ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.08                                                                                 Справа № 16/134пд.

За позовом Приватного підприємства «Гарант-Мастер»м. Луганськ до

1.          Приватного підприємства «Будівельна консалтингова компанія», м. Луганськ

2.          Малого приватного підприємства «Поліпласт», м. Луганськ

про визнання договорів недійсними

Суддя Шеліхіна Р.М.

При секретарі судового засідання Маценко О.В.

в присутності представників сторін:

від позивача –Колотович Д.О. дов. від 03.07.2008р. № 1;

від 1-го відповідача – Сосновська Г.І. дов. від 25.06.08р. № 2.

Від 2-го Відповідача –Бірюкова В.В. дов. від 30.07.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про визнання недійсними договорів: комісії від 31 серпня 2007 року, укладений між ПП «Гарант-Мастер»(позивач) та ПП «Будівельна консалтингова компанія»(перший відповідач); субкомісії від 31.08.2007 року № 2, укладений між ПП «Будівельна консалтингова компанія»(перший відповідач) та МПП «Поліпласт»(другий відповідач) за участю ПП «Гарант-Мастер».

Позивач у поданому до суду поясненні до позову посилається на те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у зв’язку з невиконанням 1-м відповідачем умов договору комісії щодо обов’язкового надання позивачу звіту про виконання доручення (звіт комісіонера), та передати позивачу все отримане по договору комісії.

Також, в свою чергу, у відповідності до п. 4 договору субкомісії 2-й відповідач повинен був надати 1-му відповідачу звіт та передати всі отриманні за виконаним дорученням документи, а також передати 1-му відповідачу всі права у відношенні до покупця, які виникають із укладеного договору купівлі-продажу.

Але, за час дії визначених договорів комісії та субкомісії позивач жодного разу не отримав від 1-го відповідача та 2-го відповідача звіти комісіонера та субкоміссіонера, чим було порушено взяті на себе зобов’язання за умовами п. 2.2. договору комісії, пункту 2.1. договору субкомісії, тобто, зобов’язання не виконані належним чином.

Позивач, з урахуванням викладеного, прийшов до висновку про те, що визначені правочини були укладені відповідачами в порушення вимог 203, 215 Цивільного Кодексу України, тобто, без наміру настання реальних правових наслідків та з порушеннями приписів чинного законодавства України, що є підставою для визнання цих угод –недійсними.

Перший відповідач проти позову заперечує та в обґрунтування наводить те, що, дійсно, ним укладався із позивачем договір комісії від 31.08.2007р. та договір субкомісії від 31.08.2007р. з 2-м відповідачем за участю позивача.

Представник 1-го відповідача пояснив, що згідно листа позивача від 29.02.2008 року № 84 1-й відповідач повністю підтверджує отримання товару на комісію та надає до суду копію листа від 29.02.2008 року № 403, згідно якого 2-й відповідач повністю підтвердив отримання того ж товару від 1-го відповідача на виконання умов договору субкомісії.

Першим відповідачем наголошується на те, що ним були повністю виконані умови договорів комісії та субкомісії щодо надання звітів, що підтверджується самими звітами та листами сторін від 29.02.2008 року № 404 та від 29.02.2008 року № 129 і надання звітів комісіонера, що також підтверджується актом від 01.06.2008 року, складеного між позивачем та 1-м відповідачем, листом позивача від 29.02.2008 року № 87.

За визначених ознак 1-й відповідач наголошує на безпідставності вимог позивача щодо визнання угод недійсними та просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник 2-го відповідача надав відзив на позов та позначив, що із позовними вимогами не згоден з підстав того, що 2-й відповідач отримав від 1-го відповідача товар на субкомісію за період з 04.09.2007 року по 28.02.2008 року на загальну суму –29 634 888,62 грн., який він продав третім особам, що підтверджується звітами субкомісіонера, які належним чином були надані 1-му відповідачу та позивачу за листуванням від 29.02.2008 року.

Другий відповідач послався на те, що будь-яких правових підстав для визнання вказаних угод комісії та субкомісії недійсним –не має, з огляду на те, що визначені угоди виконані сторонами у повному обсязі, та між сторонами досягнуто угоди, щодо усіх суттєвих умов цих договорів.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухавши представників сторін та оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечення до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Правилом статті 1012 ЦК України встановлено умови договору комісії і визначено, що договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо ассортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2007 року було укладено договір комісії між ПП «Гарант-Мастер»та ПП «Будівельна консалтингова компанія», згідно якого 1-й відповідач зобов’язався за винагороду від свого імені, за кошти позивача укладати експортні –імпортні угоди по продажу товару згідно з додатками до договору, якими є товарні (видаткові) накладні, в яких вказано і характеристику майна і його ціну.

Згідно тексту визначеного договору комісії судом встановлено, що сторони за цим договором повністю узгодили усі суттєві умови здійснення комісії товарів, а саме - встановили предмет договору, асортимент та ціну товару, строк виконання зобов’язань, комісійну винагороду та строки її виплати і відповідальність сторін за договором комісії.

Матеріалами справи повністю підтверджено укладення угоди комісії товарів із реальною метою настання правових наслідків, що підтверджується відсутністю переходу права власності 1-го відповідача на отриманий ним від позивача на комісію товар за накладними, а також наданими актами звірення між сторонами, згідно яких визначено, що розрахунки за отриманий та реалізований по договору комісії товар було проведено сторонами у повному обсязі.

Заперечень щодо дійсності угоди комісії з підстав наявності обставин недійсності установчих документів, відсутності повноважень осіб, що підписали визначені угоди, за вказаним договором судом не встановлено. Договір відповідає приписам закону і не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін, що його уклали, та інших осіб.

Посилання позивача на відсутність звітів комісіонера за вказаним договором не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується поданими позивачеві та до матеріалів справи звітами комісіонера, листуванням між позивачем та 1-м відповідачем, накладними. До того ж, відсутність звіту не є підставою для визнання договору комісії недійсним і не свідчить про фіктивність правочину, тобто, не свідчить про відсутність наміру у сторін для настання реальних наслідків правовідносин по комісії товару.

Фактичне виконання договору комісії регулюється статтею 1014 ЦК України - виконання договору комісії, якою встановлено, що комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок.

Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. При цьому слід зазначити, що доказів про невиконання умов договору відповідачами або виконання не у відповідності до самого договору чи вказівок позивача, в матеріалах справи не має.

Судом також встановлено, що 31.08.2007 року між ПП «Будівельна консалтингова компанія»і МПП «Поліпласт»та за участю ПП «Гарант-Мастер»було укладено договір субкомісії № 2, також згідно якого 2-й відповідач прийняв на себе зобов’язання щодо здійснення однієї або декількох угод на користь 1-го відповідача.

Відповідно до статті 1015 ЦК України за згодою комітента комісіонер має право укласти договір субкомісії з третьою особою (субкомісіонером), залишаючись відповідальним за дії субкомісіонера перед комітентом. За договором субкомісії комісіонер набуває щодо субкомісіонера права та обов'язки комітента.

Згідно тексту визначеного договору субкомісії встановлено, що сторони –відповідачі по справі - за цим договором повністю узгодили усі суттєві умови здійснення субкомісії товарів, а саме - встановили предмет договору, його ціну, строк виконання зобов’язань, субкомісійну винагороду та строки її виплати і відповідальність сторін за договором субкоміссії. Крім того, договір субкомісії укладено з відома позивача (комітента і власника товару), як того і вимагає закон.

Матеріалами справи повністю підтверджено укладення угоди субкомісії товарів із реальною метою настання правових наслідків, що підтверджується відсутністю переходу права власності 2-го відповідача на отриманий ним від 1-го відповідача та позивача на субкомісію товар за накладними, а також наданими актами звірення між сторонами, згідно яких визначено, що розрахунки за отриманий та реалізований по договору субкомісії товар було проведено сторонами у повному обсязі.

Таким чином, невідповідності вимогам закону угоди субкомісії з підстав наявності обставин недійсності установчих документів, відсутності повноважень осіб, що підписали визначені угоди, за вказаним договором судом не встановлено. Закон не суперечить правилам комісії і субкомісії, встановленим у законі.

Посилання позивача на відсутність звітів субкомісіонера за вказаним договором не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується поданими позивачеві і доданими до матеріалів справи звітами комісіонера, листуванням між позивачем та 1-м відповідачем, накладними.

Приписи ст.203 ЦК України містять підстави для визнання правочину недійсним, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових

наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може

суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент

вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом, у відповідності до вказаних норм права і вимог глави 69 ЦК України, надано правову оцінку договору комісії від 31.08.2007 року та договору субкомісії від 31.08.2007 року № 2, згідно яких встановлено, що визначені угоди відповідають по своєму змісту вимогам статей 1011 –1028 Цивільного Кодексу України, за якими встановлені загальні вимоги до договорів комісії та субкомісії.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що підстави для визнання оскаржених договорів недійсними відсутні, оскільки договори не суперечать вимогам закону і укладені з дотриманням правил глави 69 ЦК України.

З викладеного слідує правомірність визначених угод комісії та субкомісії та відповідність умов зазначених договорів вимогам закону.

Звернення позивача до суду повинно ґрунтуватися на наявності доказів недійсності угод та правових підстав для їх визнання недійсними у судовому порядку.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 34 визначеного Кодексу встановлює, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на відсутності звітів комісіонера та субкомісіонера, що не може бути підставою для визнання недійсними зазначених вище договорів. Докази, на підставі яких можна дійти висновку про невідповідність укладених сторонами по справі договорів вимогам закону, в матеріалах справи відсутні. Посилання ж позивача на наявність умислу інших сторін по цім угодам на безреальне настання правових наслідків у даному випадку не є і не може бути відповідним доказом з урахуванням приписів статей 33 –34 Господарського процесуального Кодексу України.

За таких підстав, позовні вимоги про визнання недійсними договорів: комісії від 31 серпня 2007 року, укладений між ПП «Гарант-Мастер»(позивач) та ПП «Будівельна консалтингова компанія»(перший відповідач); субкомісії від 31.08.2007 року № 2, укладений між ПП «Будівельна консалтингова компанія»(перший відповідач) та МПП «Поліпласт»(другий відповідач) за участю ПП «Гарант-Мастер»слід визнати безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача у розмірі 85грн. Надмірно сплачені за платіжним дорученням від 03.07.08. №548 на суму 100грн. кошти у розмірі 15грн. слід повернути позивачу. Підставою для повернення є дане рішення, скріплене гербовою печаткою господарського суду Луганської області.

На підставі викладеного, ст.ст.203,215,1011-1028 ЦК України, керуючись ст. ст. 33,34,43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1.          У задоволені позову відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

3.          Повернути Приватному підприємству «Гарант-Мастер»м. Луганськ з державного бюджету надмірно сплачене державне мито в сумі 15грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення –05.08.2008р.

Суддя                                                                                                    Р. Шеліхіна