ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 1/308-07

головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі його Дніпропетровської філії, м. Дніпропетровськ,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2007

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2008

зі справи № 1/308-07

за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі його Дніпропетровської філії (далі –Концерн)

до відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (далі –Товариство), м. Дніпропетровськ,

про стягнення 47 755,13 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –Річка І.В.,

відповідача –Козятинського І.П.,

ВСТАНОВИВ:

Концерн звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства 46 483,22 грн. боргу, 653,55 грн. втрат від інфляції та 3% річних у сумі 618,36 грн., а всього 47 755,13 грн.

Рішенням названого суду від 17.10.2007 (суддя Рудь І.А.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2008 (колегія суддів у складі: Крутовських В.І. –головуючий суддя, судді Дмитренко А.К., Прокопенко А.Є.), у позові відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Концерн просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 06.06.2002 державним підприємством "Дніпропетровський обласний радіотелевізійний передавальний центр", правонаступником якого є Концерн, та Товариством укладено договір на постачання електричної енергії № 549, предметом якого є постачання і передача електроенергії Товариством та оплата спожитої електроенергії Концерном;

- Концерн згідно з виставленими відповідачем рахунками на щомісячну передоплату за споживання електричної енергії за період з лютого по вересень 2006 року здійснив оплату на загальну суму 395 612,40 грн.;

- фактично Концерном спожито електроенергії за період з лютого по вересень 2006 року на суму 349 129,18 грн.;

- переплата позивача відповідачеві при здійсненні розрахунків у 2006 році становить 46 483,22 грн.;

- рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.01.2001 зі справи № 9/131 з Концерну за позовом Товариства стягнуто 45 939,20 грн. за спожиту електроенергію за період з 01.04.1999 по 21.07.2000; за станом на 31.12.2005 непогашена заборгованість за цим судовим рішенням становила 43 403,75 грн.;

- позивач звертався до відповідача з претензіями щодо повернення суми переплати, але відповідачем зазначену суму використано на погашення заборгованості за згаданим рішенням арбітражного суду від 30.01.2001.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо правомірності звернення відповідачем суми переплати на погашення боргу за рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.01.2001 зі справи № 9/131.

Відповідно до преамбули Закону України "Про електроенергетику" він визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Згідно з частиною другою статті 11 названого Закону органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія регулювання електроенергетики України.

За приписами частини першої статті 12 Закону України "Про електроенергетику" основними завданнями Національної комісії регулювання електроенергетики України є, зокрема, розроблення та затвердження правил користування електричною енергією.

Згідно з пунктом 6.6 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442, оплата електричної енергії, яка відпускається споживачу, здійснюється споживачем, як правило, у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період.

Попередні судові інстанції в обґрунтування прийнятих ними зі справи судових рішень послалися на пункт 6.5 зазначених Правил, відповідно до якого у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення. Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії.

Водночас ні місцевий, ані апеляційний господарські суди:

- не встановили, який саме порядок здійснення розрахунків (в тому числі й щодо випадків переплати коштів) узгоджено сторонами в договорі на постачання електричної енергії від 06.06.2002 № 549 та не дослідили умови його дотримання;

- не з’ясували, чи укладалися сторонами договори щодо реструктуризації заборгованості (якщо так, то які саме, їх умови);

- не дослідили фактичні обставини, пов’язані з доводами позивача щодо здійснення ним у 2006 році передоплати електроенергії виключно за рахунками відповідача та з наведенням у платіжних документах посилань на періоди, за які здійснювалася оплата (не досліджено та не порівняно фактичний зміст рахунків відповідача і платіжних документів позивача щодо періодів та сум оплати);

- не встановили наявності перевищення суми платежу, необхідної для відповідного періоду (в порівнянні з сумами, зазначеними в рахунках на оплату, якщо таке мало місце);

- не дослідили фактичні обставини, пов’язані з виконанням (в тому числі й примусовим) рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.01.2001 зі справи № 9/131; не з’ясували, чи видавався та чи пред’являвся для виконання відповідний наказ суду зі справи № 9/131; не перевірили стан виконання цього наказу державною виконавчою службою (якщо таке виконання мало місце);

- не встановили фактичні обставини використання відповідачем різниці між з’ясованими названими судовими інстанціями сумами переплати (46 483,22 грн.) та непогашеної заборгованості за рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 30.01.2001 (43 403,75 грн.).

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі його Дніпропетровської філії задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2007 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2008 зі справи № 1/308-07 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов