СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

26 травня 2008 року

Справа № 5020-2/063

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

представник позивача - Трофімова Галина Іванівна, довіреність № б/н від 26.05.08 - Закрите акціонерне товариство "Механизация строительства";

представник позивача - Стародубцев Денис Сергійович, довіреність № 2 від 10.01.08 - Закрите акціонерне товариство "Механизация строительства";

представник відповідача - Пшебітковська Галина Казимирівна, довіреність № 2 від 11.04.08 - Приватне підприємство "Фьючер";

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фьючер" на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Шевчук Н.Г.) від 01.04.2008 у справі № 5020-2/063,

за позовом           Закритого акціонерного товариства "Механизация строительства" (Фіолентовське шосе, 1, Севастополь, 99053)

до           Приватного підприємства "Фьючер" (пр. Ген. Острякова, 120, Севастополь, 99040)

про стягнення 634825,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Механизация строительства" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Фьючер" про стягнення заборгованості у сумі 634825,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем договірних зобов’язань та норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 01.04.2008 (суддя Н.Г. Шевчук) позов задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства "Фьючер" на користь Закритого акціонерного товариства "Механизация строительства" заборгованість у сумі 634825,83 грн., у тому числі: основна заборгованість - 521139,00 грн., пеня - 41576,90 грн., 3% річних - 8009,83 грн., збитки від інфляції - 64100,10 грн.; витрати по сплаті державного мита у сумі 6348,26 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Приватне підприємство "Фьючер" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

06 червня 2007 року Закрите акціонерне товариство "Механизация строительства" ("Підрядник") та Приватне підприємство "Фьючер" ("Замовник") уклали договір № 06/06-3, відповідно до якого "Підрядник" приймає на себе зобов’язання на виконання робіт по розробці ґрунту із навантаженням та вивезенням з об’єкта на будівництві Санаторію-профілакторію на території санаторію "Южнобережний" у місті Алупка.

Пунктом 2.1 Договору сторони встановили, що підставою для оплати є акт прийому виконаних підрядних робіт із зазначенням обсягу виконаних робіт та договірною ціною розробки ґрунту, який підписується сторонами не пізніше останнього дня звітного місяця.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що оплата по договору здійснюється авансовими платежами у розмірі 150 грн. протягом 2-х банківських днів з дня підписання Договору та за 3 банківських дні до початку робіт на об’єкті. Розрахунок за виконані в поточному місяці роботи проводиться протягом 7 днів після підписання акту вартості виконаних підрядних робіт.

У серпні 2007 року позивачем були виконані підрядні роботи за Договором на суму відповідно 521139,00 грн., які були прийняті відповідачем, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаними і засвідченими печатками Приватного підприємства "Фьючер" та Закритого акціонерного товариства "Механизация строительства" (а.с.7-9).

Однак, відповідач свої зобов’язання по оплаті цих підрядних робіт не виконав. На день прийняття рішення заборгованість по оплаті робіт у сумі 521139,00 грн. відповідачем не оплачена.

Відповідно до положень статті 193 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на суму заборгованості, яка була заявлена до стягнення, позивачем нараховані збитки від інфляції у сумі 64100,10грн. та 3 % річних у сумі 8009,83грн. (а.с.12-13), які також підлягають стягненню.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України від 16.01.2003 та статті 546 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 виконання зобов’язань може забезпечуватися пенею.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань" від 22.11.1996 розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, пеня, яка нарахована позивачем у сумі 41576,90 грн. (а.с.11) за несвоєчасне виконання відповідачем зобов’язання, підлягає стягненню.

Викладене, на думку судової колегії є підставою для визнання позовних вимог у сумі 634825,83грн. обґрунтованими, у зв’язку з чим зазначена заборгованість підлягає стягненню.

Витрати позивача по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі висловленого, судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права при повно встановлених обставинах справи, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Севастополя від 01.04.2008 у справі № 5020-2/063 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фьючер" залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді