та археології національного значення до Державного реєстру нерухомих пам’яток України” комплекс садиби Інституту фізіології імені О.О.Богомольця Національної академії наук за місцезнаходженням вул. О.Богомольця, 4 занесено до Державного реєстру нерухомих пам’яток України як пам’ятка історії національного значення.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про охорону культурної спадщини”

- об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

- пам'ятка - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України;

- зони охорони пам'ятки (далі - зони охорони) - встановлювані навколо пам'ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Згідно статті 32 Закону України „Про охорону культурної спадщини” з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток, комплексів (ансамблів) навколо них повинні встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією та затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Згідно статті 5 Закону України “Про охорону культурної спадщини” до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини належить визначення меж територій пам'яток національного значення та затвердження їх зон охорони, а також встановлення режиму використання пам'яток національного значення, їхніх територій, зон охорони.

Відповідно до статті 34 Закону України „Про охорону культурної спадщини” території пам'яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Згідно частини 2 статті 54 Земельного кодексу України навколо історико-культурних заповідників, меморіальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і комплексів встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель.

Стаття 3 Закону України „Про природно-заповідний фонд” пам’ятки природи, дендрологічні парки відносяться до природно-заповідного фонду України.

Відповідно до статті 39 Закону України „Про природно-заповідний фонд” в разі необхідності охоронні зони можуть установлюватися на територіях, прилеглих до окремих ділянок національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, а також навколо заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків та парків-пам'яток садово-паркового мистецтва.

Згідно частини 3 статті 53 Закону України „Про природно-заповідний фонд” рішення про організацію чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об'єктів природно-заповідного фонду приймається обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.1999 №147/649 меморіальний дендропарк ім. акад. О.Богомольця (м.Київ, вул. Богомольця, 4) оголошено пам’яткою природи місцевого значення.

Згідно листа Державної служби охорони культурної спадщини від 14.05.2004 №22-792/35 парк, на території якого розташовано будинок по вул. О.Богомольця, 2 та могила академіка, наказом по Управлінню охорони пам’яток історії, культури та історичного середовища Київської міськдержадміністрації визначено як щойно виявлений об’єкт історії, але межі його не встановлені, облікова документація Управлінням не розроблена, тому парк не внесено до Державного реєстру в установленому порядку.

Згідно листа Головного управління земельних ресурсів від 12.04.2005 №03-85/10625 межі охоронної зони парку ім.О.О.Богомольця не визначались і не встановлювались, у зв’язку з чим Головне управління земельних ресурсів не має можливості надати копію меж охоронної зони.

Також про відсутність визначення охоронних зон Дендропарку ім.О.О. Богомольця вказано в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 29.12.2007 №07-15700, Головного управління охорони культурної спадщини від 30.01.2008 №632, Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.01.2008 №010-13.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради від 16.07.1979 №920 та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 №979 ділянка будівництва розташована в зоні регулювання забудови І категорії, про що зазначено в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 29.12.2007 №07-15700, Головного управління охорони культурної спадщини від 27.12.2007 №9978 та від 30.01.2008 №632, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.01.2008 №010-13.

Оскільки земельна ділянка площею 0,45 га по вул. Шовковичній 39/1-а не віднесена до особливо цінних земель, що виключає необхідність погодження з Верховною Радою України, Київською міською радою не було порушено порядок вилучення особливо цінних земель.

Доказів того, що земельна ділянка площею 0,45 га по вул. Шовковичній 39/1-а знаходиться на території визначеної охоронної зони пам’ятки та внесена в установленому порядку до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації суду не надано.

Таким чином, п.1 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №638-5/798 „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею” прийняте компетентним органом – Київською міською радою, в межах наданих їй повноважень та відповідно до законодавства, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги посилання на порушення відповідачем вимог Державних будівельних норм ДБН в.2.2.-10-2001 відповідно до предмету позову, оскільки це стосується питань дотримання правил проектування та будівництва відповідно до діючих норм.

Суд враховує, що в матеріалах справи міститься ордер №7060191 на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв’язку з встановленням тимчасової огорожі на період будівництва житлового будинку за адресою вул.Шовковична, 39/1-а, виданий Головним управлінням контролю за благоустроєм міста Києва КМДА товариству з обмеженою відповідальністю „Житло-буд” зі строком початку робіт 29.10.2007 та строком закінчення робіт 31.08.2009, до якого додано лист погоджень, в якому міститься погодження Центральної міської клінічної лікарні (ЦМКЛ) за умови обов’язкового виконання зобов’язань, передбачених п.3 Договору про співробітництво від 02.04.2003 №1, також погодження Інституту фізіології ім. О.О.Богомольця НАН України, КО „Київзеленбуд”, КП „Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт” (том 1, а.с.49-51).

В апеляційній скарзі третя особа-2 посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги як доказ відмову ТОВ „Житло-буд” від забудови спірної земельної ділянки. Проте така відмова не впливає на вирішення питання щодо недійсності пункту 1 рішення Київради від 10.07.2003 № 638-5/798.

Що стосується визнання позову відповідачем, то відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає визнання відповідачем позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Щодо застосування позовної давності слід зазначити, що у випадку, коли суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог саме с цих підстав.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2008 у справі №16/201 відповідає чинному законодавству, підстав для його скасування або зміни не вбачається. Апеляційні скарги Олександрівської клінічної лікарні м.Києва та Інституту фізіології ім. О.О.Богомольця Національної академії наук України є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Олександрівської клінічної лікарні м.Києва та Інституту фізіології ім. О.О.Богомольця Національної академії наук України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2008 у справі 16/201 – без змін.

Матеріали справи №16/201 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                      Кондес Л.О.

Судді                                                                                          Куровський С.В

Михальська Ю.Б.