ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 р.

№ 10/510-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Дроботової Т.Б., Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Дочірнього підприємства фірми "Еко-Пак"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.03.08

у справі

№10/510-07

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Вая Малтіма"

до

Дочірнього підприємства фірми "Еко-Пак"

про

стягнення 33 969, 85 грн

за зустрічним позовом

Дочірнього підприємства фірми "Еко-Пак"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Вая Малтіма" (надалі –товариство)

про

стягнення 40 339, 58 грн

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 02.07.08 №02-12.2/217, у зв’язку з відпусткою судді Гоголь Т.Г., для розгляду касаційної скарги у цій справі призначено колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В.- головуючого, Дроботової Т.Б., Швеця В.О.

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Кліванська О.П. –за дов. від 15.05.08;

від відповідача: Долгих А.С. –за дов. від 22.05.08.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Вая Малтіма" у серпні 2007 року заявлений позов, з урахуванням уточнень, про стягнення з Дочірнього підприємства фірми "Еко-Пак" 29 939,40 грн –заборгованості,

доповідач: Добролюбова Т.В

2537,88 грн –пені, 2278,81 грн –інфляційних, 729,76 грн –річних. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на невиконання відповідачем зобов’язань зі сплати вартості наданих ним послуг згідно з договором від 06.02.06 №0602/2006 на транспортно-експедиторське обслуговування. При цьому, позивач посилався на приписи статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 530 Цивільного кодексу України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Дочірнє підприємство фірма "Еко-Пак" звернулось до господарського суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вая Малтіма" 40339,58 грн –збитків, завданих неналежним виконанням умов договору транспортно-експедиторського обслуговування. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ДП "Еко-Пак” вказувало на те, що ТОВ "Вая Малтіма” неналежним чином виконало умови договору з доставки вантажу "Перець чорний горошок”, оскільки після його доставки було проведено контрольне зважування незалежним бюро експертиз „Veritas” та виявлено нестачу вантажу у розмірі 3 104 кг на суму 40 339,58 грн, а згідно пункту 4.2.3. договору ТОВ "Вая Малтіма” несе відповідальність за втрату чи пошкодження вантажів клієнта, викликані діями чи бездіяльністю наданих ним перевізників.

Рішенням господарського суду Київської області від 18.12.07, ухваленим суддею Тищенко О.В., вимоги первісного позову задоволено. Суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов договору щодо сплати авансом вартості наданих позивачем транспортно-експедиційних послуг. Судове рішення в цій частині обґрунтоване приписами статей 193, 316, 343 Господарського кодексу України, статей 530, 625, 929 Цивільного кодексу України, статті 9 Закону України "Про транспортно –експедиторську діяльність". У задоволенні вимог зустрічного позову, судом першої інстанції, відмовлено через їх недоведеність. При цьому, суд посилався на приписи статей 222 Господарського кодексу України, статті 14 Закону України "Про транспортно –експедиторську діяльність".

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Фаловської І.М. –головуючого, Мостової Г.І., Писаної Т.О., постановою від 18.03.08, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін з тих же підстав, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства фірми "Еко-Пак" - залишив без задоволення.

Дочірнє підприємство фірма "Еко-Пак" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати в повному обсязі, а справу просить передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій приписів частини 3 статті 43 , статті 43 Господарського процесуального кодексу України. На думку скаржника, суди помилково не залучили до участі у справі перевізників, які б могли дати пояснення та надати документи стосовно причин нестачі вантажу на місці його розвантаження. Водночас, заявник вказує на помилковість висновку судів стосовно того, що акти нестачі були складені в односторонньому порядку без залучення до справи перевізників, водії яких підписали акти приймання товару за кількістю. Заявник наголошує на тому, що відповідно до приписів частини 1 статті 314 Цивільного кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини, отже, в даному випадку, саме відповідач за зустрічним позовом повинен був доводити відсутність його вини. Вказує скаржник і на порушення судами положень пункту 15.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, в якому визначено, що записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника і водія. Скаржник вважає безпідставним і висновок судів про необхідність пред’явлення претензії. Водночас, скаржник наголосив на тому, що суди порушили принцип рівності сторін, оскільки судові акти вмотивовані доводами наведеними ТОВ "Вая Малтіма" у той час, як доводи ДПФ "Еко-Пак" відхилені невмотивовано.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вая Малтіма" отримано відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить судові рішення у справі залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. і пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.02.06 Товариство з обмеженою відповідальністю "Вая Малтіма", уклало з Дочірнім підприємством фірма "Еко-Пак", договір №0602/2006 про транспортно –експедиторське обслуговування. За умовами цього договору товариство зобов’язалось надати підприємству транспортно-експедиторські послуги та організувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів, а підприємство в свою чергу зобов’язалось оплатити наданні послуги. Предметом первісного позову є матеріально –правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Вая Малтіма" про стягнення з Дочірнього підприємства фірми "Еко-Пак" 29 939,40 грн – заборгованості, 2537,88 грн –пені, 2278,81 грн –інфляційних, 729,76 грн –річних. Предметом зустрічного позову є матеріально –правова вимога Дочірнього підприємства фірма "Еко-Пак" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вая Малтіма" 40339,58 грн –збитків через виявлену нестачу товару у розмірі 3 104 кг на загальну суму 40 339, 58грн. Суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення вимог первісного позову та відмову у стягненні збитків за зустрічним позовом. Так, предметом зустрічного позову є наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за виявлену нестачу вантажу згідно правовідносин з надання транспортно-експедиторських послуг. Транспортне експедирування врегульовано главою 65 Цивільного кодексу України, положеннями Господарського кодексу України та Законом України "Про транспорно –експедиторську діяльність". Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов’язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу; договором транспортного експедирування може бути встановлено обов‘язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов‘язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов‘язання, пов‘язані з перевезенням. Зі змісту вказаної статті вбачається, що безпосередній зміст зобов’язань експедитора визначається договором, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії. Аналогічна за змістом норма міститься у частині 2 статті 932 Цивільного кодексу України згідно з якою, у разі залучення експедитором до виконання своїх обов‘язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору. Згідно зі статтею 934 Цивільного кодексу України за порушення обов’язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу, що регулює правові наслідки порушення зобов’язання та визначає відповідальність за таке порушення; тобто, відповідальність експедитора перед власником вантажу визначається згідно загальних приписів чинного законодавства, що визначають підстави настання цивільно-правової відповідальності. Пунктом 4.2.3 спірного договору визначено, що ТОВ “Вая Малтіма” несе відповідальність за втрату чи пошкодження вантажу клієнта, викликаних дією чи бездіяльністю наданих ним перевізників. Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Отже, суди повинні навести зміст всіх заперечень та викласти обставини, з огляду на які ці заперечення не взято до уваги, адже викладення у судовому акті лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Зі змісту судових рішень вбачається, що суди не надали оцінку доводу позивача за зустрічним позовом про те, що саме на ТОВ "Вая Малтіма" покладається відповідальність за втрату та нестачу прийнятого до перевезення вантажу і саме останній повинен доводити той факт, що вини перевізника у втраті майна немає. При цьому, суди обмежились посиланням на недоліки акта зважування товару, а саме складення його в односторонньому порядку ДПФ “Еко-Пак та відсутність письмової претензії до перевізника про відшкодування збитків. Між тим, для правильного вирішення спору судам належало з’ясувати зміст зобов’язань ТОВ "Вая Малтіма" за договором, визначити, в чому полягає невиконання чи неналежне виконання зобов’язань, в тому числі і перевізника, встановити застосований позивачем вид відповідальності за таке порушення згідно позовних вимог, встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. Залишено поза увагою апеляційного суду та не надано оцінки і документам, які надані позивачем за зустрічним позовом, в підтвердження своїх доводів, а саме сертифікати незалежної компанії "Veritas" №0531049, №0531050, №0531051. Окрім того, застосовуючи приписи частини 2 статті 222 Господарського кодексу України, суди не врахували, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002 зі справи №1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів), встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Враховуючи викладене, унеможливлюється висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості зі сплати вартості наданих позивачем послуг за договором від 06.02.06 №0602/2006, а відтак і задоволення цих вимог. Наведене свідчить про те, що господарськими судами попередніх інстанцій не вжито заходів для всебічного, повного і об’єктивного розгляду справи, тому судові акти прийняті за неповно з’ясованими обставинами справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі рішення у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Київської області. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.03.08 у справі №10/510-07 і рішення Господарського суду Київської області від 18.12.07 у цій справі скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового розгляду до Господарського суду Київської області.

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства фірми "Еко-Пак" задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т.Дроботова

В.Швець