ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.05.2008

Справа №2-27/3585-2008А

За позовом – Відкрите акціонерне товариство «Кримхліб», м. Сімферополь, вул.. Севастопольська, 51а.

До відповідача – Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Сімферополь, вул. Кірова, 51-52/10а.

Про визнання незаконними дій.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача – - не з’явився.

Сутність спору: Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання незаконними дій відповідача, яким подано до ГС АР Крим по справі №2-27/8375-2007А адміністративний позов №04-4/887 від 11.06.2007 р. про стягнення адміністративно – господарських санкцій не в матеріальної, як встановлено ч. 5 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, а грошовій формі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до ст.. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” примусове стягнення адміністративно - господарських санкцій або пені може проводитися лише шляхом звернення стягнення на майно боржника. Однак в супереч вказаному відповідачем було заявлено позов про стягнення з позивача сум адміністративно – господарських санкцій не в матеріальної, а в грошової формі. Також вказав, що діяльність відповідача на законодавчому рівні ніяк не регламентована, тобто ні межи повноважень, ні підстави, ні способи дій відповідача законами України не визначені. Позивач посилається на те, що саме судом зроблено висновок про те, що діяльність, яка здійснюється відповідачем по справі, проводиться поза законом, оскільки законів, що регламентують його діяльність, немає. При цьому позивач на підтвердження даних тверджень посилається на постанову ГС АР Крим від 20.12.2007 р. по справі №2-27/10291-2007А за позовом ВАТ «Кримхліб» до Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів про встановлення відсутності компетенції.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, вимог суду не виконав, телеграмами від 08.04.2008 р. і від 05.05.2008 р. просить справу розглянути без участі свого представника.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, у запереченнях на позов просить закрити провадження по справі у зв’язку з відсутністю предмету спору. Також просить справу розглянути без участі свого представника за наявними у справі матеріалами.

Суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути за відсутністю представників сторін за наявними у неї матеріалами, враховуючи наявність відповідної заяви позивача про розгляд справи за відсутністю свого представника.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до преамбули Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Відповідно до ст.. 8 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування. Представники республіканських громадських організацій інвалідів є членами колегій центрального органу виконавчої влади з питань праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров'я України.

Відповідно до ст.. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відділення Фонду соціального захисту інвалідів з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ст.. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням господарського суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Вказане зовсім не свідчить про те, що відповідач повинен звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості адміністративно-господарських санкцій або пені саме в грошовій формі, а лише свідчить про те, що саме у разі відсутності у підприємства грошових коштів в момент виконання судового рішення, яке вступило в закону силу, в примусовому порядку, стягнення може бути звернено і на майно даного підприємства.

Нормативно – правовий акт – це письмовий акт – документ, що містить норми права.

Закон це нормативно - правовий акт представницького вищого органу державної влади ( або цивільного суспільства ), який регулює найбільш важливіші питання громадського життя, встановлює права і обов’язки громадян, обладає вищою юридичною силою і приймається з дотриманням особої законодавчої процедури.

Характеристика закону як правового документу вищої юридичної сили означає, що він, по – перше є неприрікаємим, тобто ніякий інший орган, крім законодавчого, не може його відмінити або змінити, а по – друге, всі інші нормативні акти ( державних органів, громадських організацій, комерційних корпорацій ) є підзаконними і не повинні засновуватися на цих законах і не протирічити ним.

Таким чином, Закон України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” є нормативно – правовим актом, який приймається в особому порядку органом законодавчої влади або референдумом, має вищу юридичну силу і регулює найбільш важливі громадські відносини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 р. №1434 було затверджено Положення «Про Фонд соціального захисту інвалідів».

Відповідно до п. 1 вказаного Положення Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Відповідно до п. 3 вказаного Положення Основними завданнями Фонду є: реалізація у межах своєї компетенції державної політики у сфері соціального захисту інвалідів; контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю (далі - підприємства), нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленного Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"; фінансування заходів щодо соціального захисту інвалідів.

Відповідно до п.п. 3 п. 4 вказаного Положення Фонд відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені

Відповідно до п. 9 вказаного Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників. Положення про територіальні відділення затверджує директор Фонду.

Положення «Про Фонд соціального захисту інвалідів» є підзаконним нормативно – правовим актом, який приймаються у відповідності до закону, на підставі закону, для конкретизації законодавчих приписів і їх трактування або встановлення первинних норм.

Підзаконність нормативно – правових актів не означає їх меншу юридичну обов’язковість. Вони обладають необхідною юридичною силою. Вони займають важливе місце во всій системі нормативного регулювання, оскільки забезпечують виконання законів шляхом конкретизованого нормативного регулювання всього комплексу громадський відносин.

Положення «Про Фонд соціального захисту інвалідів» є підзаконним нормативним актом, що містить первинні ( вихідні ) норми, які встановлюють загальні основи правого регулювання. Даний акт є загальним актом управління, що поширюються на всю територію держави.

Даний акт відносяться до загальних, тобто є таким, що виданий органом загальної компетенції, в даному випадку Кабінетом Міністрів України, і діє у межах держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ст.. 8 Конституції України В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

До речі, необхідно вказати, що вищевказаний акт ніким оспореній не був та у встановленому законом порядку не відмінений, не визнані недійсним.

На підтвердження своїх доводів, позивач посилається на постанову ГС АР Крим від 20.12.2007 р. по справі №2-27/10291-200А.

Однак даною постановою було встановлено, що Фонд соціального захисту інвалідів та його відділення є органами державної влади, які у правовідносинах з підприємствами, установами і організаціями реалізує власні управлінські функції, а право відділень Фонду на звернення до суду у відповідних відносинах визначено в законодавчому порядку.

Вказана постанова ГС АР Крим оскаржена не була та вступила в закону силу.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто по справі №2-27/10291-200А вже встановлено судом, що Фонд соціального захисту інвалідів та його відділення є органами державної влади, які у правовідносинах з підприємствами, установами і організаціями реалізує власні управлінські функції, а право відділень Фонду на звернення до суду у відповідних відносинах визначено в законодавчому порядку.

Відповідно до ст.. 9 КАСУ суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову, який, до речі, по своєї суті є не позовом, а запереченням на позов Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів по справі №2-27/8375-2007А, необхідно відмовити.

Вступна і резолютивна частини постанови проголошено 05.05.2008 р.

Постанову у повному обсязі складено 08.05.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.