ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 р.

№ 14/252-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Мачульського Г.М.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

відповідача

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Грант"

на постанову

від 29.01.2008 року Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 14/252-07 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Грант"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд"

про

стягнення 180000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

12.06.2007 року господарський суд Дніпропетровської області керуючись статтею 86 Господарського процесуального кодексу України виніс ухвалу, якою відмовив в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Грант" про видачу виконавчого документа на виконання рішення третейського суду.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Грант" Дніпропетровський апеляційний господарський суд ухвалою від 31.07.2007 року апеляційне провадження припинив, вказавши, що ухвала про розгляд заяви про видачу виконавчого документа на виконання рішення третейського суду, прийнята на підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України відповідно до вимог статті 106 Господарського процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2007 року ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 року скасована. Справа направлена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Постановою від 29.01.2008 року Дніпропетровський апеляційний господарський суд визнав третейську угоду від 10.04.2007 року недійсною та залишив без змін ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2007 року.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Грант" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2007 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року, а справу направити на новий розгляд посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Порушення процесуальних норм місцевим господарським судом скаржник вбачає у тому, що суд не відклав справу за клопотанням позивача для того аби додати до матеріалів справи оригінал третейської угоди, а при прийнятті постанови апеляційний суд, на думку скаржника, застосував статті 2, 50, 55 Закону України "Про третейські суди", які не регулюють відповідні правовідносини.

Також, скаржник вважає, що апеляційний суд, в порушення частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України розглянув справу поза заявлених вимог, визнавши третейську угоду недійсною, оскільки така вимога до суду першої інстанції не заявлялася.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в ухвалі та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційне провадження та залишаючи без змін ухвалу господарського суду від 12.06.2007 року виходив із того, що третейська угода від 10.04.2007 року є недійсною, оскільки підписана не уповноваженою особою.

Згідно частини 6 статті 56 Закону України "Про третейські суди" компетентний суд відмовляє в задоволені заяви про видачу виконавчого документу, у вичерпному переліку у випадках, зокрема, коли третейську угоду визнано недійсною компетентним судом.

Касаційна інстанція не може погодитись з таким висновком оскільки апеляційним судом порушені приписи пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якого господарський суд, приймаючи рішення має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Визнаючи недійсною третейську угоду апеляційний суд не звернув увагу на ту обставину, що ним не розглядався матеріальний спір з яким може бути пов'язана угода, право на визнання якої недійсною передбачено статтею 83 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, апеляційним судом зазначено, що відповідно до частин 1, 3 статті 55 Закону України "Про третейські суди" (в редакції Закону України від 15.03.2006 року № 3541-IV) рішення третейського суду виконується зобов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа.

З матеріалів справи та змісту заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Грант" не вбачається, що останній звертався з вимогою до відповідача про добровільне виконання рішення третейського суду від 20.04.2007 року по справі № А-45 у відповідності до частини 1 статті 55 вищенаведеного Закону, що також стало підставою для відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Грант" про видачу виконавчого документа.

Такий висновок також суперечить діючому законодавству, оскільки частина 6 статті 56 Закону України "Про третейські суди" передбачає, що компетентний суд відмовляє в задоволені заяви про видачу виконавчого документа якщо: на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано компетентним судом; справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; пропущено встановлений цією статтею строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейська угода визнана недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону; рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, які не передбачені законами України; постійно діючий третейський суд не надав на вимогу компетентного суду відповідну справу.

Отже, відсутність відомостей про звернення до відповідача про добровільне виконання рішення не є підставою для відмови у видачі наказу.

Натомість, відповідно до приписів господарського судочинства господарський суд зобов'язаний був встановити обставини, які мають значення для справи.

Так, суд повинен був здійснити дії, передбачені статтею 56 Закону України "Про третейські суди" та перевірити обставини, перелічені у частині 4 цієї статті, що не було зроблено ні судом першої ні апеляційної інстанцій.

Невірним, у даному випадку, є тлумачення апеляційним судом статті 79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки згідно частини 1 цієї статті господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Тому, суду необхідно було визначити, чи стосується спір, на рішення по якому посилалась сторона даного спору, та виходячи з цього вирішувати питання про зупинення провадження.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, ухвала та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2007 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року у справі № 14/252-07 господарського суду Дніпропетровської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Грант" задовольнити.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Г. Мачульський