ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________________________________
Тел. 698-166, факс 77-44-62
УХВАЛА

про відмову в прийнятті позовної заяви

"02" липня 2008 р.                                        №
02-03/

Позивач:
Суб'єкт підприємницької
діяльності -фізична особа ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Відповідач:
Чернігівське
обласне управління у справах захисту прав споживачів

14005,
м. Чернігів, просп. Миру, 49-а

про  скасування постанови

Суддя  А.С. Сидоренко

ВСТАНОВИВ:

Суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною особоюОСОБА_1 заявлено позов до
Чернігівського обласного управління у справах захисту прав споживачів про
скасування постанови про накладення стягнень від 24.10.2007р. № 0001573.

Згідно
ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
-підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

У
відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України,
господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав, крім, зокрема, спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду
України та адміністративних судів.

Відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) -переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як
вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач
звертається до господарського суду з позовними вимогами до Чернігівського
обласного управління у справах захисту прав споживачів про скасування постанови
про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України „Про захист прав
споживачів”.

За
змістом п. 13 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про захист прав споживачів” до
повноважень спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів та його територіальних органів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі віднесено право
накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в
порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно
п. 1 та п. 10 Положення про Державний комітет України з питань технічного
регулювання та споживчої політики, затвердженого Указом Президента України від
18.03.2003р. № 225/2003, Державний комітет України з питань технічного
регулювання та споживчої політики (Держспоживстандарт України) є центральним
органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, діяльність якого
спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Держспоживстандарт
України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері
захисту прав споживачів, стандартизації, метрології, підтвердження
відповідності.

Держспоживстандарт
України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в
установленому порядку свої територіальні органи

В
свою чергу, Чернігівське обласне управління у справах захисту прав споживачів є
територіальним органом Державного комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики, яке підпорядковується Державному комітету
України з питань технічного регулювання та споживчої політики
(Держспоживстандарту).

Територіальні
органи Держспоживстандарту забезпечують реалізацію державної політики у сфері захисту
прав споживачів на території відповідного регіону.

Територіальні
органи входять до системи органів Держспоживстандарту і в межах своїх
повноважень здійснюють державний захист прав споживачів (п. 1 Положення про
територіальні органи Державного комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики, затвердженого наказом Державного комітету
України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 12.09.2007р.
№ 217 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2007р. за №
1219/14486).

Відповідач,
накладаючи на Позивача стягнення, передбачене статтею 23 Закону України „Про
захист прав споживачів”, здійснював владні управлінські функції на основі
законодавства.

Таким
чином, відповідний спір за своїм суб'єктним та предметним складом являється
публічно -правовим.

В
позовній заяві Позивач посилається також на п. 9 Положення про порядок
накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав
споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
17.08.2002р. № 1177, в якому зазначено, що постанову про накладення штрафу за
порушення законодавства про захист прав споживачів може бути оскаржено
суб'єктом господарської діяльності до Держстандарту або до господарського суду.

Проте,
за правилами ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, правосуддя в
адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законом
України „Про захист прав споживачів” не встановлено порядку оскарження рішень
органів виконавчої влади, що здійснюють захист прав споживачів, саме до
господарського суду, а постанова Кабінету Міністрів України не являється законом.

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає, що дана позовна заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

Згідно
п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє
у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських
судах України.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 62, 86
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити
у прийнятті позовної заяви.

Ухвалу
надіслати сторонам. До ухвали про відмову у прийнятті позовної заяви, що
надсилається заявникові, додати позовні матеріали.

Суддя                                      (підпис)                              А.С.Сидоренко