ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.08 Справа № 20/373/08

Суддя Гандюкова Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Закритого акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний банк” в особі філії ЗАТ “Перший Український Міжнародний банк” в м.Запоріжжі, м.Запоріжжя

до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, м. Запоріжжя

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.          Приватний підприємець Морозов Олексій Олегович, м.Запоріжжя

2.          Товариство з обмеженою відповідальністю “Запорожець”, Запорізька область, смт.Новомиколаївка

Про звільнення заставленого майна з-під арешту

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача – Шкуропат А.А. (довіреність № 4416 від 26.09.2008р.);

Від відповідача - не з’явився, Латишев Ю.М. у засіданні 21.07.2008р.

(довіреність №420 від 15.01.2008р.);

Від третьої особи 1– Морозов О.О. (приватний підприємець);

Від третьої особи 2 –Лісняк Я.В. (довіреність б/н від 23.06.2008р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про звільнення з-під арешту заставленого майна –транспортного засобу: тип: легковий універсал, марка:MITSUBISHI, модель:OUTLANDER, рік випуску:2007, колір: сірий, номер кузову:JMBXRCU5W7U003340, об’єм двигуна: 2378, реєстраційний номер:АР4426АХ, свідоцтво про реєстрацію ТЗ: АРС 026109, видане РЕВ МРВ ДАІ №3 при УМВС України в Запорізькій області 20.06.2007р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.07.2008р. порушено провадження у справі №20/373/08, судове засідання призначено на 21.07.2008р. На підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні 21.07.2008р. оголошено перерву до 31.07.2008р.

31.07.2008р. справу розглянуто, за згодою позивача, третіх осіб оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові, зазначає, що 21.06.2007р. між громадянином Морозовим О.О.(позичальник, третя особа) та ЗАТ “Перший Український Міжнародний банк” в особі філії ЗАТ “ПУМБ” в м.Запоріжжя (позивач, за кредитним договором-банк) був укладений кредитний договір №5480556 та додаток №1 до цього договору, який передбачає графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Згідно з умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 29022,00 доларів США для купівлі транспортного засобу строком по 21.06.2014 року. Також 21.06.2007р. для забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором між ними був укладений договір застави транспортного засобу №5480690 з додатком №1, згідно з яким заставодавець передав, а заставодержатель прийняв у заставу транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель:OUTLANDER, рік випуску:2007, колір: сірий, номер кузову: JMBXRCU5W7U003340, об’єм двигуна: 2378, реєстраційний номер:АР4426АХ. Договір застави посвідчено 21.06.2007р. приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за №1453, про що свідчить витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 22.06.2007р. №13150088. Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.04.2007р. у справі №20/89/07 стягнуто з приватного підприємця Морозова О.О. на користь ТОВ “Запорожець” заборгованість за договором поставки. 24.04.2008р. державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції складено акт опису й арешту майна серії АА №249278, згідно з яким транспортний засіб, який знаходиться у заставі позивача з метою примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області №10/109/07 та №20/89/07 про стягнення заборгованості у сумі 73703,27грн. на користь ТОВ “Запорожець” описано та арештовано. З посиланням на ст.52 Закону України “Про виконавче провадження” позивач зазначає, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача –заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разу виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, а також коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідачем стягнення на заставлене майно здійснено не для задоволення вимог стягувача –заставодержателя (позивача), а ТОВ “Запорожець”, крім того право застави у позивача виникло 21.06.2007р., тобто до набрання законної сили рішенням суду 09.10.2007р., а вартість предмета застави не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. 17.06.2008р. на адресу позивача надійшов лист відповідача від 10.06.2008р. №10608, в якому повідомлено що згідно висновку експертної оцінки транспортний засіб оцінено на суму 131072грн., тобто 27014 доларів США, а заборгованість Морозова О.О. перед позивачем складає 34294,08 доларів США. У строк, зазначений у ч.4 ст.52 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідач не вжив заходів щодо повідомлення позивача про накладення арешту на заставлене майно, а лише 12.06.2008р. повідомив про вчинення опису та арешту майна та про право звернутися з позовом до суду. На скаргу позивача начальнику Ленінського ВДВС ЗМУЮ отримано відповідь, в якій відсутні законні обгрунтування та оцінка правомірності дій державного виконавця.

Позивачем було заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо продажу транспортного засобу до моменту розгляду позовної заяви. Ухвалою суду від 01.07.2008р. клопотання відхилено як необґрунтоване.

Відповідач позов не визнав на таких підставах. У провадженні відділу знаходиться зведене виконавче провадження №9-889/08 з примусового виконання наказу №20/89-07 від 03.04.2007р. та наказу №10/109/07 від 10.04.2007р. про стягнення заборгованості всього у розмірі 73 703,27грн. з ПП Морозова О.О. на користь ТОВ “Запорожець”. У ході проведення виконавчих дій було встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб, вказаний у позовній заяві, який 24.04.2008р. було виявлено та відповідно до ст.ст.50,55 Закону України “Про виконавче провадження” у присутності боржника автомобіль було описано й арештовано актом опису й арешту майна серії АА №853421 від 24.04.2008р. Під час проведення опису й арешту майна боржника державному виконавцю стало відомо, що автомобіль виступає предметом застави за кредитним договором №5480556 від 21.06.2007р. перед ЗАТ “Перший Український Міжнародний банк”. На підставі викладеного та керуючись ст.52 Закону України “Про виконавче провадження” позивача було повідомлено про арешт майна боржника та роз’яснено право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Повідомлення про арешт за вихідним № від 24.04.2008р. було надіслано ЗАТ “ПУМБ” поштою та 07.05.2008р. вручено представнику під особистий підпис. 11.06.2008р. до відділу надійшла скарга ЗАТ “ПУМБ”. На теперішній час скарга від боржника щодо незаконності накладення арешту до відділу не надходила (ст.59 Закону України “Про виконавче провадження”). При перевірці матеріалів виконавчого провадження порушень вимог діючого законодавства при накладенні арешту на майно не виявлено. В інших передбачених законом випадках арешт з майна боржника може бути знято лише за рішенням суду. Відповідно до довідки ЗАТ “ПУМБ” №246/119 від 25.04.2008р. про заборгованість, наданої до відділу боржником, та висновку суб’єкта оціночної діяльності про вартість майна –вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Заборгованість заставодержателю складає 25720,76 доларів США, а вартість предмета застави 27014 доларів США. Інше майно у боржника відсутнє, цінностей та коштів на розрахункових рахунках в установах банків не виявлено. Зазначені факти спростовують підстави звільнення майна з-під арешту, але прямо вказують на неухильне виконання рішення суду у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами. Просить у позові до Ленінського відділу ДВС ЗМУЮ про звільнення заставленого майна з-під арешту відмовити.

Третя особа –приватний підприємець Морозов О.О. вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Пояснив, що у зв’язку з описом та арештом майна 24.04.2008р. автомобіль у нього забрали та передали на зберігання іншій особі. У зв’язку з цим, він не має змоги користуватися автомобілем, тому припинив виконувати свої зобов’язання за кредитним договором перед Банком, на цей час має заборгованість.

Третя особа - ТОВ “Запорожець” надала пояснення, відповідно до яких звертає увагу, що ст.52 Закону України “Про виконавче провадження” надає можливість задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, за рахунок заставленого майна саме після виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, а не після набрання таким рішенням законної сили. Судові рішення у справах №20/89/07 та 10/109/07 були винесені до виникнення у позивача права застави (03.04.2007р. та 10.04.2007р.). Просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та третіх осіб, суд

ВСТАНОВИВ:

21.06.2007р. між громадянином Морозовим О.О. (позичальник, третя особа у справі) та ЗАТ “Перший Український Міжнародний банк” в особі філії ЗАТ “ПУМБ” в м.Запоріжжя (Банк, позивач) був укладений кредитний договір №5480556, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 29022,00 доларів США для придбання транспортного засобу марки MITSUBISHI, номер кузову: JMBXRCU 5W7U003340 (п.п.1.1, 1.2).

Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, передбачений у додатку №1 до кредитного договору, який є його невід’ємною частиною.

Згідно з умовами договору кредит надано строком по 21.06.2014 року (п.1.4), забезпеченням виконання зобов’язань позичальника є застава транспортного засобу та/або інше забезпечення (п.1.4).

Того ж дня, 21.06.2007р. для забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором між сторонами кредитного договору був укладений договір застави транспортного засобу №5480690 з додатком №1, згідно з яким заставодавець передав, а заставодержатель прийняв у заставу транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель:OUTLANDER, рік випуску: 2007, колір: сірий, номер кузову: JMBXRCU 5W7U003340, об’єм двигуна: 2378, реєстраційний номер:АР4426АХ.

Договір застави посвідчено 21.06.2007р. приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за №1453, про що свідчить витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 22.06.2007р. №13150088.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.04.2007р. у справі №20/89/07 з ПП Морозова О.О. на користь ТОВ “Запорожець” (третя особа у справі) стягнуто заборгованість за договором поставки, на виконання рішення видано відповідний наказ.

24.04.2008р. державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції складено акт опису й арешту майна згідно з яким вищезазначений транспортний засіб з метою примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області №10/109/07 та №20/89/07 про стягнення з ПП Морозова О.О. на користь ТОВ “Запорожець” заборгованості у сумі 73703,27грн. описано та арештовано.

Супровідним листом №10608 від 10.06.2008р. Ленінський ВДВС повідомив Морозова О.О., ТОВ “Запорожець” та Перший Український Міжнародний банк про вартість арештованого майна згідно з експертним висновком та роз’яснив право відповідно до ч.4 ст.57 Закону України “Про виконавче провадження” оскаржити оцінку майна.

11.06.2008р. позивач звернувся до начальника Ленінського ВДВС ЗМУЮ зі скаргою та просив на підставі ст.52 Закону України “Про виконавче провадження” визнати дії державного виконавця неправомірними та звільнити заставлене майно з-під арешту.

За наслідками розгляду скарги листом №10990 від 10.06.2008р. позивачу повідомлено, що виконавчі дії вчинено відповідно до ст.55 Закону України “Про виконавче провадження”, порушень вимог діючого законодавства при накладенні арешту на майно боржника, не виявлено, підстав, передбачених ст.59 Закону України “Про виконавче провадження” для звільнення майна з-під арешту немає.

26.06.2008р. позивач звернувся до господарського суду з позовом до Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ про звільнення заставленого майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст.52,85 Закону України “Про виконавче провадження”.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, доводи та заперечення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Підстави, умови, порядок звернення стягнення на майно, у тому числі заставлене, а також його реалізації, врегульовані нормами чинного законодавства, зокрема, Законом України “Про виконавче провадження”.

Відповідно до ст.50 Закону України “Про виконавче провадження” звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з ст.52 цього Закону стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний

виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, кошти йому виплачуються у разі належного підтвердження права на заставлене майно. Після повного задоволення вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом. Спори, які виникають у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Згідно з ст.59 Закон України “Про виконавче провадження”, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до роз’яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 (зі змінами) "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках –особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

За роз’ясненнями, викладеними в абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" (в редакції, чинній на момент арешту майна) вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред’явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ЦПК, ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до положень ч.2 ст.24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Таким чином, заміна господарським судом первісного відповідача належним відповідачем обумовлюється наявністю згоди на це позивача.

У судовому засіданні на запитання суду позивач наполягав, що відповідачем є Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, оскільки саме ця юридична особа порушує права позивача. Пояснив, що клієнт (Морозов О.О.) припинив виконувати зобов’язання після проведення опису і арешту транспортного засобу, позову до нього про стягнення заборгованості не пред’явлено. У зв’язку з відсутністю згоди позивача на відповідну заміну суд розглядає справу згідно з поданим позовом та відмовляє в його задоволенні, оскільки судом встановлено, що визначений у позові відповідач не є боржником, або особою в інтересах якої накладено арешт, та не є належним відповідачем у тих матеріально-правових відносинах, в яких виник спір.

Разом з цим, позивач не позбавлений права на подання позову до належного відповідача (відповідачів).

Крім того, відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ст.1 Закону України “Про заставу”, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору чи закону.

Статтею 19 Закону України “Про заставу” встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Із викладених вище норм чинного законодавства України слідує, що право заставодержателя одержати задоволення своїх вимог по зобов’язанню за рахунок предмета застави виникає лише у випадку порушення заставодавцем зобов’язання.

Арешт спірного майна проведено 24.04.2008р. Згідно з довідки ЗАТ “ПУМБ” №246/119 від 25.04.2008р. станом на 25.04.2008р. простроченої заборгованості по кредитному договору немає. Кредит погашається своєчасно. Поточна заборгованість по кредиту 25518 доларів США, 20 центів; по відсотках –202 долари США,56 центів.

На зазначених підставах суд вважає, що позовні вимоги у вибраний позивачем спосіб захисту права до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції задоволенню не підлягають. У зв’язку з цим суд не бере до уваги посилання позивача на інші норми права та письмові докази, які не спростовують висновки суду, наведені вище.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 26.08.2008р.