Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2008 р. Справа № 52/109-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І., Плужник О.В.

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Пашкова Н.В., Мухіна О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача вх. № 1956Х/3-7 на рішення господарського суду Харківської області від 24.07.08 по справі № 52/109-08

за позовом ТОВ "Винодел Молдови компані", м. Київ

до Акціонерного банку "Факторіал-Банк", м. Харків

про визнання укладеною додаткової угоди -

встановила:

У травні 2008 р. позивач –ТОВ „Винодел Молдови компані”, м. Київ звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій просив суд визнати укладеною між ним та відповідачем –АБ „Факторіал-Банк”, м. Харків додаткову угоду № 2 до договору про надання мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії № 76г/07 від 28 грудня 2007р. та змінити з дня набрання рішенням законної сили умови кредитного договору, виклавши п.п. 1.1.2.1. та 1.1.2.2. у редакції, що надана позивачем.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.07.08 р. (суддя Білоусова Я.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення мотивоване з тих підстав, що позивачем своєчасно, в строки визначені пунктом 1.1.2. спірного Договору, не були погашені транші кредитів в зв’язку з чим вони були винесені на рахунки простроченої заборгованості; що наведені позивачем обставини не є істотними, в розумінні положень статей 651, 652 Цивільного кодексу та не містять ознак істотності, оскільки відмова кредитодавця від виконання взятих на себе зобов’язань по кредитному договору та істотне їх порушення, як це зазначає позивач, у даному випадку, може бути підставою для захисту його права тільки в межах умов погоджених договором та ін.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення безпідставно не взяв до уваги той факт, що підставою для звернення позивача до суду стало те, що відповідач відмовився привести укладений між сторонами договір № 76-г/07 від 28.12.07 р. у відповідність з обставинами, які істотно змінилися. Зокрема, судом, на думку позивача, не було враховано того, що станом на січень 2008 р. не існувало жодної обставини, передбаченої ст. 1056 ЦК України, а також того, що одностороння відмова відповідача від свого зобов’язання з надання наступного траншу не була обумовлена існуванням об’єктивних обставин та ін.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що банк скористався правом, наданим йому п. 2.9 спірного договору через те що з вини саме позивача, який не сплатив проценти за січень 2008 р., та через якого не було укладено договір застави товарів в обороті та ін.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, відзиву чи пояснення по скарзі не надав, про причини неприбуття представника не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 28.12.2007 року між відповідачем (кредитодавець) та позивачем (позичальник) укладено договір про надання мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії №76-г/07 (далі по тексту –Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, кредитодавець, при наявності вільних кредитних ресурсів, зобов’язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Пунктом 1.2. договору передбачено надання кредиту в гривнях та доларах США окремими частинами, зі сплатою 17 процентів річних в гривнях та 14 процентів річних в доларах США та комісій, в розмірі та в порядку визначеному тарифами комісійних винагород по наданню кредитів які містяться в додатку № 1 до цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості не більше 9500000 грн., відповідно до наведеного графіку надання траншів кредиту. 225861,45 доларів США та 1687850 грн. протягом одного робочого дня з моменту укладання договору (пункт 1.1.1.1.). Залишок в межах максимального ліміту заборгованості –після набуття чинності Договору, передбаченого п. п. 1.3.2. цього договору.

Надання кожного траншу здійснюється на підставі підписання сторонами окремої додаткової угоди до договору (пункти 1.1.1.2., 1.1.1.1.1.). Погашення траншів кредиту здійснюється в порядку передбаченому пунктами 1.1.2.1., 1.1.2.2. Кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом встановлюється 24.12.2010 року на умовах, визначених договором.

В якості забезпечення позичальником зобов’язань по зазначеному договору, щодо сплати нарахованих процентів, комісій, можливих неустойок, повернення кредиту, а також інших витрат, що передбачені у договорі та у договорах, укладених в забезпечення виконання зобов’язань, кредитодавець укладає: з фізичною особою Шемякіним О.В. –іпотечний договір наступної черги (п.1.3.1.), з ТОВ „Винодел Молдови компані” –договір застави товарів (алкогольних напоїв та інших товарів) або іншої ліквідної застави (п.1.3.2.), з фізичною особою Шемякіним О.В. - договір поруки (пункт 1.3.3.).

28.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода № 1 до договору від 28.12.2007 року, про надання траншу в сумі 225861,45 доларів США та 1687850,62грн. протягом одного робочого дня з моменту підписання цієї додаткової угоди.

28.12.2007 року на виконання умов кредитного договору між відповідачем (кредитор), позивачем (боржник) та громадянином Шемякіним О.В. (поручитель) укладено договір поруки № 76-г/07-ДП-53/07. Того ж дня між банком (іпотекодержатель) та громадянином Шемякіним О.В. (іпотекодавець) був підписаний іпотечний договір №76-г/07-ІД-275.

Відповідно до акту попередньої перевірки предмету застави від 28.11.2007 року, проведеної представниками позивача та відповідача, на момент перевірки встановлено наявність товарів за адресою: м. Вишгород, вул. Шлюзова, 1 на суму 1540877,83 грн. за довідкою бон від 27.11.2007 року та м. Вишневе, вул. Промислова, 5 на суму 15185692,99 грн. за довідкою б/н від 27.11.2007 року.

11.01.2008 року представниками відповідача та позивача проведена попередня перевірка майна клієнта, а саме вино –коньячної продукції, відповідно до довідки ТОВ „Винодел Молдови компані” № 11/01/02 від 11.01.2008 року, на основному складі за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нова Петрівка, у кількості 293667 пляшок, вартістю 14797915,55 грн., з урахуванням ПДВ. За результатами перевірки був складений акт, копія якого залучена до матеріалів справи, та встановлено, що вказане майно дійсно перебуває на складах за наведеною адресою і для ідентифікації кількості пляшок та асортименту товарів відповідно до наданої довідки, потрібно багато часу.

10.01.2008 року позивач звернувся до відповідача з проханням (лист № 5), переглянути строки, зазначені в п.п.3.1.1.1. і п.п.3.3.3.2. договору, в зв’язку з тим, що строк передбачений кредитним договором (10 календарних днів) співпав зі святковими вихідними днями.

11.01.2008 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням (вих. № 6) щодо видачі траншу у розмірі 6671549,06 грн. відповідно до підписаного кредитного договору. Листом № 7 від 11.01.2008 року зобов’язався на протязі 3 місяців оплатити товар, який передається в заставу.

Листом від 18.01.2008 року № 006-04 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення щодо відмови в прийнятті товарів у обігу в забезпечення траншу, з підстав невідповідності вимог до предмету застави внутрішнім положенням банку в частині оплати за пропонований в заставу товар та відсутності вільного залишку товарів у обігу. Крім того, листами № 007-4, №008-4 від наведеної дати, відповідач також зазначив про можливість надання траншу за умови оформлення в заставу товарів (алкогольних напоїв чи інших товарів) або іншої ліквідної застави, які не знаходяться у забезпеченні інших кредитних зобов’язань та прийняття рішення перенести строк підписання договорів забезпечення, згідно з п.п.1.3.2., п.п. 3.1.1.1., п.п. 3.3.3.2. договору на надання мультивалютної не поновлюваної кредитної лінії №76-г/07 від 28.12.2007 року, не пізніше 25.01.2008 року.

03.03.2008 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією (вих. № 84) про внесення змін до п.1.1.2. Договору, а саме пропонував змінити порядок, строки та розміри погашення траншів, відповідно до наданого ним спірного графіку.

Листом № 04-1325 від 17.03.2008 року позичальника повідомлено, що рішенням кредитного комітету відповідача клопотання позивача щодо зміни порядку, строків та розмірів погашення траншів, відхилене.

20.09.2008 року позивач надіслав відповідачу для підписання та скріплення печаткою підписану ним Додаткову угоду № 2 до Договору від 28.12.2007 року з проханням підписати її та скріпити печаткою з наступним направленням на його адресу, однак відповідач від її укладення відмовився.

При цьому, при зверненні до суду з позовом по даній справі позивач посилався на істотну зміну обставин, а саме відмову кредитодавця від виконання взятих на себе зобов’язань по кредитному договору та істотне їх порушення в частині надання траншу в розмірі 6671549,06грн., що потягло за собою істотне погіршення матеріального становища позивача.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що позивачем своєчасно, в строки визначені пунктом 1.1.2. спірного Договору, не були погашені транші кредитів в зв’язку з чим вони були винесені на рахунки простроченої заборгованості; що наведені позивачем обставини не є істотними, в розумінні положень статей 651, 652 Цивільного кодексу та не містять ознак істотності, оскільки відмова кредитодавця від виконання взятих на себе зобов’язань по кредитному договору та істотне їх порушення, як це зазначає позивач, у даному випадку, може бути підставою для захисту його права тільки в межах умов погоджених договором.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою сторони має бути досягнуто згоди.

Ч. 2, 3 ст. 651 ЦК України, визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частина 2 наведеної статті регламентує, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору, згідно частини 4 цієї статті, у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 Цивільного кодексу України, кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений.

Як свідчать матеріали справи, позивачем своєчасно, в строки визначені пунктом 1.1.2. Договору, не були погашені транші кредитів в зв’язку з чим вони були винесені відповідачем на рахунки простроченої заборгованості.

При цьому не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про те, що станом на січень 2008 року не існувало жодної з підстав, передбачених ст. 1056 ЦК України, які б перешкоджали укладанню додаткової угоди та наданню кредиту, оскільки як свідчать матеріали справи, станом на час отримання банком спірної додаткової угоди (лист від 03.03.08 р.), позивачем не були сплачені відсотки за січень 2008 р. (про що останнього було повідомлено відповідачем листом від 21.02.2008 р. за № 04-1177) та не було виконано графік погашення траншу. Всі ці обставини, як зазначає відповідач, давали йому підставу вважати, що наданий позивачеві кредит своєчасно не буде повернутий.

Разом з тим, відповідно до п. 2.9 спірного договору, кредитор припиняє надання траншів кредиту за цим договором зокрема у випадку наявності простроченої заборгованості за раніше наданими траншами кредиту, процентами, комісіями, які передбачені даним договором.

Таким чином, позивач в даному випадку мав право на застосування вказаного пункту договору та частково або в повному обсязі припинити надання траншів кредиту.

Разом з тим, правомірними є висновки господарського суду про те, що наведені позивачем обставини не є істотними в розумінні положень статей 651, 652 ЦК України, оскільки не містять ознак істотності. При цьому, відмова кредитодавця від виконання взятих на себе зобов’язань по кредитному договору та істотне їх порушення, як це зазначає позивач, у даному випадку, може бути підставою для захисту свого права в межах умов погоджених договором.

Беручи до уваги викладене, а також те, що позивач в обґрунтування своїх вимог всупереч вимогам ст. 33 ГПК України не надав доказів та не обґрунтував необхідності внесення до договору змін саме у наданій ним редакції, висновки господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог є законними та обґрунтованими, а прийняте по справі рішення підлягає залишенню без змін.

При цьому, також безпідставними є посилання позивача на те, що господарський суд при винесенні рішення не врахував положення ч. 3 ст. 615 ЦК України, відповідно до якої внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов’язання або воно припиняється, оскільки зміна умов зобов’язання в даному випадку крім іншого не може означати того, що спірний договір має бути змінено саме на умовах позивача.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 24.07.08 р. по справі № 52/109-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Повний текст постанови підписано 27.10.08 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Плужник О.В.