ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
У Х В А Л А

19.09.08                                                                                 Справа № 18/170.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом малого приватного підприємства «Іонел», м. Луганськ

до відкритого акціонерного товариства «Луганський ремонтно-механічний завод», м. Луганськ

про стягнення 40345,84 грн.

орган виконання судових рішень –Кам’янобрідський відділ державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції, м. Луганськ

за участю представників:

від позивача:           Климов І.В. –директор, паспорт, довідка облстату;

від відповідача:           Кучеров І.А. за дов. від 04.12.2006;

Гончарова Н.В. за дов. від 15.09.2008;

від ВДВС:                    не прибув.

В С Т А Н О В И В:

Відповідач (боржник) на підставі ст. 117 ГПК України звернувся до суду з заявою про визнання наказу господарського суду Луганської області від 07.06.2006 № 2/173 таким, що не підлягає виконанню та про повернення вказаного наказу з примусового виконання.

Заявою від 19.09.2008 відповідач змінив дату та номер наказу щодо якого заявлено вимоги зазначивши, що його заява стосується наказу від 21.06.2005 № 18/170 (із тексу заяви також витікає, що вона стосується саме наказу від 21.06.2005 № 18/170).

Наказом господарського суду Луганської області від 21.06.2005 № 18/170 з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти в сумі 40867,30 грн. (збитки та судові витрати).

Відповідач обґрунтовує свої вимоги тим, що:

-          21.06.2005 судом видано наказ;

-          18.07.2005 ВДВС відкрив виконавче провадження по виконанню вказаного наказу суду;

-          26.09.2005 господарським судом порушено справу про банкрутство відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів;

-          09.11.2005 в газеті «Голос України»№ 212 (3712) було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство відповідача та з цієї дати розпочався перебіг тридцятиденного строку для подання конкурсними кредиторами заяв про майнові вимоги до боржника (відповідача);

-          11.11.2005 вказаний тридцятиденний строк сплинув, однак позивач, як конкурсний кредитор, відповідну заяву про майнові вимоги у справу про банкрутство не подав.

Відповідач зазначив, що на підставі ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, тобто вимоги позивача що витікають з судового рішення та наказу вважаються погашеними, про що господарський суд зазначив в ухвалі.

Тому, наказ слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Позивач (стягувач) проти вказаної заяви боржника заперечує посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

ВДВС відзиву на заяву боржника не подав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню за таких підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає (ч. 2 ст. 14 вказаного Закону).

Позивач як конкурсний кредитор за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство не подав до господарського суду письмової заяви з вимогами до боржника (відповідача).

Процедура банкрутства охоплює всіх кредиторів боржника незалежно від того, заявили вони свої вимоги до суду чи ні. Вчинки кредиторів поза межами встановленого правового порядку мають тягнути для них негативні наслідки, передбачені законодавством.

В даному випадку стягнення заборгованості з боржника на користь кредитора, який утримався від заяви грошових вимог, ставить такого кредитора у вигідне становище, порівняно з іншими кредиторами, які виконали вимоги Закону, і порушує їх майнові права, оскільки ставить під загрозу виконання заходів щодо відновлення платоспроможності боржника.

Таким чином, майнові вимоги позивача (стягувача) до відповідача (боржника) вважаються погашеними про що і було зазначено в ухвалі господарського суду Луганської області від 20.03.2006 по справі № 20/164б (про банкрутство відповідача).

Згідно ч. 2 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

У разі якщо наказ було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (ч. 4 ст. 117 ГПК України).

Враховуючи, що майнові вимоги позивача (стягувача) до відповідача (боржника) погашені з 20.03.2006 (дати винесення господарським судом відповідної вищевказаної ухвали), суд вважає це іншими причинами (про які йдеться в ч. 4 ст. 117 ГПК України) для визнання наказу від 21.06.2005 № 18/170 таким, що повністю не підлягає виконанню.

За таких обставин, вимоги про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Вимоги про повернення вказаного наказу з примусового виконання не підлягають задоволенню так як згідно ч. 3 ст. 117 ГПК України господарський суд має право своєю ухвалою витребувати наказ лише до розгляду відповідної заяви.

Тобто витребування наказу це не є самостійною вимогою, а лише засобом забезпечення вимоги про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Проте відповідач заявив вимогу про повернення наказу, як одну з основних вимог. Крім того, заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, судом задоволена.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 117 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1.          Заяву про визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню та про повернення вказаного наказу з примусового виконання, задовольнити частково.

2.          Визнати наказ господарського суду Луганської області від 21.06.2005 № 18/170 таким, що не підлягає виконанню.

3.          В решті заяви відмовити.

Суддя                                                                                  В.В. Корнієнко