Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "01" липня 2008 р. Справа № 11/93-НМ

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Маріщенко Л.О.

судді

за участю представників сторін

від позивача Мулярчук О.М. - дор. №110 від 01.07.2008р.Кідрук М.О. - керівник

від відповідача Гайдаш Ю.З. - дов. від 05.06.2007р. б/н Симон С.О. - редактор газети

Розглянувши справу за позовом Чуднівського комунального підприємства "Теплокомуненерго" (смт. Чуднів)

до Чуднівської селищної ради (смт. Чуднів)

про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення 10000,00 грн.

Позивачем подано позов про зобов'язання відповідачів спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать честь, гідність та ділову репутацію підприємства повідомленням в районній пресі, із заміною документів, що мали відомості, які не відповідали дійсності та стягнути з відповідчів солідарно моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав заявлених в позовній заяві та доповненнях до неї.

Відповідач позовні вимоги заперечив як заявлені безпідставно. Надав відзив.

Дослідивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.04.2008р. та 17.04.2008р. в газеті "Чуднівська фортеця" №14 та 16 відповідно, засновником і видавцем якої є Чуднівська селищна рада, були надруковані статті, в яких висвітлюється позиція селищної ради, що лише повне об'єднання ЧКП "Теплокомуненерго" та Чуднівського селищного підприємства з благоустрою піде на користь громаді. Крім того зазначається, що вигрібна яма повинна бути очищена і відремонтована позивачем.

Позивач вважає, що написання даних статей ґрунтувалось на безпідставній, недостовірній інформації, не відповідають дійсності, які порочать честь, гідність та ділову репутацію підприємства.

Позивач, свої позовні вимоги, ґрунтує з наступних підстав.

Зазначає, що житлово-комунальні послуги для жителів села надають два комунальні підприємства, які знаходяться на території селища: Чуднівське комунальне підприємство "Теплокомуненерго", власник майна якого є Чуднівська районна рада, - надає послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, теплопостачання, санітарної очистки та Чуднівської селищної ради, - займається благоустроєм селища та обслуговуванням житлового фонду, який знаходиться на балансі.

Вказує, що зовнішні каналізаційні мережі дійсно перебувають на балансі підприємства, завдяки яким надає послугу з водовідведення, але вигрібні ями не мають нічого спільного з каналізаційними мережами, як і функція водовідведення не має нічого спільного з викачкою та вивезенням нечистот.

Місцева каналізація, до якої і належить вигрібна яма, окремо не може перебувати на балансі будь-якого підприємства. Перед тим, як розпочинається будівництво будинку, встановлюється за проектом поділу та забудови земельна ділянка, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку і пов'язаних з ним господарських і технічних будівель і споруд, тобто прибудинкова територія.

Саме тому, на думку позивача, на балансі Чуднівського СКП, власником якого є Чуднівська селищна рада, і рахується будинок по вул.Пушкіна, 1, разом з вигрібною ямою, а згідно із п.п.6, п.2 ст.24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", - балансоутримувач зобов'язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває в нього на балансі.

Крім того, зазначає, що в статті "Вердикт обласної перевірки такий: 20 квітня вигрібна яма повинна бути очищена і відремонтована Чуднівським комунальним підприємством "Теплокомуненерго", надруковано розпорядження Чуднівського селищного голови від 14.04.2008р. №30, яке є не тільки безпідставним, але й неправомірним, оскільки відповідно до п.1 ст.18 Закону України "Про місцеве самоврядування", відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом. Однак ЧКП "Теплокомуненерго" є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ району, власником майна якого є районна рада.

Представники позивача також пояснили, що з жителями будинку по вул. Пушкіна,1 в січні 2006 р. були заключені договори на водопостачання та саночистку (викачку та іиіезення нечистот), але із 16 власників квартир договір уклали лише 9 споживачів. З січня 2007 р. жителі цього будинку почали скаржитись на підприємство вказуючи що їх не влаштовує надання послуг по саночістці.

Тому, враховуючи заяву власників 16 квартир будинку по вул. Пушкіна,1, в якій вони просили зняти плату за послуги саночистки за січень 2007 р. та передати їх обслуговування комунальному підприємству при селищної раді, 5 лютого 2007 року ЧКП "Теплокомуненерго" всім жителям цього будинку направило повідомлення про розірвання договорів та припинення вивезення нечистот з вигрібної ями будинку з 05.02.07 р.

Одже з 06.02.07 р. по даний час жителі будинку по вул. Пушкіна ,1 продовжують зливати нечистоти в вигрібну ям, не заключивши договору ні з ким на їх вивезення, внаслідок чого в січні 2008 р. вигрібна яма обвалилась.

Рішенням двадцять другої сесії 5 - го скликання Чуднівської районної ради 25.04.08 р. №246 Чуднівської селищної раді виділено 10 000 грн. на ремонт вигрібної ями по вулиці Пушкіна, 1,3 в смт Чуднів.

Відповідач позовні вимоги заперечив, зазначаючи, що посилання позивача щодо приналежності вигрібної ями Чуднівському селищному комунальному підприємству позбавлені підстав, оскільки дане питання не вирішене у встановленому цивільно-процесуальному порядку і не може бути предметом розгляду. Зазначає, що справи у спорах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням таких відомостей, підлягають розгляду господарськими судами лише за умови попереднього вирішення питання їх спростування у загальному суді або добровільно особою, яка поширила відомості.

Крім того, вказує, що позивачем не визначено в чому саме, на його думку, полягає порушення честі, гідності і ділової репутації організації, яким чином організації заподіяна моральна шкода і в чому саме вона полягає, не обґрунтовано розмір відшкодування.

Зазначає, що позов, поданий до органу масової інформації та автора, підлягає розгляду загальним судом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних з наступних підстав.

03.04.2008р. та 17.04.2008р. в газеті "Чуднівська фортеця" було розміщено статті "Позиція селищної ради однозначна: лише повне об'єднання ЧКП "Теплокомуненерго" та Чуднівського селищного підприємства з благоустрою піде на користь громаді" та "Вердикт обласної перевірки такий: до 20 квітня вигрібна яма повинна бути очищена і відремонтована Чуднівським комунальним підприємством "Теплокомуненерго".

Дана стаття містить інформацію, на спростуванні якої наполягає позивач, що і стало причиною виникнення даного спору.

Відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" (далі - постанова № 7) визначено, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов’язаними суб’єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій.

Відповідно до частини третьої статті 21 ГПК України відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

У пункті 6 Постанови № 7 зазначено також, що відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.

У Постанові від 30.11.2004р. зі справи №18-62 Верховним Судом України з посиланням на приписи статті 124 Конституції України, статті 22 Закону України “Про судоустрій”, статей 24, 236 та 254 ЦК України, статей 1 та 21 ГПК України викладено правову позицію, відповідно до якої сторонами у господарському судочинстві можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 ГПК України, а отже усі спори між юридичними особами підвідомчі господарським судам, крім винятків, прямо визначених законом.

У пункті 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007р. №01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом приписів статті 91 ЦК право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб’єкта (підприємця).

Таким чином, заперечення відповідача, що справи у спорах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням таких відомостей, підлягають розгляду господарськими судами лише за умови попереднього вирішення питання про їх спростування у загальному суді є безпідставним.

Відповідно до статті 47 Закону України “Про інформацію” відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні, зокрема, такого порушення як поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 471 ЦК України: ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень; оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Особисті немайнові блага, зокрема, ділова репутація особи, охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно з чинним законодавством ділова репутація – це сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону.

Від так шкоду діловій репутації особи може бути завдано шляхом поширення лише недостовірної інформації про її діяльність.

Пунктом 17 Постанови № 7 передбачено, що на позивача покладається обов'язок довести факт поширення відомостей, які його ганьблять, особою, до якої пред'явлений позов.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У статті 33 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем чітко не розмежовано відомості фактичного характеру, які не відповідають дійсності та порочать позивача, від ідей, думок, поглядів, поширених автором у статті в порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова, не обґрунтовано необхідність втручання суду в процес реалізації автором цього права та не спростовано доводів відповідача про те, що, поширюючи інформацію, він діяв добросовісно та здійснював її перевірку.

Так, фраза "Позиція селищної ради однозначна: лише повне об'єднання ЧКП "Теплокомуненерго" та Чуднівського селищного підприємства з благоустрою піде на користь громаді" представляє собою не що інше, як точку зору чи особисту суб'єктивну оцінку подій та ситуацій, пов'язаних з проблемами селища.

Враховуючи вищевикладене, та оцінивши матеріали справи, господарський суд дійшов до висновку, що інформація поширена в названих номерах газети, не містить неправдивих, неточних або неповних відомостей щодо позивача, а також що в цих статтях висловлені оціночні судження, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Тобто, відсутні підстави для визнання зазначеної позивачем інформації недостовірною і її спростування, а отже, й про відсутність фактичних даних, які свідчили б про завдання шкоди діловій репутації позивача.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття.

Суддя Маріщенко Л.О.