ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.09.08                                                                                           Справа№ 3/226

Суддя Н.Березяк при секретарі І.Торській розглянула матеріали справи

За позовом: Стрийського міського територіального відділення Кінологічної спілки України, м.Стрий

До відповідача-1: Львівський обласний центр собаківництва Кінологічної спілки України, м.Львів

До відповідача-2 : Громадська організація Кінологічна спілка України, м.Київ

Про визнання недійсним актів та припинення дій , що порушують право

За участю представників:

Від позивача: Єдинак А.І.-керівник, Куровець Р.І.-представник за довіреністю

Від відповідача-1: Щербаченко Т.А. –керівник

Від відповідача-2 : Сікевич Н.В.-представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки , передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Позов заявлено Стрийським міським територіальним відділенням Кінологічної спілки України до Львівського обласного центру собаківництва Кінологічної спілки України та Всеукраїнської громадської організації Кінологічна спілка України про визнання недійсними певних норм Статуту і внесення до них змін та припинення дій, що порушують право.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Відповідачі позовні вимоги визнали повністю.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.09.2008 року.

В продовжене судове засідання позивачем було подано уточнення позовних вимог в яких він просить визнати недійсними певні норми Статуту, припинити дії, що порушують право а також спонукати привести Статути у відповідність до вимог чинного законодавства України шляхом проведення загальних зборів і внесенням змін в статути організацій.

Для надання можливості відповідачам ознайомитись із уточненням позовних вимог і надання своїх доводів і міркувань щодо уточнених позовних вимог в судовому засіданні оголошувалась перерва до 26.09.2008 року.

В продовженому судовому засіданні 26.09.2008 року позивач уточнені позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених в позовній заяві, матеріалах справи та наданих в судових засіданнях поясненнях.

Відповідачі уточнені позовні вимоги визнали повністю.

Не зважаючи на визнання позову представниками відповідачів, судом вжито заходів для встановлення всіх обставин справи в їх сукупності та визначення, чи не суперечить визнання відповідачем позову законодавству та чи не порушуються цим самим чиї - небудь права і охоронювані законом інтереси.

26.09.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

Стрийське міське відділення Кінологічної спілки України є юридичною особою і зареєстроване розпорядженням голови Стрийської міської ради 13.05.1996 року, що підтверджується довідкою управління статистики у Стрийському районі АБ №090815, Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серія А00 №463917, Статутом громадської організації.

Львівський обласний центр собаківництва Кінологічної спілки України є юридичною особою і зареєстрований 24.06.1993 року , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія ААА №380411 та Статутом товариства.

Всеукраїнська громадська організація Кінологічна спілка України є юридичною особою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію об’єднання громадян № 8 від 14.11.1990 року, Статутом товариства, зареєстрованим Міністерством юстиції України 14.11.1990 року.

Стрийське міське територіальне відділення Кінологічної спілки України звернулося з позовом про визнання недійсними деяких пунктів Статутів позивача і відповідачів з тих підстав, що вони не відповідають положенням чинного законодавства, носять характер прямого втручання в його діяльність, обмежують його цивільну та правову дієздатність, примушують членів позивача до вчинення протиправних дій, перешкоджають у роботі та унеможливлюють нормальну діяльність громадського об'єднання, чим порушуються конституційні права та охоронювані Законом інтереси членів позивача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного :

Статтею 36 Конституції України гарантовано громадянам право на свободу об'єднання у громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених Законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Положеннями пункту 11 ст. 92 Конституції України передбачено, що тільки Законами України визначається порядок утворення та діяльності об'єднання громадян. Право на свободу об'єднань може бути обмежене Законом (ст. 33 Конституції України) або судом (ст. 124 Конституції України). Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про об'єднання громадян»- втручання державних органів та службових осіб у діяльність об'єднань громадян, так само як і втручання об'єднань громадян у діяльність державних органів, службових осіб та у діяльність інших об'єднань громадян не допускається, крім випадків, передбачених Законом. Згідно із ст. 13 Закону України «Про об'єднання громадян»об'єднання громадян діє на основі статуту або положення. Статут - це корпоративний нормативний акт, який визначає правовий статус конкретної юридичної особи і не може встановлювати обмеження конституційних прав і свобод громадян.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що деякі положення Статутів відповідача-1, відповідача-2 містять норми, що носять характер прямого втручання в діяльність позивача, обмежують його цивільну та правову дієздатність, перешкоджають у роботі та унеможливлюють нормальну діяльність громадського об'єднання, чим порушуються конституційні права та охоронювані Законом інтереси членів позивача.

Доводи позивача обґрунтовані і заслуговують на увагу суду.

Як вбачається з матеріалів справи, як позивач, так і відповідач-1 та відповідач-2 є самостійними юридичними особами - громадськими організаціями, чия правоздатність не обмежена ані Законом, ані судом.

Згідно із п. 4.11 Статуту відповідача-2 він затверджує вибори керівника відповідача-1 (самостійної юридичної особи - громадської організації), визначає розмір членських внесків для окремих громадських організацій (в тому числі і у громадській організації позивача), надає дозвіл на відкриття осередків (в статусі громадських організацій –юридичних осіб) тощо.

Зазначені положення Статуту суперечать нормам чинного законодавства України і вже були визнані не законними Міністерством юстиції України. У своєму листі №32-45-157 від 25.04.2007 р. Міністерство юстиції України зазначає: «визначення у статуті повноважень КСУ надавати дозвіл на створення інших об'єднань громадян, створення чи припинення юридичних осіб є порушенням, крім вищезгаданих норм Конституції України, також Цивільного Кодексу, зокрема засад цивільної дієздатності юридичних осіб». Мінюст України виносив попередження відповідачу-2, а в подальшому, в період з 26.12.2007 р. по 28.05.2008 р., діяльність відповідача-2 була заборонена судом, як така, що порушує чинне Законодавство. З метою усунення порушень та внесення відповідних змін до свого Статуту відповідач-2 скликав з'їзд, проте вищезазначені порушення та інші норми, що порушують права позивача у Статуті відповідача-2 не були приведені у відповідність до положень чинного законодавства.

Аналогічні положення залишились у Статуті відповідача-1.

Відповідно до п.4.3 Статуту Відповідача-1, найвищим керівним органом є Конференція. До виключної компетенції Конференції відноситься, зокрема, вибори керівника Відповідача-1, ревізійної комісії, а також – будь-які питання, що стосуються роботи відділення. Однак, слід звернути увагу, що Конференція - це збори делегатів всіх територіальних відділень КСУ (які за правовим статусом є юридичними особами - самостійними громадськими організаціями), які повинні обирати керівника, ревізійну комісію у абсолютно іншій самостійній юридичній особі (громадській організації), що є фактичним прямим втручанням у діяльність Відповідача-1 та суперечить положенням чинного законодавства. Згідно із «Положенням про Віце-Президента КСУ»п. 1.1 найвищим керівним органом Відповідача-1 є загальні збори делегатів від всіх відділень КСУ, розташованих на території даної області, які фактично перетворились у «конференцію», що знайшло своє відображення у Статутах Відповідача-1 та Відповідача-2. Таким чином, визначення у статутах Конференції, як найвищого керівного органу, фактично примушує членів сторонніх громадських організацій обирати керівні органи у чужому самостійному громадському об'єднанні, членами якого вони не є.

Аналогічне положення міститься і в Статуті Відповідача - 2: п. 4.16 цього Статуту зазначає «Роботою обласного відділення Спілки (Центру) керує Правління обласного Центру на чолі з Головою правління. Голова правління обирається загальною конференцією всіх місцевих відділень, зареєстрованих у відповідній області, простою більшістю голосів присутніх строком на 5 років, і затверджується рішенням Президії Спілки».

Таким чином, як вбачається з наведених положень Статутів, всупереч вимогам чинного Законодавства, позивач вимушений приймати участь у виборах керівних органів та керівника чужого громадського об'єднання - відповідача-1, що порушує вимоги ст. 8 Закону України «Про об'єднання громадян». В подальшому відповідач-2 затверджує вибір сторонніми особами керівника самостійної громадської організації - відповідача-1. Хоча відповідач-2 не є членом ані позивача, ані відповідача-1. Отже, як випливає з зазначених вище положень Статутів, інша юридична особа вирішує затвердити чи ні вільне волевиявлення членів самостійних юридичних осіб - громадських організацій, що розташовані на території даної області.

Аналогічні норми містяться і у Статуті позивача - згідно із п. 1.3 Статуту позивача він - самостійна громадська організація (юридична особа) - підпорядковується відповідачу-1. Згідно п. 4.2 Статуту позивача свій Статут позивач зобов'язаний подати на затвердження спочатку відповідачу-1, а потім –відповідачу-2, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки Законом заборонено обмеження цивільної та правової дієздатності юридичної особи та пряме втручання в діяльність громадської організації.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про об'єднання громадян», юридичні особи не можуть бути засновниками об'єднання громадян.

Як правильно зазначає позивач, він не виступає засновником ні відповідача-1, ні відповідача-2 і не був створений ними. Засновниками і позивача, і відповідачів були фізичні особи, тож Відповідачів не можна розглядати, як спілку об'єднання громадян, оскільки така спілка не набуває статусу громадської організації. Саме тому всі три організації були легалізовані державою, як рівні між собою за статусом, самостійні громадські організації.

Аналіз спірних положень Статуту відповідача-2 показує, що останній розглядає Відповідача-1 та Позивача, як свої філіали, де керівник установи, (яким себе вважає Відповідач-2) затверджує керівників філіалів, їх Статути тощо - тобто вчиняє дії, які на сьогодні прямо передбачені Статутом Відповідача-2. Проте ч. 3 ст. 95 ЦК України чітко зазначає, що філіали (представництва) не є юридичними особами. Оскільки позивач та відповідач-1 є юридичними особами, то за своє правовою природою не є і не можуть бути філіалами відповідача-2. Тому всі обмеження щодо вільного волевиявлення чи любе втручання в діяльність позивача з боку відповідачів -1 та -2 є протиправним.

Статтею 13 Закону України «Про об'єднання громадян»передбачено, що об'єднання громадян діє на підставі свого Статуту. Частина 1 ст. 91 Цивільного Кодексу України наділяє юридичну особу здатністю мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Згідно ч. 2 ст. 13 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Стаття 91 ЦК України наділяє усіх юридичних осіб однаковою правоздатністю. Згідно із ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення та припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців запису про її припинення. Ч. 4 ст. 87 ЦК України зазначає, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у Статутах відповідача-1 та відповідача-2 містяться норми, які дозволяють виключати членів позивача з лав останнього, чим порушується незалежність громадської організації та обмежується дієздатність юридичної особи. Одночасно здійснюється примус особи до членства у громадській організації.

Зокрема, згідно із пунктами 5.1 Статуту позивача та Статуту відповідача-1 членство у лавах відповідача-1 співпадає із членством відповідача-2. Одночасно членство у лавах позивача автоматично співпадає із членством у лавах відповідача-1 та відповідача-2, на підставі чого члени позивача приймають участь у виборах керівних органів відповідача-1, а ревізійна комісія позивача повинна звітувати не перед загальними зборами своєї громадської організації, а перед Конференцією (п. 4.10 Статуту позивача).

Членство в одній громадській організації не може нав'язувати автоматичне членство у іншій чи автоматично випливати з нього. Ст. 36 Конституції України зазначає, що ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об'єднання громадян чи обмежений у правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських організацій. Ст.7 Закону України «Про об'єднання громадян»визначає, що належність чи неналежність до об'єднання громадян не може бути підставою для обмеження прав і свобод.

Слід зазначити, що законодавство не обмежує членство в громадських організаціях - громадянин може бути членом необмеженої кількості громадських організацій. Однак, чинним законодавством України не передбачено, що вступаючи в одну організацію громадянин автоматично набуває членство ще у декількох громадських організаціях, внаслідок чого кожна з них може приймати по відношенню до громадянина санкції, які автоматично будуть розповсюджуватись на його членство у інших громадських об'єднаннях.

Згідно із п. 5.8 Позивача членство у його лавах припиняється за власною заявою або за рішенням позивача. Іншого Статутом позивача не передбачено.

Згідно із п. 5.6 Статуту відповідача-1 членство у його лавах припиняється у двох випадках: за власною заявою або за рішення Управління Відділення. Згідно із п.4.4 Статуту відповідача-1 Конференція може розглядати будь-які питання (в тому числі, відповідно, і виключення членів позивача з лав останнього).

Одночасно, згідно із п. 5.8 Статуту відповідача-2, він має право виключати будь-якого члена (і позивача і відповідача-1) з лав цих самостійних громадських організацій. Таким чином, згідно зазначених вище положень Статуту, відповідач-2 має право виключити з лав позивача будь-яку особу, або прийняти інші санкції до члена позивача. Таким же правом наділений і відповідач-1. Положеннями ст..100 ЦК України передбачено право участі у товаристві, як особисте немайнове право. Тож протиправне виключення з лав товариства є протиправним позбавлення права.

З огляду на викладене, зазначені вище положення Статутів суперечать положенням чинного законодавства, порушують право позивача та унеможливлюють вільну самореалізацію громадян і не виключають порушення їх прав у майбутньому.

Аналогічною є передбачена спірними положеннями Статуту вимога відповідача-2 про прийняти до лав громадської організації позивача вказану Відповідачем-2 особу, всупереч волі позивача. Статтею 36 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації. Стаття 6 Закону України «Про об'єднання громадян»зазначає, що об'єднання громадян створюються і діють на основі добровільності, рівноправності їх членів (учасників), самоврядування, законності та гласності. Згідно із ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено чинним Законодавством. Згідно із ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та Законом. Частина 1 ст. 97 ЦК України зазначає, що органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою суттю орган юридичної особи виражає волю юридичної особи та її правосуб'єктність. Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЦК України виконавчий орган створюється загальними зборами, які встановлюють його компетенцію та склад. Згідно із п. 4.5 Статуту позивача виконавчим органом останнього є Правління. І саме до компетенції Правління позивача належить прийняття рішення щодо прийняття особи до лав позивача. Відповідач-2 не є членом ані виконавчого органу позивача зокрема, ані членом позивача в цілому і його вимоги є прямим втручанням в діяльність позивача. Статтею 8 Закону України «Про об'єднання громадян»втручання у діяльність громадської організації заборонена.

Згідно із п. 4.3 Статуту позивача його найвищим керівним органом є загальні збори. Правом скликати цей найвищий керівний орган громадської організації протиправно наділений, як відповідач-1 так і відповідач-2. Згідно із п. 4.17 Статуту відповідача-2 він має право скликати найвищий керівний орган Відповідача-1 (Конференцію).

Таким чином, на вимогу сторонніх громадських організацій - відповідача -1 та відповідача -2 - в будь-який момент можуть бути скликані загальні збори позивача або Конференція, які вправі вирішувати будь-які питання стосовно членів позивача, причому у Статутах відповідачів не міститься норми, яка б зобов'язувала останніх попередити чи узгодити ці питання із керівництвом позивача або, хоча б, поставити останнього до відома.

Відповідно до ст. 12 ГПК господарським судам підвідомчі справи у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві. Відповідно до Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Згідно із п. 6.2.5. вищезгаданого Роз'яснення Господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих (виданих) іншими, крім державних, органами, у тому числі актів органів господарських товариств, громадських організацій тощо, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер. Згідно із Листом Верховного Суду України «Практика розгляду судами корпоративних спорів»від 01.08.2007 р. статут юридичної особи за своєю правовою природою є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, підставами для визнання актів, в тому числі статуту, недійсними, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт. Крім того, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та законних інтересів позивача. Відповідно до п. 4 інформаційного листа Вищого арбітражного суду України від 29.01.99 р. № 01-8/46, якщо чинному законодавству суперечать лише окремі положення статуту, то недійсними мають визнаватись саме ці положення.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач належним чином довів підставність своїх позовних вимог.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 32,33,34,35, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Уточнені позовні вимоги задоволити частково.

2. Визнати недійсними наступні норми Статуту громадської організації Кінологічна спілка України:

- п. 4.11 Статуту в частині, що надає Президії КСУ право затвердження обраних керівників обласних центрів (самостійних громадських організацій) КСУ; розгляд та вирішення питань про відкриття осередків (самостійних громадських організацій - юридичних осіб);

п. 4.16 повністю;

п. 4.17 повністю;

п. 5.8 в частині, що надають Президії КСУ право виключення особи з лав організації;

п. 5.10 в частині оскарження рішення місцевого відділення про виключення із Спілки індивідуального члена в Головне Управління для розгляду Президією.

3. Визнати недійсними наступні норми Статуту Львівського обласного центру собаківництва КСУ:

п. 4.3 повністю;

п. 4.7 повністю;

п.п. 4 п. 4.10 повністю;

п. 4.11 повністю;

п. 5.6 в частині оскарження рішення про виключення із членів Відділення в Головне Управління спілки;

п. 8.1 в частині здійснення реорганізації Відділення за рішенням Конференції.

4. Визнати недійсними наступні положення Статуту Стрийського міського територіального відділення КСУ:

п. 1.3 в частині підпорядкування Стрийського міського територіального відділення КСУ Львівському обласному центру собаківництва КСУ;

п. 4.2 в частині, що зобов'язує Стрийське міське територіальне відділення КСУ затверджувати свій Статут у Львівському обласному центрі собаківництва та у керівних органах КСУ;

п.п. 3 та п.п. 4 п. 4.10 повністю;

п. 4.3 повністю

п.п. 2 п. 4.4 повністю;

п.п. 4 п. 4.6 повністю;

п. 4.7 повністю;

п.п. 1 п. 4.8 в частині, де зазначено, що керівник Відділення входить до складу Правління Обласного Центру;

п.п. 6 п. 4.8 в частині обов'язковості звітування перед КСУ;

п.п. 7 п. 4.8 повністю;

п. 4.10 в частині обов'язковості затвердження статуту Стрийського міського територіального відділення у Головному Управлінні КСУ;

п. 5.3 повністю;

п. 7.2 повністю.

5. Визнати протиправною відмову Всеукраїнської громадської організації КСУ виконувати передбачені її Статутом обов'язки. Зобов'язати Всеукраїнську громадську організацію Кінологічна спілка України виконувати дії, передбачені п. 4.14 її Статуту без будь-яких додаткових вимог (в тому числі, але не обмежуючись - укладання Договорів), які не передбачені її Статутом чи Статутом Львівського обласного центру собаківництва КСУ .

6. Визнати незаконною вимогу щодо затвердження Всеукраїнською громадською організацією Кінологічної спілки України Статутів : Стрийського міського територіального відділення КСУ та Львівського обласного центру собаківництва КСУ. Визнати незаконною вимогу затвердження Львівським обласним центром собаківництва КСУ Статуту : Стрийського міського територіального відділення Кінологічної спілки України. (Врахувавши в тому числі і «Рекомендації Комітету міністрів держав-членів про правовий статус недержавних організацій (НДО) у Європі CM/Rec (2007)14», де зазначено «Від НДО не повинне вимагатися схвалення будь-яким державним чи будь-яким іншим органом подальших змін до статуту НДО, якщо тільки зміни не стосуються її назви та завдань».)

7. Зобов'язати Львівський обласний центр собаківництва Кінологічної спілки України провести загальні збори членів цієї громадської організації (ЛОЦС КСУ), на яких визначити керівні органи даної організації, порядок їх обрання, права та обов'язки, та порядок діяльності ЛОЦС КСУ в цілому. Привести Статут ЛОЦС КСУ у відповідність до вимог чинного Законодавства України, врахувавши, в тому числі, і дане рішення суду та легалізувати Статут у встановленому Законом порядку.

8. Зобов'язати Стрийське територіальне міське відділення Кінологічної спілки України провести загальні збори членів цієї громадської організації (СМТВ КСУ), на яких визначити керівні органи даної організації, порядок їх обрання, права та обов'язки, та порядок діяльності СМТВ КСУ в цілому. Привести Статут СМТВ КСУ у відповідність до вимог чинного Законодавства України, врахувавши в тому числі, і дане рішення суду та легалізувати Статут у встановленому Законом порядку».

9.В задоволенні решта частини уточнених позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26.09.2008 року.

Суддя                                                                                           Березяк Н.Є.