ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 38/132

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

прокуратури

Хруленко О.В. –прокурор відділу Військової прокуратури

позивача

Боришкевич В.О. –довіреність від 27.12.2007 р.

відповідачів

Дуліна Л.І. –довіреність від 10.02.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн-7"

на постанову

від 16.08.2007 р. Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 38/132 господарського суду м. Києва

за позовом

Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн-7"

про

стягнення 409440,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2007 р. заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ "Сатурн-7" про стягнення штрафних санкцій у сумі 409440,00грн. за неналежне виконання умов договору поставки № 251/3/1/50-06 від 04.07.2006 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами договору поставки № 251/3/1/50-06 від 04.07.2006 р. позивачем було перераховано відповідачу передоплату в розмірі 1279500,00 грн.

Проте, відповідачем було порушено строк поставки, передбачений умовами договору, у зв'язку з чим на підставі пункту 5.2 договору йому було нараховано пеню в розмірі 0,1 % від суми попередньої оплати за кожний день прострочення, але не менше облікової ставки НБУ на суму 409440,00 грн.

Лист Міністерства оборони України від 29.08.2006 р. № 247/5/3126, яким ТОВ "Сатурн-7" було запропоновано у добровільному порядку сплатити штрафні санкції, залишений відповідачем без відповіді.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Сатурн-7" просило зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій та стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 83423,40 грн., при цьому вказуючи на те, що зобов'язання за договором ним були виконані в повному обсязі, проте, з порушенням строків.

ТОВ "Сатурн-7" зазначало, що неодноразово повідомляв позивача про неможливість виконання за договором у визначений строк та пропонував продовжити строки поставки за договором, але позивач відповіді не надавав, проект мирової угоди був також залишений позивачем без відповіді.

На думку відповідача, прострочення ним зобов'язання з поставки позивачу продукції за договором не завдало збитків позивачу, а штрафні санкції, що є предметом спору, надмірно великі і їх стягнення призведе до банкрутства підприємства.

Рішенням господарського суду м. Києва від 25.04.2007 р. (суддя Власов Ю.Л.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Сатурн-7" на користь Міністерства оборони України неустойку в сумі 83423,40 грн.

Мотивуючи рішення господарський суд визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій обґрунтованими, проте, суд, керуючись приписами статей 549, 551 Цивільного кодексу України та статей 230 та 233 Господарського кодексу України, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру нарахованої пені, оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків позивача, які прокурором не заявлені та не доведені.

При цьому, судом було враховано, що на несвоєчасне виконання відповідачем свого зобов'язання вплинула затримка у поставці продукції виробником, що підтверджується листом № 4/1432 від 05.08.2006 р., про що відповідач завчасно повідомляв позивача та просив продовжити строки поставки, а також враховано скрутний фінансовий стан відповідача.

За апеляційною скаргою Міністерства оборони України Київський апеляційний господарський суд (судді: Отрюх Б.В., Верховець А.А., Тищенко А.І.), переглянувши рішення господарського суду м. Києва від 25.04.2007 р., постановою від 16.08.2007 р. скасував його, позовні вимоги задовольнив повністю, стягнув з ТОВ "Сатурн-7" на користь Міністерства оборони України неустойку в розмірі 409440,00 грн.

Скасовуючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, зокрема, зазначав, що відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

ТОВ "Сатурн-7" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2007 р., а рішення господарського суду м. Києва від 25.04.2007 р. залишити без змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права.

Скаржник у касаційній скарзі, зокрема, зазначив, що судом апеляційної інстанції безпідставно було застосовано статтю 617 Цивільного кодексу України, оскільки судом першої інстанції було прийнято рішення, яким штрафні санкції було зменшено на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, а не звільнено відповідача від сплати штрафних санкцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція виходить з обставин встановлених судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 04.07.2006 р. між Міністерством оборони України та ТОВ "Сатурн–7" було укладено договір № 251/3/50-06 на закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до умов якого ТОВ "Сатурн–7" зобов'язувався поставити Міністерству оборони України лопаті повітряного рульового гвинта до вертольотів Мі-8, Мі-24 у кількості та терміни, зазначені в специфікації, яка є його невід'ємною частиною, а Міністерство зобов'язувалось прийняти та оплатити товар.

Пунктом 2.1. зазначеного договору сторони погодили, що продукція постачається в термін, визначений в специфікації.

Згідно специфікації ТОВ "Сатурн–7" повинен поставити продукцію в кількості 16 лопатів до 25.08.2006р. на суму 2 047 200 грн.

Відповідно до пункту 2.6. договору датою виконання зобов'язання відповідачем є дата підписання вантажоодержувачем приймально-здавального акта прийому продукції за формою № 4.

Пунктами 4.3. та 4.6. договору сторони погодили, що сума договору складає 2 047 200 грн. Розрахунки можуть здійснюватись шляхом проведення попередньої оплати у розмірі 100 % від суми договору, після надання ТОВ "Сатурн –7" рахунку-фактури.

ТОВ "Сатурн–7" зобов'язаний надати позивачу акт (акти) за формою № 4 на протязі 30 календарних днів з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок товариства.

Відповідно до платіжного доручення № 1471 від 20.07.2006 р. позивач перерахував відповідачу попередню оплату за укладеним договором в сумі 1 279 500 грн.

12.08.2006 р. ТОВ "Сатурн–7" направив на адресу позивача лист № 275/08, в якому повідомив про неможливість своєчасного виконання зобов'язань за укладеним договором у зв'язку з завантаженістю підприємства –виробника лопатів –ВАТ "Московський машинобудівний завод “Вперед” та просив розглянути питання щодо можливості продовження строків поставки до 15.11.2006 р.

Відповідно до актів прийому продукції № 301, № 326, № 374 ТОВ "Сатурн–7" поставив позивачу продукцію відповідно 27.09.2006р. в кількості 2 комплекти на загальну суму 255 900 грн., 11.10.2006р. у кількості 5 комплектів на суму 639 750 грн., 30.12.2006р. у кількості 9 комплектів на суму 1 151 550 грн.

Згідно акта звірки розрахунків станом на 31.12.2006 р. позивач повністю розрахувався за поставлений відповідачем товар.

Під час здійснення судового провадження у справі, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено порушення ТОВ "Сатурн-7" строків виконання зобов'язань за договором поставки № 251/3/1/50-06 від 04.07.2006 р., у зв'язку з чим ТОВ "Сатурн-7" нарахована пеня в сумі 409440,00 грн.

При цьому, розглядаючи даний спір суд першої інстанції визнав за можливе, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір штрафних санкцій, оскільки розмір нарахованої пені, значно перевищує розмір збитків позивача, які прокурором не заявлені та не доведені.

Крім того, судом було враховано, що на несвоєчасне виконання відповідачем свого зобов'язання вплинула затримка у поставці продукції виробником - ВАТ "Московський машинобудівний завод “Вперед”, що підтверджується листом № 4/1432 від 05.08.2006 р., й про що ТОВ "Сатурн-7" завчасно повідомляв позивача та просив продовжити строки поставки.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статтею 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції мав право на зменшення суми штрафу, який підлягає стягненню.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції розмір штрафних санкцій, що підлягав стягненню з ТОВ "Сатурн-7" було зменшено, з урахуванням приписів статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, а не звільнено відповідача від сплати штрафних санкцій, судова колегія вважає помилковим застосування судом апеляційної інстанції, під час скасування рішення суду першої інстанції, приписів статті 617 Цивільного кодексу України.

В порушення приписів статті 105 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції висновки господарського суду м. Києва щодо зменшення розміру штрафних санкцій спростовані не були, обґрунтування неможливості такого зменшення апеляційним судом не наведено.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, виходячи з встановлених обставин справи судом першої інстанції та враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішення господарського суду м. Києва від 25.04.2007 р. у справі прийнята у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, а постанова апеляційної інстанції скасуванню як така, що прийнята в порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 1117, пунктом 6 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2007 р. у справі № 38/132 скасувати, а рішення господарського суду м. Києва від 25.04.2007 р. залишити без змін.

Касаційну скаргу ТОВ "Сатурн-7" задовольнити.

Головуючий Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Л. Рогач