КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2008                                                                                           № 05-5-26/4014

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

за участю секретаря

судового засідання

представників сторін

- позивача: Юринець А.В. (дов. від 05.05.08 № 1408/22),

- відповідача: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Державна енергогенеруюча компанія “Центренерго”

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.2008

у справі № 05-5-26/4014

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства “Державна енергогенеруюча компанія “Центренерго”

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтопродукт"

про                                                  стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Державна енергогенеруюча компанія “Центренерго” (далі-позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрнафтопродукт” (далі-відповідач) про стягнення з відповідача 26 906 грн. штрафу за недопоставку продукції згідно умов договору на постачання паливо-мастильних матеріалів від 07.06.07 № 238.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.08 позовну заяву повернуто позивачеві без розгляду на дооформлення на підставі п. 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).

Позивач, вважаючи зазначену вище ухвалу безпідставною та прийнятою з порушенням норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а матеріали справи передати для розгляду до Господарського суду м. Києва.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідачем не був наданий.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився.

Неявка представника відповідача в судове засідання, на думку колегії суддів, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для її розгляду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали місцевий суд послався на те, що позивачем до позовної заяви не було додано доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі, а саме, порушено вимоги п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, оскільки напис на зворотному боці платіжного доручення від 12.01.08 № 10385 про сплату державного мита скріплений не першою та другою особами кредитної установи.

Згідно з п. 5 роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 04.03.98 № 02-5/78 “Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” із наступними змінами і доповненнями, платіжне доручення на безготівкове перерахування державного мита, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява) оплачується державним митом.

Пунктом 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, передбачено, що у разі безготівкового перерахування державного мита з рахунка платника відповідальний виконавець установи банку зобов’язаний на лицевій чи зворотній стороні останнього примірника платіжного доручення, який видається платнику, зробити відповідний напис (помітку) про зарахування державного мита до державного бюджету. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском круглої печатки кредитної установи з зазначенням дати виконання платіжного доручення. Відсутність відповідних реквізитів не є підставою для повернення позовної заяви без розгляду, оскільки платіжне доручення вважається достатнім доказом сплати державного мита, якщо воно не повернуте Державним казначейством України.

Як вбачається з доданого до матеріалів позовної заяви платіжного доручення від 12.01.08 № 10385 про сплату державного мита, напис про його зарахування до державного бюджету скріплений підписами Начальника ГОУ ВАТ “Ощадбанк” та заступника головного бухгалтера директора департаменту бухгалтерського обліку і відтиском круглої печатки кредитної установи із зазначенням дати виконання платіжного доручення, що відповідає п.14 Інструкції. Вважаючи, що зазначені вище посадові особи банку не мають права скріплювати своїми підписами напис про зарахування до державного бюджету сплаченого державного мита, суд не був позбавлений права витребувати належні докази їх повноважень.

Отже, Господарський суд м. Києва неправильно застосував положення п.4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, як підставу для повернення позовної заяви без розгляду.

До того ж, у разі сумніву щодо надходження і зарахування державного мита до державного бюджету суд вправі був витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу казначейства, якому державне мито перераховано, про що зазначити в ухвалі про порушення провадження у справі, але не мав законних підстав для її повернення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Державна енергогенеруюча компанія “Центренерго” задовольнити.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.04.08 № 05-5-26/4014 скасувати.

Позовні матеріали передати на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

11.06.08 (відправлено)