ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.08 Справа № 15/103

за позовною заявою Прокурора Мостиського району в інтересах держави в особі Золотковицької сільської ради, с.Золотковичі

до відповідача ТзОВ ім.Сагайдачного, с.Золотковичі

про стягнення 9635,29 грн.

Суддя Т.Костів

Представники

Прокурор: Яворський Я.Т. (посвідчення №127)

Від позивача: Збитковська Л. - сільський голова

Від відповідача: Буцик М.В. - директор

Суть спору: позов подано прокурором Мостиського району в інтересах держави в особі Золотковицької сільської ради, с. Золотковичі, львівська область, до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Сагайдачного, с. Золотковичі, Львівська область, про стягнення 9635,29 грн. та заборону використання земельної ділянки із земель запасу Золотковицької сільської ради, що знаходиться під господарськими будівлями площею 4,7 га.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 17.03.2008 р. було порушено провадження по справі та призначено розгляд на 01.04.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, викладених в ухвалах суду від 01.04.2008 р., 17.04.2008 р..

Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній доказами.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердили, зокрема, що відповідач без укладення договору оренди фактично використовує земельну ділянку належну до земель запасу Золотковицької сільської ради орієнтовною площею 4,7 га, на якій розміщені його господарські споруди, без оформлення договору оренди. У зв’язку із цим відповідач притягався до адміністративної відповідальності, однак, вимог приписів не виконав. Мінімальний розмір орендної плати, яку повинен був би сплатити відповідач за три роки становить 9635,29 грн.. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив за безпідставністю, відзиву по справі, однак, не надав.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши прокурора, пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем використовується земельна ділянка орієнтовною площею 4,7 га під будівлями господарського двору, яка належить до земель запасу Золотковицької сільської ради. Право власності чи право користування відповідача на вказану земельну ділянку у відповідності до ст. 125 ЗК України оформлено не було. Зазначене підтверджується, зокрема, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 22.01.2007 р., приписом №2947 від 22.01.2007 р., актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.02.2007 р., приписом №3464 від 23.02.2007 р., протоколом про адміністративне правопорушення від 23.02.2007 р. №2109, постановою про накладення адміністративного стягнення №15 від 16.02.2007 р., листом Мостиського районного відділу земельних ресурсів №5 від 22.05.2007 р. “Щодо примусового виконання постанови в частині стягнення штрафу” тощо. Доказів оскарження зазначених постанови та приписів суду не надано.

У відповідності до листа ДПІ у Мостиському районі №1743/10/15 від 26.02.2008 р., мінімальна ставка орендної плати за земельну ділянку площею 4,7 га становить у 2006 р. –1894,97 грн., у 2007 р. –1894,97 грн., у 2008 р. –5845,35 грн., усього за цей період –9635,29 грн., які прокурор просить стягнути з відповідача. Однак, матеріально-правова підстава для стягнення зазначених коштів у позовній заяві не вказана взагалі та в судових засіданнях ні прокурором, ні позивачем не обґрунтована. У відповідності до норм Закону України “Про оренду землі”, підставою для сплати орендної плати є договір оренди, який у даному випадку укладений не був.

У відповідності до ст. 2 Закону України “Про плату за землю”, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Згідно із ч. 3 ст. 290 ГК України, розмір плати за користування земельною ділянкою, що є державною або комунальною власністю, не може бути нижчим за встановлений відповідно до закону. Зі змісту позовної заяви випливає, що нижче заявленої суми позовних вимог плата за користування земельною ділянкою не могла встановлюватись. Однак, належних доказів того, яка саме сума (а не нижче від якої) підлягає сплаті відповідачем, суду не надано. Не надано також доказів того, з якого часу відповідач використовує земельну ділянку, а також її конкретний розмір, в залежності від якого визначатиметься сума, що підлягає сплаті. При цьому, в матеріалах справи, зокрема, постанові про накладення адміністративного стягнення від 26.02.2007 р., протоколі про адміністративне правопорушення від 23.02.2007 р. , приписі від 23.02.2007 р., акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.02.2007 р. тощо, площа земельної ділянки, зайнятої відповідачем, визначена лише орієнтовно в розмірі 4,7 га.

Не зважаючи на вимоги суду, зазначені докази, які мають істотне значення для вирішення справи, надані не були, а за їх відсутності суд позбавлений можливості повно та всебічно дослідити обставини справи, пов’язані із даною позовною вимогою. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, за даних обставин господарський суд залишає позов без розгляду.

Прокурор також просить заборонити відповідачу використовувати зазначену земельну ділянку. Однак, вказана позовна вимога сформульована без врахування вимог ст. 16 ЦК України, якою встановлений перелік способів захисту порушених прав та законних інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, але тільки тим, що встановлений законом або договором. Однак, заявлений спосіб захисту не встановлений. Крім того, у відповідності до ст. 4-1 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори. Заявлена прокурором вимога повністю збігається з нормою ч. 3 ст. 125 ЗК України, у відповідності до якої приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Зазначене положення сторонами не оспорюється.

Крім того, прокурором та позивачем стверджено, а відповідачем не заперечено, що на спірній земельній ділянці розташовані господарські будівлі господарського двору, належні відповідачу. Згідно із ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала, зокрема, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо договором розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічна норма міститься і у ст. 120 ЗК України. Таким чином, відповідач у відповідності із ст. 125 ЗК України не позбавлений можливості оформити у встановленому порядку своє право землекористування.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Однак, під ставність заявлених позовних вимог не була доведена суду у встановленому порядку належними доказами, а у відповідності до норм ГПК України господарський суд розглядає справу лише у межах заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 48, 49, 75, 81, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 9635,29 грн. залишити позов без розгляду.

2. В частині решти вимог у позові відмовити.

Суддя