ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/170

20.05.08

За позовом

Дочірньої компанії «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі філії газопромислового управління «Харківгазвидобування»

до

Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про

стягнення 106690,28 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В засіданнях брали участь представники сторін:

Від позивача Несторенко О.Г.- представник за довіреністю № 2-30д від 26.12.2007 року;

Від відповідача          Надирова Рашид Міхаіл Кизи –представник за довіреністю № 241/10 від 29.12.2007 року;

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі філії газопромислового управління «Харківгазвидобування»до Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»про стягнення 106690,28 грн. (97266,06 грн. –основний борг, 4314,03 грн. –інфляційні витрати, 4453,38 грн. –пеня, 656,81 грн. –3 % річних) заборгованості згідно договору № 06/07-96/ХВ-2007/Т-10 від 12.01.2007 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2008 р. порушено провадження у справі № 37/170, розгляд справи було призначено на 12.05.2008 року о 14-15.

Представники сторін в судове засідання 12.05.2008 року не з’явились, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 18.04.2008 року № 37/170 не виконали, проте через канцелярію Господарського суду міста Києва подали клопотання про відкладення розгляду справи. Судом подані клопотання були задоволені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2008 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв’язку з неявкою в судове засідання представників сторін.

В судовому засіданні 20.05.2008 р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.05.2008 року подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач обмежений у своїх діях і не може розпоряджатись коштами, які находять від споживачів природного газу, оскільки кошти установами банку розподіляються згідно з алгоритмом розподілу коштів і перераховуються на консолідований розподільний рахунок. А тому Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», в силу імперативних норм законодавства, може виконувати свій обов’язок по оплаті наданих послуг лише після надходження коштів від підприємств теплоенергетики та котелень промислових підприємств та населення.

Представник відповідача також заявив клопотання про зменшення пені до 1 % від суми, яка підлягає до стягнення, а також клопотання про відстрочку виконання рішення терміном на один рік.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні за згодою представників позивача та відповідача було оголошено тільки вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2007 року між Дочірньою компанією «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(виконавець) та Дочірньою компанією «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(замовник) був укладений договір № 06/07-96ХГВ4-2007/Т-10 про надання послуг по транспортуванню природного газу в 2007 році (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору сторони погодили, що виконавець зобов’язується здійснити транспортування природного газу замовника по транспортній системі до газорозподільчих станцій (надалі –ГРС), для потреб підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень промислових підприємств, зокрема блочних (модульних) котелень, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а також інших суб’єктів (надалі споживачів).

Відносини в галузі трубопровідного транспорту регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про трубопровідний транспорт»та іншими актами законодавства України.

У відповідності до статті 12 Закону України «Про трубопровідний транспорт»господарська діяльність підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту визначається цим Законом та іншими актами законодавства України. Підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів.

Згідно ст.ст. 908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що умови договору № 06/07-96ХГВ4-2007/Т-10 від 12.01.2007 року свідчать, що за своєю правовою природою договір є договором перевезення.

Згідно п. п. 2.1, 4.1 договору сторони встановили, що виконавець здійснює у 2007 році транспортування газу замовника в обсязі до 10000,000 тис м3, а також погодили тариф на транспортування 1000 м3 по газотранспортній системі виконавця до мереж ВАТ «Дніпропетровськгаз», ВАТ «Харківгаз».

Пунктом 5.1 договору передбачено, що вартість наданих виконавцем замовнику послуг по транспортуванню газу у звітному місяці визначається на підставі акту виконання послуг з транспортування, зазначеному в пункті 3.5 даного договору.

Виконавець зобов’язання по договору виконав належним чином та надав замовнику послуги з транспортування природного газу у липні –грудні 2007 року на суму 97266,06 грн.

Факт надання позивачем відповідачу послуг з транспортування природного газу підтверджується актами виконаних послуг із транспортування природного газу за липень-грудень 2007 року, які підписані уповноваженими представниками сторін (належним чином завірені копії актів долучені до матеріалів справи).

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, за надані послуги транспортування природного газу не розрахувався, в зв’язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних витрат, обґрунтований розрахунок яких знаходиться в матеріалах справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Дочірньою компанією «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі філії газопромислового управління «Харківгазвидобування»доказів вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі, покладені на нього договором.

Відповідач як на підставу своїх заперечень посилається на те, що Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»обмежена у своїх діях і не може розпоряджатися коштами, які надходять від споживачів природного газу, оскільки вони установами банку розподіляються згідно з алгоритмом розподілу коштів і перераховуються на консолідований розподільний рахунок, а тому відповідач не несе відповідальності за порушення зобов’язання, яке сталось не з його вини.

Судом не приймаються до уваги подані заперечення, оскільки алгоритм, затверджений постановою НКРЕ від 12.07.2000 року № 759 «Про затвердження алгоритму коштів, що надходять на розподільчі рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», постанова Кабінету міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998 року № 1785 «Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ», Порядок розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовими та газотранспортними підприємствами Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»та Дочірній компанії «Торговий дім «Газ України» НАК «Нафтогаз України», затверджений наказом Національної акціонерної компанії Нафтогаз України № 80 від 19.11.1998 року, визначають лише послідовність дій підприємств та банків при надходженні коштів за поставлений природний газ на розподільчі рахунки підприємств. Вищезазначені нормативні акти не встановлюють взаємовідносини відповідача з контрагентами щодо оплати наданих ними послуг, не регулюють питання підстав та строків оплати підприємствами НАК «Нафтогаз України»послуг, наданих контрагентами за договорами, а також не впливають на домовленість сторін договору щодо строків оплати вартості наданих послуг з транспортування природного газу та не припиняють зобов’язань боржника щодо сплати боргу.

Як визначено статтею 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що оплата послуг виконавця здійснюється замовником грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок виконавця вартості послуг, що були надані виконавцем у звітному місяці транспортування до 30 числа наступного за цим місяця.

Відповідачем не надано суду доказів належної оплати за надані послуги.

Отже, судом встановлено, що сторони погодили строк виконання зобов’язання щодо оплати вартості послуг по транспортуванню газу, проте відповідач, в порушення вимог чинного законодавства та умов договору за надані послуги повністю не розрахувався, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу розмірі 97266,06 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Позивач також просить стягнути з відповідача 4314,03 грн. –інфляційні витрати та 656,81 грн. –3% річних за період прострочення платежу (розрахунок у матеріалах справи).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 656,81 грн. - три проценти річних від простроченої суми та 4314,03 грн. –інфляційних витрат, розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком позивача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 4453,38 грн., яка нарахована позивачем за прострочення виконання грошового зобов’язання відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 6.2 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату послуг по транспортуванню газу у строки, зазначені в п. 5.2 даного договору, замовник сплачує на користь виконавця, крім суми заборгованості, пеню за кожний день прострочення платежу із суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань в розмірі 4453,38 грн. є обґрунтованими

У той же час, враховуючи тяжке фінансове становище відповідача та заявлене клопотання відповідача, суд вважає за необхідне використати право, надане суду пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарсько процесуального кодексу України, та зменшити розмір пені до 2000,00 грн. У стягненні 2453,38 грн. пені судом відмовлено.

Суд зазначає, що клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає, оскільки при прийнятті рішенні судом враховані інтереси позивача, який також знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, судом враховуються майнові інтереси позивача, а також те, що відповідач тривалий час не виконує свій обов’язок щодо оплати вартості наданих послуг. Крім того, суд відзначає, що відповідач не довів суду винятковість даного випадку в силу якого у суду є підстави відстрочувати виконання рішення по даній справі. Обставини, які повідомлені відповідачем, не можуть вважатися такими, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим у встановлений строк та спосіб. А отже суд не вбачає підстав в силу яких, суду необхідно використати надане йому право та відстрочити виконання рішення.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до вимог статті 49 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 35, 43, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1, ) на користь Дочірньої компанії «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі філії газопромислового управління «Харківгазвидобування»(61166, м. Харків, пров. Інженерний, 1-а, ) 97266 (дев’яносто двісті шістдесят шість) грн. 06 коп. –основного боргу, 4314 (чотири тисячі триста чотирнадцять) грн. 03 коп. - витрат від зміни індексу інфляції, 4453 (чотири тисячі чотириста п’ятдесят три) грн. 38 коп. - 3% річних від простроченої суми, 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. –пені, 1066 (одна тисяча шістдесят шість) грн. 90 коп. - витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 11.06.2008 року