ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
червня 2008 р.

Справа
№ А-6/373

Господарський суд
Івано-Франківської області у складі :

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом  ПП ОСОБА_1
АДРЕСА_1

до
відповідача  ДПІ в
м.Івано-Франківську
вул.Незалежності,20,Івано-Франківськ

за
участю прокуратури Івано-Франківської області, вул. Грюнвальдська, 11
м.Івано-Франківськ

про
визнання нечинним  податкового
повідомлення -рішення ДПІ в м.Івано-Франківську №/0 від 15.10.07

Представники:

Від
позивача:  ОСОБА_2. - представник,
(довіреність №0650 від 16.ор відділу представництва інтересів, (довіреність
№6283/10-039  від 09.02.2007 року

Від
відповідача:  ОСОБА_3., (довіреність
№63852/10-039  від 03.12.07 заступник
нач. ДПІ)

Від
відповідача:  ОСОБА_4. - головний
державний податковий ревізор інспектор, (довіреність №55913/10-039  від 29.10.2007 року ).

Від
відповідача:  ОСОБА_5., (довіреність
№55910/10-039 від 29.10.07 нач відділу контрольно- перевірочної роботи

Від
відповідача:  ОСОБА_6. - начальник
юридичного відділу, (довіреність №22404/10-039
від 14.05.2007 року ).

Від
відповідача : ОСОБА_7. ( довіреність № 5963/10-039 від 04.02.08.р) -
представник

Від
відповідача:  ОСОБА_8.,

Від
відповідача:  ОСОБА_9. - головний
державний податковий інспектор відділу представництва інтересів, (довіреність
№6283/10-039  від 09.02.2007 року ).

Від
прокуратури : не з"явився

СУТЬ
СПОРУ: подано позов  про визнання
нечинним  податкового повідомлення
-рішення ДПІ в м.Івано-Франківську №/0 від 15.10.07

В
судовому засіданні оголошувалася перерва до 13.06.08.

Представник
позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В
обгрунтування позовних вимог вказує, що працівниками ДПІ неправильно визначено
його діяльність як продаж (реалізацію) товару покупцю, оскільки він виконував
послуги для комітента (власника), тобто здійснював діяльність згідно з договором
комісії. Донарахування податкового зобов"язання з ПДВ вважає неправомірним
виходячи з самого визначення платника цього податку. Вказує, що базою
оподаткування товарів, які імпортуються на митну територію України є договірна
(контрактна) вартість таких товарів, але не менше митної вартості, зазначеної у
ввізній митній декларації і саме з цієї вартості комінтент сплачує податок
через посередництво комісіонера на митного брокера. Таким чином, у комітента, а
не в комісіонера виникає податковий кредит на підставі вантажно -митної
декларації та згідно п.7.2.7 Закону України "Про податок на додану
вартість", а сама вантажно- митна декларація є первинним прибутковим
документом для податкового та бухгалтерського обліку комітента.

Представник
відповідача подав суду заперечення на позов, в якому проти позову заперечив,
посилаючись на те, що оспорюване податкове
повідомлення -рішення прийняте ним відповідно до вимог чинного
законодавства. В обгрунтування заперечення посилається на те, що позивачем
відповідно до поданих заяв про право застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності у 2005-2007 роках було обрано спрощену
систему оподаткування, про що були видані свідоцтва про сплату  єдиного податку. Оскільки перевіркою
встановлено, що підприємець ОСОБА_1. перевищив обсяги виручки за 2005 рік понад
500000 грн, то в 2006 році він повинен був здійснювати свою діяльність на
загальній системі оподаткування.  Тому
платника зобов"язано отримані доходи включити до складу загальнорічного
оподатковуваного доходу та сплатити податок з доходу фізичних осіб.  В зв"язку з цим просить в позові
відмовити.

08.05.08
представник ДПІ в м.Івано-Франківську подав суду клопотання про зупинення
провадження у справі до вступу в законну силу судового рішення по справі
№П-18/3 за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області до
СПД -фізичної особи ОСОБА_1 про визнання нечинним договору комісії №15/02 від
15.02.2005 року та додатку до договору №1 від 01.03.06, укладеного між ТзОВ
будівельною фірмою "Форум" та ПП ОСОБА_1.

Відповідно до ст.156 Кодексу
Адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі:

1)
смерті  або  оголошення
в  установленому  законом порядку померлою  особи,
яка  була  стороною
у   справі,   якщо
спірні правовідносини
допускають
правонаступництво,  а також
ліквідації органу,  злиття, приєднання,
поділу, перетворення юридичної особи, які були стороною у справі, - до
встановлення правонаступника;

2) необхідності призначення або заміни
законного представника сторони  чи  третьої
особи  -  до
вступу  у   справу
законного представника;

3) неможливості  розгляду
цієї  справи  до
вирішення  іншої справи,    що
розглядається    в    порядку
конституційного, адміністративного,
цивільного,  господарського  чи
кримінального

судочинства,  - до набрання законної сили судовим рішенням
в іншій справі;

4) звернення
обох  сторін  з клопотанням про надання їм часу для
примирення - до закінчення строку,  про
який сторони заявили у клопотанні.

Вищевказане
клопотання задоволенню не підлягає, оскільки вирішення  спору у справі №П-18/3 не є обставиною, що
унеможливлює розгляд даної справи.

Представник прокуратури заперечення на позов
не подав, в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, вказаних у
відзиві на позов ДПІ в м.Івано-Франківську.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши
представників сторін, суд встановив, що за результатами позапланової
виїзної  документальної перевірки  з питань дотримання вимог законодавства про
оподаткування ПП ОСОБА_1 за період з 01.01.2005 року по 31.03.2007 року, про що
працівниками ДПІ в м.Івано-Франківську складено акт перевірки №114/17-3 від
02.10.2007 року.  На підставі акту ДПІ в
м.Івано-Франківську прийнято податкове
повідомлення-рішення
№/0 від 15.10.07,  яким
донараховано 741193 грн податкового зобов"язання з ПДВ та застосовано
штрафні санкції в розмірі 370596 грн 50 коп.

Не погодившись із прийнятим
податковим повідомленням- рішенням,
позивач звернувся до суду з вимогою про визнання його  нечинним.

Як вбачається з матеріалів
справи,  підприємцем  ОСОБА_1.
відповідно до поданих заяв про право застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності у 2005-2007 роках було обрано спрощену
систему оподаткування, про що були видані свідоцтва про сплату  єдиного податку.  Види діяльності: 2005 р- агентські послуги,
2006 р. -надання послуг, митне оформлення документів , 2007 р. - юридичні та агентські
послуги.

За
період, що перевірявся підприємець ОСОБА_1. згідно договорів комісії
здійснював посередницьку діяльність, а саме:

-комерційно-
маркетингову роботу, знаходив продавця продукції, виконував переддоговірну
роботу та укладав з покупцем зовнішньоекономічні договори купівлі -продажу
відповідно до вказівок комітента та на найвигідніших для нього умовах :

-проводив
імпортну очистку майна та здійснював всі необхідні митні формальності;

-проводив
попередній  розрахунок податків і зборів,
що стягуються при імпорті та надавав цю інформацію Комітенту;

-передавав
Комітенту майно, отримане від продавця та вживав всі необхідні заходи для його
збереження від втрати, нестачі або пошкодження;

-передавав
комітенту всі права та документи стосовно продавця, що випливали із укладених
угод. Тобто, надавав юридичні та агентські послуги та здійснював посередницьку
діяльність.

Відповідно до Указу Президента України
№727/98 від 03.07.1998 року  "Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" спрощена система оподаткування,  обліку та звітності   запроваджується    для
таких    суб'єктів    малого підприємництва:  фізичних осіб,  які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення  юридичної
особи  і  у
трудових  відносинах  з
якими, включаючи членів  їх  сімей,
протягом  року  перебуває
не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації  продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Статтею 1 Указу визначено, що виручкою від
реалізації продукції  (товарів,  робіт,
послуг) вважається   сума,  фактично
отримана  суб'єктом  підприємницької діяльності на розрахунковий
рахунок або (та) в касу за  здійснення
операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).      Отже, приписи норм Указу  стосуються
лише виручки від реалізації
(продажу)  продукції  (товарів,
робіт,  послуг),   що належить
суб'єкту  підприємницької
діяльності - фізичній особі за правом власності.  При цьому Законом  України
"Про  оподаткування прибутку
підприємств"   встановлено,  що
продаж  товарів  - будь-які операції,  що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу,  міни,  поставки
та  іншими цивільно-правовими  договорами,
які  передбачають  передачу
прав власності на такі товари за плату або компенсацію,  незалежно
від строків її  надання,  а
також  операції  з
безоплатного  надання
товарів.   Не вважаються продажем
операції з  надання  товарів
у  межах договорів комісії,  схову (відповідального зберігання),
доручення, інших цивільно-правових договорів,
які не  передбачають  передачу прав власності на такі товари.
(п.1.31  ст.1  Закону).
Таке  ж

положення міститься і в
Законі  України  "Про
податок  на  додану вартість" (п.1.4 ст.1 Закону).

Що ж стосується особливостей здійснення
комісійної  торгівлі, то основним
нормативно-правовим актом, який регламентує порядок та умови здійснення
операцій з продажу товарів за договорами комісії, є Цивільний  кодекс
України.  Відповідно до ст.1011
Цивільного кодексу України  за  договором
комісії   одна    сторона
(комісіонер) зобов'язується
за  дорученням другої сторони
(комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента. П.1 ст.1013 визначено, що комітент  повинен
виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у
договорі комісії.

Таким чином,
обсяг  виручки  фізичної
особи   -   суб'єкта підприємницької  діяльності,
який  є  платником
єдиного  податку згідно з Указом
та здійснює діяльність згідно з договором
комісії і  виступає  у
цьому  договорі  комісіонером,
складається  з сум комісійної
винагороди,  отримуваної таким  комісіонером
згідно  з договором  комісії.

Зазначений порядок  визначення
обсягу виручки від реалізації (продажу)
продукції  (товарів,  робіт,
послуг)   однаковий   для будь-якого   комісіонера
-
платника  єдиного  податку,
оскільки відповідно до принципів рівності і недопущення  будь-яких
проявів податкової дискримінації,
зазначених  у  ст.3 Закону України "Про систему
оподаткування",  до  суб'єктів
господарювання (юридичних і фізичних осіб, включаючи нерезидентів) при
визначенні обов'язків щодо сплати податків та зборів (обов'язкових  платежів) має бути забезпечений однаковий
підхід.

П.5 ст.1 Указу Президента України  "Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" роз"яснено
листом Держкомпідприємництва від 17.10.2006
№ 7520 "Про оподаткування сум комісійної винагороди, що є виручкою
від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)" , з якого вбачається,
що кошти, які поступили транзитом на розрахунковий рахунок суб"єкта
підприємницької діяльності -платника єдиного податку, не є власністю даного
суб"єкта, оскільки належать обов"язковому перерахуванню відповідній
третій особі ( в даному  випадку
Івано-Франківській митниці), а тому ці кошти не є виручкою від реалізації
продукції  (товарів, робіт, послуг).
Тобто, такі кошти не можуть бути предметом оподаткування  єдиним податком.

Саме ці операції  і
здійснювалися ПП ОСОБА_1., а відповідно і суми що поступали на
розрахунковий рахунок підприємця складалися із сум мита, ПДВ на імпорт, митних
зборів, коштів на придбання валюти для оплати за товар продавцю-нерезиденту та
комісійної винагороди.

Відповідно до п.2ст.71 КАС України в
адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач  не подав суду достатніх доказів того,  що підприємець ОСОБА_1. перевищив обсяги
виручки за 2005 рік понад 500000 грн,  а
тому  в 2006 році повинен був здійснювати
свою діяльність на загальній системі оподаткування.

Крім того,  як вбачається з акту перевірки, перевірка,
яка проводилася є позаплановою виїзною перевіркою. П.3 ч.9 ст.11-1 Закону
України  "Про державну податкову
службу в Україні" визначено, що позапланова виїзна  перевірка
може  здійснюватися  лише
на підставі  рішення  суду. В матеріалах справи відсутнє рішення
суду про надання дозволу на перевірку вищевказаного суб"єкта
господарювання, а тому суд вважає, що відповідачем порушено порядок проведення
перевірок, визначений Законом України
"Про державну податкову службу в Україні".

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції
України  кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Застосування
штрафних санкцій є похідною дією у зв'язку з донарахуванням податкових
зобов'язань, а тому зроблені судом висновки про неправомірне їх донарахування
дає підстави вважати також неправомірним донарахування штрафних санкцій.

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача правомірні і підлягають
задоволенню.

Судові витрати відповідно до ч.1
ст.94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України.

Керуючись
ст. 124 Конституції України, ст.ст.1011, 1013 Цивільного кодексу України,
Законом України «Про податок на додану вартість», Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
Указом Президента України
"Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва", ст.ст. 9, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задоволити.

Визнати
нечинним податкове повідомлення - рішення
ДПІ в  м.Івано-Франківську  №/0 від 15.10.07 .

Стягнути
з Державного бюджету України на користь ПП ОСОБА_1, АДРЕСА_1 - 3   грн.40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі відповідно
до ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом  двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

постанова підписана 13.06.08.

Виготовлено в АС
"Діловодство суду"

________________