ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

02.06.2008

Справа №2-7/11398-2007

За позовом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства південного берегу Криму» (98612, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005)

До відповідача Державного підприємства Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України (01021, м. Київ, Печерський район, Кловський узвіз, 4, ідентифікаційний код 20077743)

Про стягнення 20482,73 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Вербицька Т. А., предст., дов. №3/ю від 23.07.2007 р.

Від відповідача - не з’явився.

Суть справи: Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Державного підприємства Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України про стягнення 20482,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем належним чином своїх обов’язків по повній та своєчасній оплаті наданих йому позивачем за договорами №117 від 01.10.2004 р. та №117 від 03.02.2006 р. послуг з водопостачання та водовідведення, через що заборгованість Державного підприємства Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України перед ВПВКГ Південного берега Криму за період з 01.08.2006 р. по 01.03.2007 р. складає 16535,30 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному поряду не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 799,15 грн., 3% річних у розмірі 187,84 грн., 860,92 грн. інфляційних втрат та заборгованість за перевитрату ліміту у розмірі 2099,52 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.08.2007 р. матеріали справи були передані за підсудністю до господарського суду АР Крим.

Ухвалою ГС АР Крим від 23.08.2007 р. справа була прийнята до провадження суддею Дворним І. І.

Ухвалою ГС АР Крим від 09.10.2007 р. позивач у справі був замінений на його правонаступника – Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства південного берегу Криму».

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що виставлена позивачем сума вартості послуг, наданих в серпні 2006 р. необґрунтовано завищена на 9875,52 грн., оскільки ВПВКГ Південного берега Криму в порушення умов п. 4.1 договору не складалися акти та не видавалися довідки про показники приладів обліку. За таких обставин, відповідач просить суд зменшити суму основного боргу на 9236,52 грн. та здійснити перерозрахунок суми пені, річних та інфляційних втрат.

Ухвалою ГС АР Крим від 10.12.2007 р. провадження у справі було зупинено до розгляду Господарським судом АР Крим справи №2-14/16922-2007 по суті.

Ухвалою ГС АР Крим від 06.05.2008 р. провадження у справі було поновлено.

Відповідач у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

01.10.2004 р. між Виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму (Водоканал) та Державним підприємством Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України (Абонент) був укладений договір №117 про надання послуг водопостачання та водовідведення, п. 1.1 якого передбачено, що Водоканал зобов’язується при наявності води у джерелах забезпечити Абонента питною водою до місця приєднання останнього до міського водопроводу та надати послуги прийняття стічних вод.

Відповідно до п. 2 Договору Абонент зобов’язується своєчасно оплачувати надані йому послуги водопостачання та водовідведення, належним чином експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади та пристрої до них, які знаходяться у нього на балансі, для виділення лімітів водоспоживання на наступний рік, надавати до 15 жовтня щорічно розрахунок необхідності води окремо на виробничі та комунальні потреби.

Згідно з п. 3 Договору розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі рахунків по затвердженим тарифам.

Розрахунковий період оплати послуг водопостачання та водовідведення становить один місяць (п. 3.3 Договору).

В п. 3.5 Договору сторони передбачили, що представник Абонента зобов’язаний отримувати рахунки за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення в абонентському відділі Водоканалу 20 числа кожного місяця. Рахунок підлягає оплаті протягом 5 банківських днів.

Відповідно до п. 15 Договору він вступає в силу після досягнення згоди по всім істотним умовам та підписання сторонами і діє до 31 грудня 2005 року, а в частині грошових зобов’язань – до їх повного виконання.

Аналогічний договір на 2006 рік був укладений між сторонами 03.02.2006 р. за №117.

Матеріали справи свідчать, що на виконання вимог вказаних Договорів позивачем надавалися послуги з водопостачання та водовідведення, на сплату яких виставлялися відповідні рахунки із зазначенням обсягу наданих послуг, тарифів та загальної суми, що підлягає сплаті.

Так, за період з 01.08.2006 р. по 01.03.2007 р. позивачем були виставлені наступні рахунки:

-          №117 від 20.08.2006 р. на суму 9875,52 грн.;

-          №117 від 20.09.2006 р. на суму 639,40 грн.;

-          №117 від 20.10.2006 р. на суму 729,70 грн.;

-          №117 від 20.11.2006 р. на суму 639,40 грн.;

-          №117 від 20.12.2006 р. на суму 639,40 грн.;

-          №117 від 20.01.2007 р. на суму 543,08 грн.;

-          №117 від 20.02.2007 р. на суму 2716,30 грн.

Отже, всього за вказаний період позивачем були надані послуги на суму 15782,80 грн., з яких відповідачем були оплачені 1005,66 грн. Отже, заборгованість відповідача за період з 01.08.2006 р. по 01.03.2007 р. за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення становить 14 777,14 грн., наявність якої стало приводом для звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості у розмірі 14 777,14 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України для доведення фактів такого роду.

Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що сума вартості послуг, наданих в серпні 2006 р., необґрунтовано завищена на 9875,52 грн. з наступних підстав.

Так, в п. 4 Договору №117 від 01.10.2004 р. сторони передбачили, що облік кількості використаної води здійснюється за показниками приладів обліку (лічильник води, стоків), який абонент повинен встановити своїми силами та за свої кошти, передати його за актом представнику Водоканалу для прийняття та опломбування засувки.

Згідно з п. 7 Договору зняття показників з приладів обліку здійснюється представником Водоканалу не ріже одного разу на місяць в присутності відповідальної особи представника абонента, який сприяє представнику Водоканалу, а також забезпечує його безпеку в проведенні робіт.

У той же час, в п. 8 Договору №117 від 01.10.2004 р. зазначено, що при неможливості зняття показників з приладів обліку службою Водоканалу з вини Абонента, у тому числі при невиконанні Абонентом вимог охорони праці в місці встановлення приладу обліку, представник Водоканалу складає акт в присутності представника Абонента, та витрата води визначається згідно п. 9.6 Правил (за пропускною здатністю труби вводу, за таблицею Шевельова) з моменту останнього зняття показників приладів обліку до дня усунення вказаних порушень (п. 10.2 Правил).

Аналогічні положення були закріплені сторонами в пунктах 4.1, 4.4, 4.5 Договору №117 від 03.02.2006 р.

З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2006. в ході перевірки стану внутрішньої водопровідної мережі, арматури та водомірного господарства позивача, Виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства ПБК, діючим в особі свого представника, складений акт № 117, в якому зазначено, що протягом тривалого часу, контролер не має доступу до водолічильнику , не має можливості перевірити роботу прибору обліку та зняти показники. Останні показники 00486 м3 передані абонентом по телефону 10.01.2006 р. Незважаючи на неодноразові попередження абонента контролером про необхідність доступу до водолічильнику, Абонент не виконує умови договору, у зв’язку з чим відповідно до п. 10.2 Правил користування системами комунального водопостачання нарахування будуть здійснюватися по п. 9.6, тобто за пропускною здатністю труби (а. с. 93).

Отже, саме на підставі цього акта позивачем була розрахована вартість послуг, наданих в серпні 2006 року.

В п. 10. 2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 1 липня 1994 р. N 65, передбачено, що при неможливості знімання показників водолічильників Водоканалом з вини абонента, в тому числі і через невиконання абонентом вимог охорони праці в місці установки водолічильника, представник Водоканалу складає акт, і витрата води визначається згідно з п. 9.6 цих Правил з дня виписування останнього рахунку до дня усунення вказаних порушень.

Згідно з п. 9.6 Правил при виявленні представником Водоканалу витоку води в мережах абонента внаслідок їх пошкодження або нераціонального водокористування, коли водолічильник на вводі відсутній або не працює з вини абонента, Водоканал виконує розрахунок витрат води у такому порядку: за пропускною здатністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2 м/сек. та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунок проводиться за фактичний час витоку води по день її ліквідації. Якщо час, протягом якого відбувався витік, встановити не вдається, то розрахунок здійснюється за останній поточний місяць.

Отже, п.10.2 Правил не містить застереження про складання акта Водоканалом про неможливість зняття показників водолічильника у присутності представника абонента, через що відповідні посилання відповідача визнаються судом непереконливими. Направлення ж вказаного акта на адресу відповідача підтверджується наявною в матеріалах справи копією журналу реєстрації вихідної кореспонденції (а. с. 106-107).

Також, суд звертає увагу на те, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.08.2006 р. по 01.03.2007 р. у розмірі 16535,30 грн., у той час як матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості у сумі 14 777,14 грн. В розрахунку за послуги водопостачання та водовідведення (а. с. 12) позивач стверджує, що відповідач також має заборгованість за договором внутрішньої угоди у сумі 1758,16 грн., проте документально вказаний розмір заборгованості жодним документом не підтверджується. Крім того, позивач взагалі не обґрунтував підстави стягнення цього боргу та не навів законодавство, на підставі якого вказана сума заборгованості має бути стягнута з відповідача, що є порушенням пункту 5 частини 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України, якою закріплено, що позовна заява повинна містити, у тому числі, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 8 Конституції України вона має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Крім того, принципи змагальності та рівності всіх учасників перед законом та судом закріплені також статтях 4-2 та 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги передбачений статтею 33 ГПК України обов’язок сторін доказувати свої вимоги та заперечення, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума боргу у розмірі 14 777,14 грн., позаяк саме цей розмір підтверджується матеріалами справи. У стягненні ж 1758,16 грн. слід відмовити у зв’язку з недоведеністю вимог в цій частині.

Відповідно до п. 9. 5 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України абонент не має права збільшувати витрату води понад встановлені норми та затверджені ліміти.

За використану воду понад встановлені та затверджені ліміти плата проводиться згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР від 14.04.79 за N 196 "Про норми відпуску електроенергії, газу і води на ведення громадянами особистого підсобного господарства":

- громадянами, що використали воду на приватне підсобне господарство, - у подвійному розмірі діючих тарифів на питну воду;

- підприємствами та організаціями - у п'ятикратному розмірі діючих тарифів на питну воду.

Крім того, в п. 3.8 Договору №117 від 01.10.2004 р. сторони обумовили, що Абонент не має права збільшувати споживання води поверх встановлених норм лімітів. Розмір ліміту Водоканал сповіщає абоненту додатковим повідомленням, яке є невід’ємною частиною цього договору. За використану воду поверх встановлених та затверджених лімітів оплата здійснюється в п’ятикратному розмірі діючих тарифів на питну воду. У випадку ненадання розрахунку потрібності води, коли ліміт не встановлений (незатвердженому ліміті) обсяги водоспоживання також обчислюються як такі, що перевищують ліміт та сплачуються в п’ятикратному розмірі вартості 1 куб м. питної води (п. 9.5 Правил).

Матеріали справи свідчать, що відповідне повідомлення було направлено позивачем на адресу відповідача (а. с. 20), в якому зазначено, що згідно рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради №79 від 27.01.2005 р. був встановлений ліміт водоспоживання з міського водопроводу на 2005 рік поквартально в обсягу: І квартал – 0,14, ІІ квартал – 0,16, ІІІ квартал – 0,16, ІУ квартал – 0,15 тис. куб. м.

Саме у зв’язку з перевитратою відповідачем встановленого ліміту Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму просить стягнути з Державного підприємства Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України заборгованість у сумі 2099,52 грн., з яких: за 3-й квартал 2005 року – 1419,12 грн., за 4-й квартал 2005 року – 680,40 грн. Вказана сума заборгованості за перевитрату ліміту вказувалася також позивачем у виставлених рахунках.

Відповідач, всупереч положенням статей 33, 34 ГПК України, не представив суду доказів оплати заборгованості у розмірі 2099,52 грн., через що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 3.5 Договору №117 від 01.10.2004 р. та п. 9.1.1 Договору №117 від 03.02.2006 р. за порушення строків оплати вартості спожитих послуг абонент повинен сплатити Водоканалу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Сума пені у зв’язку з простроченням оплати відповідачем спожитих послуг становить 799,15 грн. Необхідність оплати відповідачем пені у зазначеному розмірі підтверджується також виставленим рахунком №117 від 20.03.2007 р. (а. с. 83). Таким чином, вимоги Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства південного берегу Криму» в частині стягнення з відповідача пені у сумі 799,15 грн. також підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з Державного підприємства Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України 860,92 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 187,84 грн.

Так, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суми інфляційних втрат та 3% річних також розраховані позивачем правомірно, через що підлягають стягненню з відповідача.

Судові витрати у вигляді сплаченого державного мита та витрат на інформаційно-технічне обслуговування судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно з положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного підприємства Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України (01021, м. Київ, Печерський район, Кловський узвіз, 4, ідентифікаційний код 20077743) на користь Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства південного берегу Криму» (98612, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 14 777,14 грн., заборгованість за перевитрату ліміту у сумі 2099,52 грн., пеню у розмірі 799,15 грн., 860,92 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 187,84 грн., 187,25 грн. державного мита та 107,87 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.