ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"08" травня 2008 р.                                                             Справа №10/197-НА

за позовом Кредитної спілки "Лєпта" м. Хмельницький

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Хмельницькому № /0 від 25.10.07 р. та № /2/88 від 08.01.08 р.

Суддя                                                                                            Секретар судового засідання Дідик Н.Д.

Представники сторін:

позивача Мазур О.І. –за довіреністю від 10.09.2007р.

відповідача Мельник В.В.- за довіреністю № 8219/9/10 від 17.03.08р.

У судовому засіданні згідно ч.3 ст. 160 КАСУ оголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Постанова виноситься 08.05.2008р. так як в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень №/0 від 25.10.2007р. про донарахування 2630,27 грн. податку з доходів фізичних осіб та 5260,94 грн. штрафних санкцій та №/2/88 від 08.01.08р. про донарахування 180 грн. податку з доходів фізичних осіб та 360 грн. штрафних санкцій за порушення вимог п.7.3 ст.7. п.п.9.11.3 п.9.11 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", які прийняті на підставі акту перевірки №5325/22-0/26572544 від 16.10.07р. та адміністративного оскарження. Вважає висновки податкового органу та прийняті податкові повідомлення-рішення такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Заперечує проти висновків податкового органу про порушення вимог п. п. 7.3 ст.7 та п. 9.11.3 п.9.11 ст. 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, в зв’язку із неукладенням договору з нерезидентом Владіміровим В.М. та неутриманням із виплаченої заробітної плати Владімірова В.М. як нерезидента податку з доходів фізичних осіб у подвійному розмірі.

В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що п.п.9.11.3 п.9.11 ст.9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” не передбачено обов'язкове укладення договору з нерезидентом та те, що податковим органом не вірно визначено статус Владімірова В.М. як фізичної особи - нерезидента лише з тих підстав, що він не подав заяву до податкового органу з проханням вважати його резидентом. При цьому, посилаючись на положення п. 1.20. ст.1 Закону України " Про податок з доходів фізичних осіб ", стверджує, що Владімірова В.М. можна вважати резидентом України з огляду на наявність місця проживання та наявність центру життєвих інтересів в Україні, а саме Владіміров В.М. є чоловіком Владімірової Т.П., місце проживання якої зареєстровано в м. Хмельницькому, за рішенням виконкому Дунаєвецької міської ради Дунаєвецького району від 24.11.05р. за №289 Владіміров В.М. зареєстрований помічником гр. Насіловського Й.Г., що проживає у м. Дунаївці, Владіміров В.М. перебуває на Україні з вересня 2000 р., з 2002р. по червень 2005р. працював за основним місцем роботи в кредитній спілці "Хмельничанка", про що зроблено записи в його трудовій книжці, проводилися належні відрахування із отримуваної ним заробітної плати. 10 липня 2002р. ДПІ у Дунаєвецькому районі було видано Владімірову В.М. картку фізичної особи - платника податків.

Посилається на Угоду між урядом України та урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків від 08.02.1995р. (ратифіковано Законом України №369/95-ВР від 06.10.1995р.) та положення Податкового роз'яснення ДПА України щодо застосування окремих норм Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" в частині оподаткування іноземців та нерезидентів (затверджено наказом ДПАУ від 29.01.2004 р. №50).

Відповідач проти позову заперечує, вважає оспорювані податкові повідомлення- рішення такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і прийнятими за результатами перевірки в ході якої встановлено факт отримання доходу у вигляді заробітної плати за період з 01.01.2006р. по 31.03.2007р. громадянином Росії Владіміровим В.М. в сумі 22491,93 грн. без дозволу на працевлаштування в Україні, а позивачем як податковим агентом неправомірно оподатковано заробітну плату Владімірова В.М. відповідно до п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", просить в його задоволенні відмовити.

Посилається на положення ст.ст.1,7, 20 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.1995р. "Про правила в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію", ст. 26 Конституції України , п.2.1 ст.2 Закону України „ Про податок з доходів фізичних осіб”.

Звертає увагу, що нерезидент може бути визначений податковим резидентом України у випадках оформлення дозволу на працевлаштування в Україні у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку оформлення іноземцями та особами без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні" від 01.11.1999р. №2028, при цьому подавши заяву про самостійне визначення резидентського статусу згідно з наказом ДПА України від 05.10.2004р. №581, довівши наявність хоча б однієї з обставин перелічених у п. п. 1.20.1 п. 1.20 ст.1 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”. Стверджує, що статус Владімірова В.М. не відповідає вищевказаним умовам, тому податковим органом правомірно нараховано податок та застосовано штрафні санкції відповідно до вимог п.7.3 ст.7 . п.п.9.11.1 , 9.11.3 п.9.11 ст.9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”,п.п.17.1.9 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" .

Посилаючись на п.6.1 , 6.4 ст.6 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” вважає, що нерезиденти права на отримання соціальної податкової пільги не мають, тому податковим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення №/2/88 від 08.01.08р. про донарахування 180 грн. податку з доходів фізичних осіб та 360 грн. штрафних санкцій.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога і заперечення проти позову, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Працівниками ДПІ у м. Хмельницькому була проведена виїзна позапланова перевірка Кредитної спілки "Лєпта" м. Хмельницький з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006р. по 31.03.2007р., за результатами якої складено акт перевірки від 16.10.2007р. №5325/22-0/26572544.

Актом перевірки, крім іншого, зафіксовано факт отримання доходу у вигляді заробітної плати за період з 01.01.2006р. по 31.03.2007р. громадянином Росії Владіміровим В.М. в сумі 22491,93 грн., при цьому в порушення п. 7.3 ст.7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" не утримувався податок з доходів фізичних осіб - нерезидентів у подвійному розмірі, в результаті чого недоутримано податку з доходів фізичних осіб на суму 2630,47 грн.. Встановлено порушення п.п.9.11.3 п.9.11 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", оскільки не було укладено договір з нерезидентом Владіміровим В.М. із зазначенням ставки податку, порушення п.п.1.20.1 ст.1 даного Закону щодо визначення Владімірова В.М. резидентом, оскільки Владіміров В.М. не подавав до податкового органу заяви про самостійне визначення резидентського статусу.

В результаті цього, внаслідок допущеного порушення податковим органом зроблено висновок про донарахування Кредитній спілці "Лєпта" м. Хмельницький 2630,47 грн. податку з доходів фізичних осіб згідно вимог Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”.

На підставі акту перевірки від 16.10.2007р. №5325/22-0/26572544 ДПІ у м. Хмельницькому прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 25.10.2007р. про донарахування позивачу 2630,47 грн. податку з доходів фізичних осіб та 5260,94 грн. штрафних санкцій.

Кредитна спілка "Лєпта", не погоджуючись з даним рішенням оскаржила його в адміністративному порядку до ДПІ у м. Хмельницькому (скарга від 02.11.2007р. №699) та ДПА у Хмельницькій області (скарга від 30.11.2007р. №798).

За результатами розгляду скарги від 30.11.2007р. №798, ДПА у Хмельницькій області рішенням від 27.12.2007р. №21905/Л/25-036 залишила без змін податкове повідомлення-рішення №/0 від 25.10.2007р. про донарахування позивачу 2630,47 грн. податку з доходів фізичних осіб та 5260,94 грн. штрафних санкцій та збільшила на 180 грн. податок з доходів фізичних осіб та на 360 грн. суму штрафних санкцій з огляду на те, що відповідно до п.п.6.1, 6.4.3 ст.6 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” нерезиденти не мають права на отримання соціальної пільги, яка була надана Владімірову В.М. за січень-лютий 2007р..

За результатами адміністративного оскарження ДПІ у м. Хмельницькому прийнято податкове повідомлення-рішення №/2/88 від 08.01.08р. про донарахування 180 грн. податку з доходів фізичних осіб та 360 грн. штрафних санкцій.

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи просить суд визнати їх нечинними.

Аналізуючи надані по справі докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Відповідно до п. 19.2. Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003р. №889 (надалі Закон №889) особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

При цьому податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. ( п.8.1.1.ст.8).

Статтею 2 Закону визначено, що платниками податку є: резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи; нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України.

Відповідно до п.1.20.ст.1 Закону фізична особа - громадянин України, фізична особа без громадянства або громадянин іноземної держави.

Згідно з п. 1.20.1.Закону фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності. Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Законом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Згідно із Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (стаття 2). При цьому у статті 3 цього Закону надаються наступні визначення термінів: "місце перебування" - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; "місце проживання" - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 N 435-IV місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо),у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що враховуючи послідовність порядку визначення податкового статусу іноземців, які перебувають в Україні, відповідно до підпункту 1.20 статті 1 Закону потрібно враховувати обставини та особливості їх проживання в Україні, включаючи інформацію про місце проживання фізичної особи та членів її сім'ї (як в Україні, так і за кордоном), місце знаходження центру життєвих інтересів такої особи, інформацію про очікуваний термін перебування такої особи в Україні протягом поточного календарного року тощо.

При цьому відповідно до абз.8 підпункту 1.20.1 статті 1 Закону достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Законом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Судом приймається до уваги докази надані позивачем щодо підтвердження центру життєвих інтересів в Україні Владімірова В.М., а саме , що Владіміров В.М. є чоловіком Владімірової Т.П. ( свідоцтво про шлюб серії II-ДВ №283332 від 24.08.1994р.), місце проживання якої зареєстровано в м. Хмельницькому та те, що за рішенням виконкому Дунаєвецької міської ради Дунаєвецького району від 24.11.05р. за №289, Владіміров В.М. зареєстрований помічником гр. Насіловського Й.Г., що проживає у м. Дунаївці Хмельницької області. Крім того, Владіміров В.М. перебуває в Україні не менше 183 днів протягом періоду або періодів податкового року, оскільки з 01.01.2003р. по червень 2005р. працював за основним місцем роботи в кредитній спілці "Хмельничанка", в підтвердження чого надано копію трудової книжки із відповідними записами.

Судом зважається на те, що Владіміров В.М. 02.07.2002р. отримав ідентифікаційний код платника податку -фізичної особи , про що надано карту фізичної особи - платника податків ДПІ у Дунаєвецькому районі від 10.07.2002р.

Таким чином, твердження відповідача про набуття Владіміровим В.М. статусу фізичної особи-резидента не інакше, як шляхом подання до податкового органу письмової заяви вважати його таким , не відповідає фактичним обставин справи та суперечить чинному законодавству.

Враховуючи вищенаведене безпідставним є посилання податкового органу на порушення позивачем п. п.9.11.3 ст.9 Закону №889.

Крім того, з приводу застосування податковим органом ставки податку в подвійному розмірі з посиланням на п.7.3 ст.7 Закону судом враховується наступне.

Згідно з пунктом 7.1 статті 7 Закону ( із змінами) ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2-7.3 цієї статті.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 Закону ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, від об'єкта оподаткування, нарахованого як виграш чи приз (крім виграшу у державну лотерею у грошовому виразі) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 цього Закону. У абзаці першому підпункту 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону (889-15) йдеться про "зазначені в підпункті 9.11.1 цього пункту доходи". Підпункт 9.11.1 пункту 9.11 статті 9 Закону визначає правила оподаткування отриманих нерезидентами доходів з джерелом їх походження з України, перелік (визначення) яких надається в пункті 1.3 статті 1 Закону.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону дохід з джерелом його походження з України включає в себе, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені, надані) працедавцем внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, незалежно від того, є такий працедавець резидентом або нерезидентом.

Виходячи з викладеного, вбачається, що доходи, нараховані (виплачені, надані) платнику податку - нерезиденту у вигляді заробітної плати внаслідок здійснення ним трудової діяльності в Україні, належать до категорії доходів, зазначених в підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону, з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 9.11.2 пункту 9.11 статті 9 Закону.

Таким чином, на підставі норм пункту 7.3 статті 7, підпунктів 9.11.1 та 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону заробітна плата, незалежно від джерела її виплати, що виплачується нерезиденту працедавцем-резидентом, підлягає оподатковуванню за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 Закону. При цьому працедавець-резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно заробітної плати (підпункт 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону).

Аналогічне твердження відображено у Податковому роз’ясненні щодо застосування окремих норм Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" в частині оподаткування іноземців та нерезидентів. (затверджено Наказом ДПА України №50 від 29.01.2004р.). При цьому судом враховується, що відповідно до п.п.4.4.2 п.4.4.ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” податкове роз’яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції.

Судом також враховуються положення Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків ( Угоду ратифіковано Законом України N 369/95-ВР від 06.10.95 ).

Враховуючи вищенаведене та матеріали справи, суд вважає, що податковим органом неправомірно донараховано позивачу 2630,47 грн. податкових зобов’язань по податку з доходів фізичних осіб податковим повідомленням- рішенням №/0 від 25.10.2007р. та 180 грн. податковим повідомленням-рішенням №/2/88 від 08.01.08р..

Оскільки безпідставними є нарахування спірними податковими повідомленнями-рішеннями податкових зобов’язань по податку з доходів фізичних осіб, відсутні відповідно і підстави для нарахування штрафних санкцій.

При цьому, судом враховується, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини та враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення №/0 від 25.10.2007р. та №/2/88 від 08.01.08р. визнанню нечинними.

Враховуючи задоволення позову згідно ч. 3 ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем присуджуються йому. При цьому, згідно ч.1 ст.94 цього Кодексу документально підтверджені судові витрати присуджуються з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104,105, 158-163, 162, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, СУД -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Кредитної спілки "Лєпта" м. Хмельницький до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Хмельницькому № /0 від 25.10.07 р. та № /2/88 від 08.01.08 р. задоволити.

Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Хмельницькому № /0 від 25.10.07 р. про донарахування 2630,47 грн. податку з доходів фізичних осіб та 5260,94 грн. штрафних санкцій та податкове повідомлення-рішення № /2/88 від 08.01.08 про донарахування 180 грн. податку з доходів фізичних осіб та 360 грн. штрафних санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Кредитної спілки "Лєпта" м. Хмельницький, вул. Театральна,10, оф.223 () відшкодування 3,40 грн. (три гривні 40 коп.) судового збору.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено, КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя

Постанова складена в повному обсязі та підписана 12.05.2008р..

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 - позивачу, 3 - відповідачу.