ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2008 р.                                                             Справа № 12-03/1101

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі –Петько Л.В., за участю представників сторін: позивача –Краснова І.В. –за довіреністю, відповідача –Геращенка М.В. за довіреністю, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом дочірнього підприємства „Віаланд” до товариства з обмеженою відповідальністю „Оріон-гласс” про стягнення 9822 грн. 28 коп.,

ВСТАНОВИВ:

ДП „Віаланд” звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до ТОВ „Оріон-гласс” про стягнення 7827 грн. 50 коп. боргу за надані послуги перевезення вантажу за межами і по території України, 1262 грн. 50 коп. штрафу за простій автомобіля, 345 грн. сплати за послуги в зоні митного контролю, 387 грн. 28 коп. вартості стяжних ременів, що разом складає 9822 грн. 28 коп. та відшкодування понесених судових витрат. В обгрунтування своїх вимог позивач вказав, що 14.11.2005 року між сторонами було укладено договір-заявку № 16/2 на перевезення вантажу автомобільним транспортом. На виконання умов цього договору позивачем (перевізником) 22.11.2005 року доставлено вантаж відповідача (замовника) в зону митного контролю Черкаської митниці, де було здійснено його митне оформлення. Для оплати вартості послуг перевезення позивачем направлено відповідачу рахунок-фактуру № 398 від 22.11.2005 року на загальну суму 7827 грн. 50 коп., який відповідачем не оплачений. Відповідно до п. 4 ст. 916 ЦК України, позивач притримав передачу вантажу відповідачу до оплати. 27.11.2005 року відповідач, без проведення розрахунків, у відсутність водія позивача, самочинно, на охоронюваній території митного терміналу здійснив розвантаження автомобіля і отримав вантаж, при цьому забрав 4 стяжних ремені для кріплення вантажу загальною вартістю 387 грн. 28 коп., належних позивачу. Відповідно до умов договору, позивачем до суми позову також включено сплачений штраф за простій автомобіля понад встановлених строків в зоні митного контроля з 23 по 27.11.2005 року в сумі 1262 грн. 50 коп. та сплачені послуги в сумі 345 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд його задовольнити.

Відповідач подав письмовий відзив на позов. Із відзиву і пояснень представника відповідача в суді слідує, що відповідач позов не визнає і просить суд в його задоволенні позивачу відмовити з мотивів його необґрунтованості з огляду на те, що: сторонами не досягнуто істотних умов спірного договору на перевезення вантажу автомобільним транспортом стосовно пункта доставки вантажу, порядку та строків розрахунків; позивачем не доставлено вантаж на передбачену договором адресу вигрузки, натомість заявлено вимогу про здійснення передчасного розрахунку; при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності, що також є підставою для відмови в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє повністю з наступних підстав.

Із договору-заявки № 16/2 від 14.11.2005 року, наданого позивачем, вбачається, що сторони уклали угоду, відповідно до умов якої позивач зобов’язався доставити вантаж відповідача з м. Даброва Горниця (Польща) до м. Шпола Черкаської області (Україна) автомобільним транспортом за плату, встановлену договором. В графі договору “сума фрахта за перевозку” міститься рукописна дописка –“на термінал”. Згідно поясненням представника позивача зазначена дописка зроблена позивачем при укладанні договору, сторонами погоджена і свідчить про те, що відповідач зобов’язаний був здійснити розрахунок за отримані послуги на день доставки груза на термінал.

22.11.2005 р. автомобіль позивача “Мерседес” р. № 19246 КМ/23152 КХ прибув в зону митного контролю Черкаської митниці (м. Сміла, вул. Мазура, 21) де було здійснено митне оформлення вантажу, що підтверджується копією товарно-транспортної накладної (CMR).

Згідно рахунку-фактурі № 398 від 22.11.2005 року, позивач в цей же день, при перебуванні вантажу в зоні митного контролю Черкаської митниці (м. Сміла, вул. Мазура, 21) направив відповідачу рахунок на оплату послуг перевезення на загальну суму 7827 грн. 50 коп. (1550 дол. США х 5,05 грн.), а саме: 7227 грн. 50 коп. - за надані послуги по перевезенню вантажу за межами державного кордону України, 500 грн. –по території України, 100 грн. –ПДВ.

Вищевказаний рахунок відповідачем не оплачено.

Із повідомлення начальника УКР УМВС України в Черкаській області позивачу вбачається, що вантаж з автомобіля позивача, який знаходився на території митного терміналу в м. Сміла, вул. Мазура, 21, перевантажено працівниками відповідача в інший автомобіль і доставлено за адресою м. Шпола, вул. Леніна, 139. При цьому ними були взяті ремні із замками для кріплення вантажу, які будуть повернені власнику при першій можливості.

Згідно відмітці в подорожньому листі № 162698, вивантаження відбулось 26.11.2005 року в м. Сміла.

Згідно рахунку № 325 та корінцю прибуткового кассового ордеру № 242 від 25.11.2005 року позивачем сплачено 345 грн. за послуги в зоні митного контролю (реєстрація, перебування та охорона автотранспорту в зоні митного контролю за 6 діб).

Відповідно довідці позивача вартість чотирьох стяжних ременів складає 387 грн. 28 коп.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідачем надано суду свій примірник договору-заявки № 16/2 від 14.11.2005 року, в якому в графі “сума фрахта за перевозку” рукописна дописка –“на термінал” відсутня. Згідно поясненням представника відповідача за умовами договору позивач зобов’язаний був доставити вантаж до м. Шпола Черкаської області (Україна) і лише після цього у відповідача виникає зобов’язання на оплату послуг перевезення. Передчасна вимога про оплату перевезення позивачем заявлена у зв’язку з тим, що при розмитненні вантажу було виявлено його пошкодження (бій скла, яке перевозилось), спір між сторонами про це вирішувався в судовому порядку у справі № 266/15-06.

Із примірників договору-заявки № 16/2 від 14.11.2005 року, наданих, відповідно, позивачем і відповідачем та пояснень представників сторін в суді вбачається, що сторони уклали угоду шляхом направлення своїх пропозицій засобами факсимільного зв’язку. Відмінність в текстах договору свідчить про те, що сторони не досягли згоди стосовно істотних умов договору в частині пункта вигрузки товару, а відповідно –порядку і строків розрахунку і ця обставина стала причиною виникнення даного спору.

За вищеописаних обставин, відповідно до загальних умов виконання зобов’язань, в порядку ст.ст. 526, 530 ч. 2 ЦК України позивач зобов’язаний був направити відповідачу вимогу про виконання його обов’язку щодо оплати перевезення вантажу. Проте, позивачем це зроблено не було, відповідно, обов’язок виконання зобов’язання для відповідача не настав і ця обставина є підставою відмови задоволення позовних вимог.

Крім того, вантаж перевозився із Польщі в Україну, перевізником оформлялась товарно-транспортна накладна на вантаж міжнародного зразка (CMR), із чого слідує, що перевезення вантажу було міждержавним.

Відповідно до ч. 6 ст. 315 ГК України, ч.1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного дорожного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, строк позовної давності стосовно даного спору встановлюється в один рік. Позивачем цей строк пропущено, його вимога про застосування трьох-річного строку позовної давності, згідно ч.1 ст. 32 Конвенції, судом, з урахуванням обставин даного спору, визнається необґрунтованою, оскільки ознак навмисного порушення умов договору, про які зазначає позивач, не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного суд надає перевагу запереченням проти позову відповідача, а позовні вимоги визнає необґрунтованими і в їх задоволенні позивачу відмовляє.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову дочірнього підприємства „Віаланд” до товариства з обмеженою відповідальністю „Оріон-гласс” про стягнення 9822 грн. 28 коп. відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання повного тексту.

Суддя                                                                                          В.М. Грачов