ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"15" травня 2008 р. Справа № А6/597-07

10.30 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Маляренка А.В.

судді Карпечкін Т.П.

судді Наріжний С.Ю.

при секретарі                                                              Поднебєс О.В.

розглянувши адміністративну справу № А6/597-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Васт-Транс”, с. Петрушки

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі, м. Вишневе

про скасування податкового повідомлення рішення. №/0 від 25.10.2007р.

Представники:

позивача: Краснов І.В.( довіреність № б/н від 01.01.08);

Рибченко Н.М.(довіреність № б/н від 08.01.08) ;

відповідача: не з’явився

Обставини спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Васт-Транс” (далі - позивач) звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.10.2007р. №/0.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від 26.11.2007 року за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Позивач зазначає, що згідно положень статті 4 Закону України №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та розділу 4 Наказу Державної податкової служби України №327 «Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», - передумовою отримання платником податків будь-якого повідомлення-рішення, є отримання та підписання акту документальної перевірки

Підставою прийняття оспорюваного у справі податкового повідомлення-рішення став Акт №00567/23-2/30367782 від 11.10.2007 року, складений на підставі проведеної Державною податковою інспекцією Київської області виїзної планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю „Васт-Транс” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005р. по 30.06.2007р.

Так як акта перевірки №00567/23-2/30367782 від 11.10.2007, Позивач не отримував –він просить визнати протиправним та скасувати дане повідомлення-рішення.

За результатами перевірки позивачу було винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 25.10.2007р. на суму 1604050 грн., в т.ч. основний платіж –802025 грн., фінансова санкція 802025 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує про що подав до суду заперечення проти позову вих. №8/9/10-105 від 09.01.2008р., в якому зазначає, що позивач отримав вищевказаний акт, що підтверджує корінець повідомлення та подане заперечення до акту перевірки від 16.10.2007 №6587. Посадові особи позивача особисто брали участь на комісії по розгляду вказаних заперечень 22.10.2007. Також відповідач зазначає, що розбіжність в номері акта перевірки, складеного за результатами планової перевірки позивача, та номера акта перевірки, вказаного в повідомленні-рішенні, є помилково дописані перед номером дійсного акта перевірки два нулі. Відповідач надав суду копію акта планової виїзної перевірки позивача №567/23-2/30367782 від 11.10.2007 р.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив:

Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі з 31.08.2007р. по 04.10.2007р. було проведено виїзну планову документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю „Васт-Транс”з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005р. по 30.06.2007р.

За результатами проведеної перевірки був складений Акт № 00567/23-2/30367782 (далі – Акт перевірки), в якому зазначаються порушення порядку ведення податкового обігу, а саме:

п.п.6.2.4, п.п.6.2 ст.6, ст.7 п.4.1 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість”, в результаті чого

- занижено податок на додану вартість на загальну суму 106914 гривень, в тому числі грудень 2005р. –93 585 грн., січень 2006р. –13 329 грн. та

- завищено бюджетне відшкодування по податку на додану вартість на загальну суму 285 471 грн.. в тому числі: квітень 2005р. –9 923 грн., травень 2005 р. –6 575 грн., серпень 2005р. –16 227 грн.. вересень 2005р. –2 073 грн., листопад 2005р. –14 920 грн., січень 2006р. –55 331 грн., лютий 2006р. –30 602 грн., березень 2006р. –4 440 грн., травень 2006р. –64 160 грн., червень 2006 р. –60 333 грн.. липень 17 767 грн., вересень 2006р. –3 120 грн.

п.1.20, п.1.26 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 802 025 грн., в т.ч. 2005 рік за півріччя –122 212 грн., 9 місяців 241 019 грн., рік –298 664 грн., 2006 рік –1 квартал 100 560 грн., півріччя –123 991 грн., 9 місяців –236 555 грн., рік 236 555 грн., 2007 рік –1 квартал –195 790 грн., півріччя 266 806 грн.

На підставі Акту перевірки Відповідачем було прийняте податкове повідомлення рішення №/0 від 25.10.2007р. на суму 1604050 грн., в т.ч. основний платіж –802025 грн., фінансова санкція 802025 грн.

Позивач не погоджується з висновками викладеними в акті перевірки Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі, а прийняте на їх підставі податкове рішення вважає №/0 від 25.10.2007р протиправними.

Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд визнає викладені в акті перевірки висновки помилковими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, виходячи з наступного:

Відповідачем встановлено порушення позивачем п. 1.20, п. 1.26 та пп.. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого, на думку відповідача, позивачем занижено суму валового доходу по взаєморозрахунках з пов’язаною, для позивача, особою –Штерн Транспорт ГмбХ. Суть порушення, як зазначає відповідач, полягає в наступному - позивач занижував вартість перевезення для пов’язаної особи, в порівнянні з вартістю ідентичних перевезень для інших замовників, що призвело до заниження оподатковуваного доходу позивача. Таким чином, відповідач вважає, що позивач порушив пп.. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Для встановлення вищевказаного порушення, відповідач визначив звичайну ціну, шляхом (згідно тексту Акта перевірки та письмових пояснень відповідача) «детального аналізу та порівняння цін на підприємстві позивача на ідентичні (однорідні) міжнародні автоперевезення вантажу по замовленнях Штерн Транспорт ГмбХ та інших контрагентів позивача».

За наслідками встановленого порушення відповідач провів розрахунки, якими визначив позивачу податкове зобов’язання за платежем П-К на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів в розмірі 802 025,00 грн. та склав податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2007 року №/0, яким зобов’язав позивача сплатити нараховану суму та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 604 050,00 грн. (802 025,00 грн. –нараховане податкове зобов’язання та 802 025,00 грн. –штрафна (фінансова) санкція).

Як зазначає відповідач, при перевірці ним було встановлено, що позивач в ході своєї діяльності порушив пп.. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

З приводу того, що Штерн Транспорт ГмбХ є пов’язаною особою для позивача згідно п. 1.26 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», позивачем не заперечувалось.

Виходячи з тексту пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», щоб встановити порушення згідно цієї статті, необхідно порівняти дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг), із звичайними цінами на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Звичайні ціни регламентовані статтею 1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно якої: для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну.

Відповідач встановлював звичайні ціни на підприємстві позивача, з використанням, як на його думку, договорів з ідентичними послугами.

Проаналізувавши «Договор фрахтования»№010105 від 01 січня 2005 з додатком №1 від 01 січня 2005 року (далі –Договір фрахтування) та «Договор №15 перевозки грузив автомобильным транспортом» від 28.07.2005 року (далі –Договор перевезення), наданні позивачем, суд приходить до висновку, що дійсно, послуги що надавав позивач своїм замовникам, згідно вказаних договорів, не є ідентичними, оскільки в них різнім умови оплати за такі послуги, а саме: на відміну від Договору перевезення в Договорі фрахтування чітко визначено, що базова ставка використання наданого транспортного засобу за один день складає 50 Євро, тоді як в п. 2.7 Договору перевезення вказано, що вартість за кожне перевезення вантажу в кожному окремому випадку узгоджується сторонами в Заявці.

Тобто, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно порівнював, на його думку, ідентичні послуги, що надавалися позивачем, для встановлення звичайної ціни, оскільки такі послуги не є ідентичними.

Зазначення відповідача, що згідно пп. 1.20.8 п.1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»він надав головному бухгалтеру Починку А.В. та надіслав поштою на адресу позивача, письмові запити від 26.09.2006 та від 01.10.2007 року з проханням надати до перевірки письмове обґрунтування рівня договірних цін за послуги, надані пов’язаній особі –Штерн Транспорт ГмбХ, - суд не бере до уваги, оскільки відповідач не надав належних доказів отримання таких запитів позивачем, та, крім того, позивач надав суду лист, яким обґрунтовано рівень договірних цін, що сформувалися на підприємстві позивача, який був отриманий перевіряючими особами відповідача, при здійсненні перевірки позивача, 25.09.07.

Пунктом 13 Указу Президента України «Про деякі заходи перегулювання підприємницької діяльності»встановлено, що індикативні або звичайні ціни та товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку.

Як вбачається з Акта перевірки та письмових пояснень відповідача, ним були встановлені звичайні ціни лише на підприємстві позивача та без жодної статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів –тобто відповідач прямо порушив передбачену процедуру визначення звичайних цін.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Функції органів державної податково служби всіх рівнів визначені статтями 8-10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні». Права органів державної податкової служби всіх рівнів, тобто і відповідача, встановлені в статті 11 цього Закону. Але в жодній з цих статей не встановлено право або функцію органів державної податкової служби встановлювати рівень звичайних цін.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не мав і не має права встановлювати рівень звичайних цін на підприємстві позивача.

Згідно Акта перевірки та письмових пояснень відповідача, - відповідач самостійно встановив рівень звичайних цін, до того ж лише на підприємстві позивача, за допомогою яких визначив позивачу податкові зобов’язання з податку на прибуток та склав податкове повідомлення-рішення на визначену суму.

На підставі вищевикладеного, з причин відсутності встановлених звичайних цін на міжнародні автомобільні перевезення та надання послуг з фрахтування автомобільного транспорту уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку, суд приходить до висновку, що позивач не порушив пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Також слід зазначити, що згідно пп. 1.20.8. п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Відповідач жодним чином не довів суду, що рівень звичайних цін, що сформувалися на підприємстві позивача не відповідають рівню звичайних цін.

Зважаючи не викладене, суд приходить до висновку, що посадовими особами державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі було неправомірно нараховане податкове зобов’язання позивачу, за результатами виїзної планової перевірки позивача, за платежем П-К на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів в розмірі 802 025,00 грн., а отже і неправомірно складене податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2007 року №/0, яким зобов’язано позивача сплатити нараховану суму та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 604 050,00 грн. (802 025,00 грн. –нараховане податкове зобов’язання та 802 025,00 грн. –штрафна (фінансова) санкція).

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 167 КАС України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Враховуючи наведене, керуючись ст.124 Конституції, ст.ст. 71, 94, 158-163 КАС України,господарський суд -

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2007 року № /0 ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області про визначення суму податкового зобов’язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) ТОВ „Васт-Транс” за платежем П-К на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, в розмірі один мільйон шістсот чотири тисячі п’ятдесят грн.. 00 коп.

3.Судові витрати покласти на відповідача – Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного суду через господарський суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана без подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду, якщо скарга подається протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк після подання заяви, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги у встановлений строк постанова суду набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а постанови суду - без змін.

Головуючий суддя           Маляренко А.В.

Суддя Карпечкін Т.П.

Суддя Наріжний С.Ю.

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –19.05.2008 року.