ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 33/87-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйов О.В. - головуючий

Полянський А.Г.

Коробенко Г. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Акціонерного товариства закритого типу “Харківський коксовий завод”

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2007року

по справі

за позовом

№ 33/87- 07 Господарського суду Харківської області

Акціонерного товариства закритого типу “Харківський коксовий завод”

До

Товариства з обмеженою відповідальністю “Високі енергетичні технології”

Про

стягнення 59749,03грн.

За участю представників сторін:

від позивача:

Гайдай О. П. –дов. від 04.04.08р.

від відповідача:

Крячко О. В. –дов. від 28.12.07р.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.03.2008 року по справі № 33/87-07 касаційна скарга АТЗТ "Харківський коксовий завод" була призначена до розгляду на 22.04.2008р. колегією у складі суддів: Муравйов О. В. (головуючий), Фролова Г. М., Коробенко Г. П.

У зв'язку з відпусткою судді Фролової Г. М. справа розглядається колегією суддів у складі: Муравйов О. В. (головуючий), Полянський А. Г., Коробенко Г. П. відповідно до розпорядження Заступника Голови Вищого господарського суду України.

За згодою представників сторін в судовому засіданні 22.04.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови Вищого господарського суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариства закритого типу “Харківський коксовий завод” звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Високі енергетичні технології” про стягнення 59749,03 грн. заборгованості за договором №11/01-03 від 20.03.2003 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Високі енергетичні технології»про постачання електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.07.2007 року по справі № 33/87-07 (суддя Савченко А. А.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 року (головуючий суддя Олійник В. Ф., судді Кравець Т. В., Гончар Т. В.), в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, Акціонерне товариства закритого типу “Харківський коксовий завод” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати і прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Заявник касаційної скарги наголошує на тому, відповідач не виконав свої зобов'язання належним чином у належний строк, тому позивач на основі закону вимагає повернення сплачених коштів за електроенергію у грудні 2005 року, якої він не отримав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 20.02.2003р. між сторонами укладено договір № 11/01-03, предметом якого є забезпечення споживача (позивача по справі) електричною енергією ТОВ "Високі енергетичні технології" у встановлених договором обсягах через мережі АК „Харківобленерго".

У відповідності до п. 3.4 договору в разі, якщо оплата, здійснена покупцем за спожиту електроенергію більше, ніж її дійсна вартість, надмірно сплачена сума зараховується як оплата за електроенергію, яка буде поставлена в наступних періодах.

Звертаючись з позовом, позивач обґрунтував вимогу про стягнення суми тим, що станом на 02.12.2005р. у відповідача виникла заборгованість з передплати перед позивачем за договором на суму 94749,03 грн., про що свідчить акт звірки взаємної заборгованості.

Судами встановлено, що платіжні доручення не свідчать про перерахування відповідачеві за спірним договором грошових коштів в якості передплати, оскільки у призначенні платежу зазначено про проведення позивачем оплат за певні періоди за електроенергію, а не про здійснення попередньої оплати за певний період. За таких обставин, позивачем не доведено, що грошові кошти, перераховані за цими платіжними дорученнями, є передплатою. Крім того, в деяких платіжних дорученнях в якості призначення платежу зазначено інші номери договорів, а саме договір № 11/08-03 від 20.02.2003р., 16/75-03 від 14.08.2003р. та рахунки-фактури, на підставі яких проведено оплату без зазначення номеру договору.

Також судами обґрунтовано відхилені платіжні доручення № 18 від 13.01.2006р., №1 від 15.02.2006р., № 177 від 14.04.2006р., оскільки в якості призначення платежу зазначено інший номер договору. Позивачем будь-яких доказів зміни призначення платежу у вищезазначених платіжних документах у встановленому порядку до суду не надано.

Надаючи оцінку договору та додаткових угод до нього, судами встановлено, що у відповідності до його умов обов'язком позивача було прийняття електричної енергії та її оплата у визначеному порядку, а обов’язком відповідача - її постачання. Умови договору не містять будь-яких грошових зобов'язань з боку відповідача, зобов'язання відповідача з повернення передплати або надмірно сплачених коштів умовами договору також не передбачені.

Статтею 54 ГПК України передбачено, що в позовній заяві позивач повинен зазначити обставини, на які він посилається, докази в обгрунтування вимог, а також посилання на законодавство.

З позовної заяви вбачається, що позивач обгрунтовував позовні вимоги посиланням на ст.ст. 257, 526, 629, 714 ЦК України. Посилань на інші норми законодавства, які б були підставою для виникнення у відповідача обов'язку повернути надмірну переплату, позивачем не наведено.

За таких обставина, судами зроблений обґрунтований висновок, що умовами договору не передбачено обов'язку відповідача, порядку та терміну повернення вищезазначених сум.

Судами встановлено, що претензія позивача № 59 від 16.01.2006р. за змістом не є вимогою про повернення попередньої оплати або надмірно сплачених коштів за спірним договором. Крім того, позивачем також не надано належних доказів її направлення відповідачеві.

Твердження позивача, що наявність боргу підтверджується актом звірки б/н б/д також вірно відхилено судами, оскільки акт звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін повинна в силу положень ч. 2 ст. 34 ГПК України бути підтверджена допустимими доказами, якими відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинні документи.

Акт звірки підписаний з боку позивача та відповідача особами, прізвища яких в акті не зазначено, доказів які підтверджують повноваження цих осіб також не надано.

Відповідно до статті 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач має право вимагати від відповідача належного виконання зобов’язання за договором, а саме постачання йому електричної енергії, а не сплати грошових коштів у формі заборгованості.

Твердження заявника викладені в касаційній скарзі, не приймаються Вищим господарським судом України, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України вважає, що підстав для скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2007року в даному випадку немає, а тому касаційна скарга Акціонерного товариства закритого типу "Харківський коксовий завод" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу з Акціонерного товариства закритого типу “Харківський коксовий завод” залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 року по справі № 33/87-07 Господарського суду Харківської області залишити без змін.

Головуючий суддя

О. В. Муравйов

Судді

А. Г. Полянський

Г. П. Коробенко