ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2008 р.

Справа № 6/139

Суддя Паскарь А.Д., розглянувши позов Національного банку України в особі Управління Національного банку в Чернівецькій області

до дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі Чернівецької філії

про стягнення 4502,91 грн.

за участю представників :

від позивача –Мельник А. М., довіреність від 03.08.2008;

від відповідача –Миронов С.І., довіреність від 29.12.2007,

В С Т А Н О В И В :

Національний банк України в особі Управління Національного банку в Чернівецькій області звернувся з позовом про стягнення з дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі Чернівецької філії 4502,91 грн. переплачених позивачем при розрахунках за природний газ.

Позов обґрунтовується тим, що згідно з договором купівлі-продажу природного газу від 02.02.2004 № 2068/293 позивач сплачував відповідачу за природний газ відповідно до умов договору та додаткової угоди, укладеної в день підписання договору. Договір не містив умов щодо надання послуг з транспортування природного газу, а договори на транспортування газу були укладені позивачем з іншими особами –ВАТ «Чернівцігаз»та УМГ «Прикарпатрансгаз». Подальші додаткові угоди, підписані сторонами, визначали ціну природного газу без урахування тарифу на транспортування.

14.02.2007 позивач отримав від відповідача повідомлення від 01.02.2007, в якому зазначалось про встановлення ціни газу за 1000 куб. м з урахуванням тарифу на транспортування в розмірі 1017,36 грн., в т.ч. ПДВ 169,56 грн.

В зв’язку з припиненням відповідачем діяльності з постачання природного газу та припиненням з 01.05.2007 вказаного договору, відповідач 27.06.2007 повернув позивачеві переплачену ним суму авансу на майбутні періоди в розмірі 7142,45 грн. При цьому позивач вважає, що відповідач неправомірно залишив неповернутою суму 4502,91 грн., що складає вартість транспортування газу, оскільки згідно з листами ВАТ «Чернівцігаз»та УМГ «Прикарпатрансгаз»договори на транспортування, укладені з цими особами, є чинними.

Крім того, позивач зазначає, що враховуючи положення постанови НКРЕ № 759 від 12.07.2000, відповідач не наділений правом на здійснення діяльності з транспортування природного газу, а тому не має права на отримання суми за транспортування природного газу, а враховуючи, що претензія позивача була відхилена, просив суд стягнути з відповідача 4502,91 грн.

ДК «Газ України»в особі Чернівецької філії позовні вимоги не визнає, посилаючись на правомірність отримання ним від позивача коштів за транспортування природного газу, якЕ входить до ціни газу з підстав, визначених чинним законодавством та договором. Вказує на визначення Кабінетом Міністрів України у постанові № 1729 від 27.12.2001 (із змінами, внесеними постановою КМУ № 31 від 16.01.2007) порядку оплати за природний газ в частині порядку укладення договорів між учасниками газового ринку, про неправомірність укладення договорів між ВАТ «Чернівцігаз»та позивачем в порушення вказаної постанови та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного і нафтового газу (затверджених постановою НКРЕ від 30.09.2005 № 859), правомірності отримання від позивача коштів за транспортування газу на підставі наказів НАК «Нафтогаз України», непоширення постанови НКРЕ № 759 від 12.07.2000 та визначеного нею алгоритму розподілу коштів на спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд, дійшов висновку, що у позові слід відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 4.1 та 4.3 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу від 02.02.2004 № 2068/293 передбачено, що ціна природного газу та порядок розрахунків змінюється у випадку їх зміни наказами НАК „Нафтогаз України” чи інших уповноважених органів державної влади України і є обов’язковою для сторін без внесення змін до договору.

Наказом НАК „Нафтогаз України” № 35 від 30.01.2007 (із змінами, внесеними наказом № 208 від 25.05.2007) визначено, що газотранспортні підприємства укладають договори зі споживачами, крім тих, які уклали договори на постачання газу з ДК „Газ України”, тобто –з відповідачем.

Правомірність дій відповідача щодо отримання коштів за транспортування природного газу підтверджується також листом НАК «Нафтогаз України»від 03.03.2007 про порушення ВАТ „Чернівцігаз” вимог чинного законодавства та безпідставність укладення ним договорів із споживачами на транспортування природного газу розподільними мережами Чернівецької області.

Посилання позивача на відсутність підписаної між сторонами додаткової угоди про зміну ціни чи порядку розрахунків не є підставою для несплати позивачем визначеної законодавством та НАК «Нафтогаз України»повної ціни природного газу в порядку, передбаченому договором, згідно з п. 4.3 якого внесення змін до договору при зміні ціни чи порядку розрахунків сторонами не передбачено.

Відповідно до «Порядку забезпечення споживачів природним газом», затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 № 1729 (в редакції постанови КМУ № 31 від 16.01.2007) договори на транспортування природного газу всім категоріям споживачів укладаються між газотранспортними підприємствами та постачальниками природного газу, а не між газотранспортними підприємствами та споживачами.

Пунктом 2.2.6 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного і нафтового газу, затверджених постановою НКРЕ від 30.09.05 № 859, визначено, що газорозподільні підприємства, в тому числі ВАТ „Чернівцігаз”, не мають права укладати договори транспортування природного газу розподільними трубопроводами із споживачами.

Таким чином, факт укладення позивачем договору з газотранспортною організацією не береться судом до уваги, оскільки такий договір укладено в порушення чинного законодавства України.

Алгоритм розподілу коштів, затверджений постановою НКРЕ № 759 від 12.07.2000 не береться судом до уваги, оскільки постановою КМУ від 27.12.2001 № 1729 в редакції постанови КМУ № 31 від 16.01.2007, на які посилаються обидві сторони, встановлено, що відповідач повинен був відкрити в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за природний газ, що надійшли виключно від населення, до категорії якого не відноситься позивач. Крім того, розрахунки сторін не проводились через поточний рахунок відповідача із спеціальним режимом використання, про що свідчать платіжні доручення позивача про перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

Таким чином, відповідач правомірно включив вартість транспортування природного газу до складової ціни газу відповідно до вимог відповідних нормативно-правових актів та умов укладеного з позивачем договору, а позивач не має права вимагати від відповідача повернення спірних коштів.

Тому, відмовляючи у задоволенні необґрунтованого позову, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 82, 84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

2.Судові витрати віднести на позивача.

Суддя            А. Паскарь