ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

20.03.2008р.                                                                                          Справа № 16/435

за позовом Прокуратура м. Кременчука в особі Полтавського регіонального відділення Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву"

до Товариство з обмеженою відповідальністю Молодіжний житловий комплекс "Житлобудкомплект"

про стягнення грошових коштів в сумі 111465,00 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: Охнарович Н.В., дов. № 03/48 від 28.01.08 р.

від відповідача: Нестеренко Д.Г., дов. б/н від 24.07.07 р.

від прокуратури: Харенко В.М., посв. № 40 від 14.06.04 р.

В судовому засіданні 20.03.2008 року за згодою представників сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення інвестиційних внесків в сумі 111465,00 грн., внесених на виконання інвестиційної угоди № 30 від 10.11.2000 року.

Представники прокуратури та позивача на задоволенні позову наполягають.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та прокуратури, суд встановив:

10.11.2000 року між Полтавським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву при Кабінеті Міністрів України (позивач) та Малим колективним підприємством «Молодіжний житловий комплекс «Житлобудкомплект», що в подальшому на підставі розпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради було перереєстроване у Товариство з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Житлобудкомплект»(відповідач), було укладено інвестиційну угоду № 30 (далі - угода), відповідно до умов якої позивач зобов’язався внести інвестиції в будівництво 16-ти квартирного житлового будинку в смт. Чорнухи в порядку і на умовах, передбачених угодою і прийняти по завершенні будівництва готові до заселення квартири для наступного оформлення у власність Позичальникам, а відповідач зобов’язався по завершенні будівництва і здачі будинку в експлуатацію передати позивачеві у розпорядження квартири на суму внесених інвестицій, згідно акту встановленого зразка до 31.12.2001 року.

Відповідно до Специфікації інвестуємих квартир (додаток № 1 до угоди) 16-ти квартирного житлового будинку в смт. Чорнухи, кількість інвестуємих квартир становить 11, загальною площею 566,21 м.2. Загальна сума інвестицій, належних до внесення позивачем, становить 167570,00 грн.

27.09.2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду, якою були внесені зміни до п. 2.2. інвестиційної угоди № 30 від 10.11.2000 року в частині строків передачі у розпорядження позивачу квартир на суму внесених інвестицій - строк передачі подовжено до 31.12.2004 року.

На виконання п. 2.1. угоди позивачем на розрахунковий рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в сумі 112228,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 19.01.2001 року (на суму 18796,00 грн.), випискою банку за 28.02.2001 року (на суму 13972,00 грн.), випискою банку за 28.02.2001 року (на суму 14312,00 грн.), випискою банку за 28.02.2001 року (на суму 10780,00 грн.), випискою банку за 28.02.2001 року (на суму 17786,00 грн.) та платіжним дорученням № 92 від 05.04.2001 року (на суму 18796,00 грн.).

На протязі 2002-2003 років відповідач частково розрахувався з позивачем, повернувши грошові кошти на загальну суму 763,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 111465,00 грн., що підтверджується, зокрема, актом звіряння взаєморозрахунків станом на 01.05.2005 року.

Відповідач у наданому на позов відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що інвестиційний внесок в розмірі 111465,00 грн. є оплатою вартості виконаних підрядних робіт та додатковими витратами на утримання об’єкту, та не підлягають поверненню замовникові (позивачу). На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано копію аудиторського висновку № 22/1 від 19.05.2005 року. Але наданий аудиторський висновок викликає сумніви стосовно правдивості викладених в ньому фактів та не може бути прийнятий судом як належний доказ, оскільки, відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз’яснення питань, що виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу, проведення якої має бути доручено компетентним органам чи безпосередньо спеціалістам, які володіють спеціальними знаннями.

20.03.2007 року рішенням господарського суду Полтавської області по справі № 5/89 (суддя Гетя Н.Г.) укладену між сторонами інвестиційну угоду було розірвано. Даним рішенням суду були встановлені як факти, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, так, зокрема, і наявність у відповідача перед позивачем заборгованості у вигляді не повернутих інвестиційних внесків в сумі 111465,00 грн.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.07.2007 року, яка набрала законної сили, рішення господарського суду Полтавської області від 20.03.2007 року по справі № 5/89 залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно п. 9.2. угоди, у випадку відповідного оформлення припинення інвестиційної угоди (в даному випадку ним є рішення господарського суду Полтавської області від 20.03.2007 року по справі № 5/89) суми внесених інвестицій повертаються позивачу в грошовій формі протягом трьох днів з дати одержання відповідачем відповідної вимоги.

На виконання п. 9.2. угоди 30.08.2007 року позивачем на адресу відповідача було направлено відповідну вимогу за № 1/407, але у надісланій на неї відповіді (№ 210 від 12.09.2007 року) відповідач повідомив позивача про неможливість повернення суми інвестиційних внесків протягом трьох днів та запропонував здійснити їх перерахунок на протязі шести місяців. Позивач на надіслану відповідачем пропозицію щодо строків повернення інвестиційних внесків не погодився.

Чинним законодавством, зокрема, ст. 529 ГПК України, передбачається право кредитора не приймати від боржника виконання його обов’язку частинами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа яка набула або зберегла майно у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України, вказане положення застосовується також до вимог про повернення виконаного однією із сторін в зобов’язанні.

Згідно зі ст. 121 Конституції України одним із завдань прокуратури України є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 361 ЗУ «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, в якій визначено підстави порушення справ у господарському суді, до таких підстав віднесені позовні заяви прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 ГПК України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційним судом України у рішенні від 8.04.1999 року по справі № 3-рн/99 вказано, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарюючих товариств з частиною державної власності у статутному фонді. Разом з тим, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Отже, на думку суду позов правомірно заявлено прокуратурою в інтересах держави в особі Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Приймаючи рішення по даній справі, господарський суд також виходить с того, що відповідно до п. 4 Перехідних положень ЦК від 16.01.2003 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а згідно п. 9 Перехідних положень ЦК від 16.01.2003 року, до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним Кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Таким чином, на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати в сумі 1232,65 грн. підлягають стягнення з відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суддя, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Житлобудкомплект»(39600, м. Кременчук, вул. Першотравнева, 33, р/р 4485 в Полтавській філії АППБ «Аваль», МФО 331605, )

- на користь Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (39600, м. Кременчук, вул. Красіна, 3, р/р 0987 в Полтавській філії АППБ «Аваль», МФО 331605, ) 111465,00 грн. основного боргу;

- в дохід Державного бюджету України (отримувач - УДК у м. Полтава, ЗКПО 34698804, банк ГУДКУ у Полтавській області м. Полтава, МФО 831019, р/р 0002, КБК 22090200) 1114,65 грн. витрат по сплаті державного мита;

- в дохід Державного бюджету України (отримувач - УДК у м. Полтава, ЗКПО 34698804, банк ГУДКУ у Полтавській області м. Полтава, МФО 831019, р/р 0002, КБК 22090200) 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                 Тимощенко О.М.

Повний текст рішення підписано 25.03.2008 року.