ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2008 р.

№ 2/273-05

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Барицької Т.Л.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ.Бізнес Груп"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 р.

у справі

№ 2/273-05

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Нафтопроммаш"

До

Приватного підприємства "Тристан"

третя особа

Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ.Бізнес Груп"

Про

розірвання договору оренди від 01.12.2003 р. та визнання недійсним договору оренди від 22.12.2003 р.

за участю представників:

позивача: Ізотова Т.С.;

відповідача: Пухальський В.О.;

третьої особи: Ізотова Т.С.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Сумської області від 04.07.2007 р. (суддя Соп’яненко О.Ю.) позов задоволено повністю, розірвано договір оперативної оренди об’єкта нерухомості від 01.12.2003 р., визнано недійсним з моменту укладення договір оперативної оренди об’єкта нерухомості від 22.12.2003 р. та стягнуто з ПП "Тристан" судові витрати.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 р. рішення місцевого господарського суду у справі № 2/273-05 скасовано, прийняте нове рішення, яким в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями господарських судів, ТОВ "АРТ.Бізнес Груп" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 р. в частині прийняття нового рішення та відмови в позові, і передати справу на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами, 01.12.2003 р. між ВАТ "Нафтопроммаш" (орендодавець) та ПП "Тристан" (орендар) укладено договір оперативної оренди об’єкта нерухомості (надалі за текстом –"Договір-1"), згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне оперативне користування і володіння нежитлове приміщення виробничого "спецкорпусу" ВАТ "Нафтопроммаш" загальною площею 9 905 кв. м., що розташоване за адресою: м. Охтирка, вул. Червоноармійська, 1.

Згідно п. 4.1. Договору-1 термін оренди складає один рік з моменту підписання акта прийому-передачі. Останній сторонами підписаний 01.12.2003 р.

Пункт 4.2. Договору-1 передбачає, що у випадку, якщо жодна з сторін у місячний термін до закінчення дії договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично продовжується на такий самий термін. Керуючись даним пунктом Договору-1 та відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, орендні правовідносини між сторонами продовжувались протягом 2004 та 2005 років.

ВАТ "Нафтопроммаш" листами від 05.09.2005 р. та 13.09.2005 р. повідомив ПП "Тристан" про намір розірвати Договір-1 з 07.12.2005 р., виклавши вимогу про звільнення орендованого майна у листі № юр-1288 від

07.11.2005 р.

З аналізу норми ч. 2 ст. 651 та 653 ЦК України випливає, що законодавцем передбачена можливість розірвання у судовому порядку виключно діючого договору. Проте, дія Договору-1 сторонами після грудня 2005 року не подовжувалась.

29.05.2007 р. між ВАТ "Нафтопроммаш" та ТОВ "АРТ.Бізнес Груп" укладено Договір купівлі-продажу, за яким позивач продав, а третя особа придбала майно, що є об’єктом оренди Договору-1. Враховуюче зазначене, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно вибуло із власності позивача і він не є наймодавцем. Відтак, у нього відсутнє суб’єктивне право, про захист якого він звернувся до суду. Отже, вимоги позивача в частині розірвання Договору-1 не підлягають задоволенню.

Судами також встановлено, що 22.12.2003 р. між ВАТ "Нафтопроммаш" та ПП "Тристан" укладено Договір оперативної оренди об’єкта нерухомості (надалі за текстом –"Договір-2"), згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне оперативне користування і володіння нежитлове приміщення виробничого "спецкорпусу" загальною площею 9 095 кв. м., розташованого за адресою: м. Охтирка, вул. Червоноармійська,1. Згідно п. 4.1. Договору-2 термін оренди складає 10 років з моменту укладення цього договору.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком апеляційного господарського суду про дійсність Договору-2.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм законодавства при прийнятті рішення і постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 р. у справі № 2/273-05 залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ.Бізнес Груп" –без задоволення.

Головуючий суддя                                            О. Кот

судді                       Т. Барицька

С. Шевчук