ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№
10/547-07 (39/121, 32/432)

Вищий
господарський суд  України у складі
колегії  суддів:

Муравйова
О.В. -головуючого Полянського А.Г. Фролової Г.М.

за
участю представників:

позивача

не
з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідачів1) Чорненький О.В. -дов. від
09.06.2008 року 2) не з'явились (про час та місце судового засідання
повідомлені належним чином) 3) не з'явились (про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином)

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуНовопільської сільської ради
Криворізького району Дніпропетровської області

на
постанову

Дніпропетровського
апеляційного господарського суду

від

02.04.2008
року

у
справі

№  10/547-07
господарського суду Дніпропетровської області

за
позовом

Споживчого
товариства ім. Карла Лібкнехта

до

-
Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області -
Приватного підприємця ОСОБА_1 - Товариства з обмеженою відповідальністю
"АГРО ОЙЛ-КР"

провизнання права власності, визнання
недійсним договорів купівлі-продажу та витребування майна

ВСТАНОВИВ:

У
вересні 2005 року Споживче товариство ім. Карла Лібкнехта звернулося до
господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Новопільської
сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання за
Споживчим товариством ім. Карла Лібкнехта права власності на будівлю
торговельного центру загальною площею 1 680 м2, розташовану по
АДРЕСА_1

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що спірна будівля торговельного центру загальною
площею 1 680 м2, розташована по АДРЕСА_1Дніпропетровської області
відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Криворізьким бюро технічної
інвентаризації 30.08.1994 року була зареєстрована за позивачем. Зазначений факт
вже встановлений рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від
11-18.07.2001 року по справі № А1/87 та рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.11.2002 року по справі № Н30/20 і відповідно
до статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує
доказування. Крім того, позивач зазначає, що земельна ділянка площею 0,34 га на
якій розташовано спірний об'єкт знаходиться у постійному користуванні позивача
на підставі Державного акта № 47 від 29.11.1994 року.

Позивач
доповнив позовні вимоги і просив суд визнати недійсними: договір
купівлі-продажу частини спірної будівлі від 23.01.2007 року, укладений між
Новопільською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області та
фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1; договір купівлі-продажу від 06.02.2007
року, укладений між фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з
обмеженою відповідальністю "АГРО ОЙЛ-КР" та витребувати спірне майно
у відповідачів та повернути на користь позивача.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2008 року (суддя Кощеєв
І.М.) по справі № 10/547-07 господарського суду Дніпропетровської області в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи
судове рішення, господарський суд, зокрема, зазначає, що документів, які
підтверджують незаконність набуття права власності на нежитлові будівлі
торговельного центру загальною площею 1 680 м2, розташовану по
АДРЕСА_1, суду не надано, виходячи з чого, у нього відсутні підстави для
задоволення позовних вимог позивача щодо витребування спірного майна та
повернення його на користь позивача.

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.04.2008 року  (судді: Логвиненко А.О. -головуючий,
Павловський П.П., Бахмат Р.М.) по справі № 10/547-07 господарського суду
Дніпропетровської області, рішення господарського суду Дніпропетровської
області від 14.02.2008 року у справі № 10/547-07 скасовано. Позов задоволено
частково. Визнано за Споживчим товариством ім. Карла Лібкнехта право власності
на будівлю торгівельного центру загальною площею 1 680 м2,
розташовану по АДРЕСА_1Дніпропетровської області. Зобов'язано Товариство з
обмеженою відповідальністю "АГРО ОЙЛ-КР" повернути Споживчому
товариству ім. Карла Лібкнехта будівлю торгівельного центру загальною площею 1
680 м2, розташовану по АДРЕСА_1Дніпропетровської області.

Мотивуючи
постанову суд, зокрема, зазначає, що в рішенні арбітражного суду від 18.07.2001
року по справі №А1/87 встановлено факт того, що спірна будівля знаходиться у
правомірному володінні та користуванні Споживчого товариства.

Не
погоджуючиcь з постановою суду, Новопільська сільська рада Криворізького району
Дніпропетровської області звернулася до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського
суду від 02.04.2008 року по справі № 10/547-07 господарського суду
Дніпропетровської області, в якій просить постанову у справі скасувати,
прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального
права, зокрема,  статті 388 Цивільного
кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що чинне законодавство України не
містить положень про те, що користування земельною ділянкою є підтвердженням
набуття права власності на будівлю на цій ділянці.

Відзиви
на касаційну скаргу не надані.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача-1, присутнього
у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в
постанові, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга  підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно
статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий
господарський  суд  України
переглядає  за  касаційною
скаргою (поданням)    рішення    місцевого
господарського    суду    та
постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно
до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно
до роз'яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від
29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які
мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів,
розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових
вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.
Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші
нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і
обов'язки сторін у спірних правовідносинах. Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні. Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та
безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин
викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних
відносин нормам права.

Згідно
частини 1 та пунктів 7, 8 частини 2 статті 105 Господарського процесуального
кодексу України за наслідками розгляду апеляційної скарги (подання) апеляційний
господарський суд приймає постанову. У постанові мають бути зазначені, зокрема,
обставини справи,  встановлені
апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи
інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів; у
разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду -доводи, за
якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Оскаржувана
постанова апеляційного господарського суду вказаним вимогам не відповідає.

Згідно
із статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі  яких
господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також
інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно
до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як
встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 23.01.2007 року між
Новопільською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області та
Приватним підприємцем ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу 45/100 частин
будівлі А-2 (будівля торгівельного центру загальною площею 1680 кв. м.),
розташованої по АДРЕСА_1

Також
судами встановлено, що 06.02.2007 року зазначена частина будівлі була продана
Приватним підприємцем ОСОБА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю
"АГРО ОЙЛ-КР" згідно договору купівлі-продажу частини будівлі.

Однак,
задовольняючи частково позов та зобов'язуючи Товариство з обмеженою
відповідальністю "АГРО ОЙЛ-КР" повернути Споживчому товариству ім.
Карла Лібкнехта будівлю торгівельного центру загальною площею 1 680 м2,
розташовану по АДРЕСА_1Дніпропетровської області, судом апеляційної інстанції
не враховано, що відповідачем-3 було придбано лише 45/100 частини зазначеної
будівлі, а не всю будівлю торгівельного центру.

Згідно
частини 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України якщо  подані
сторонами  докази є недостатніми,
господарський суд   зобов'язаний  витребувати
від  підприємств  та
організацій незалежно  від їх
участі у справі документи і матеріали, необхідні для  вирішення
спору.

Відповідно
до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський   суд
оцінює   докази   за
своїм  внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Крім
того, постанова суду не містить всіх висновків за результатами розгляду
апеляційної скарги.

Таким
чином, прийнята у справі  постанова не
відповідає вимогам статей 43, 105 Господарського процесуального кодексу
України, а також вимогам, викладеним в постанові Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та
доповненнями.

Відповідно
до статті 11110 Господарського процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення
або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Вищезазначені
порушення норм права є підставою для
скасування   постанови
апеляційного господарського суду та передачі справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119,
статтями 11110, 11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України,  Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської
області задовольнити частково.

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.04.2008 року по
справі № 10/547-07 господарського суду Дніпропетровської області
скасувати.

Справу
передати на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського
суду.

Головуючий                                                                              О.
Муравйов

Судді
А. Полянський

Г. Фролова