СУД
Постанова

Іменем України

25
березня 2008 року

Справа
№ 20-12/409

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Ткаченка
М.І.,

суддів                                                                      Заплава
Л.М.,

Котлярової О.Л.,

за участю
представників сторін:

позивача:
ОСОБА_1., дов. №
2136 від 18.12.2007 р.  (Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_2);

відповідача:
Гатіятуллін Е.Д.,
дов. № 407 від 06.02.2008 р. (Фонд комунального майна Севастопольської міської
ради);

третьої
особи: Березовський
С.В., дов. № 6/10 від 10.01.2008 р. (Відділ державної служби охорони
культурної спадщини Управління культури і туризму Севастопольської міської
державної адміністрації );

третьої
особи: Гатіятуллін
Е.Д., дов. № 03-15/1049 від 13.03.2008 р.  (Севастопольська міська рада);

розглянувши
апеляційну скаргу
Фонду комунального майна Севастопольської міської ради на рішення
господарського суду міста Севастополя (суддя Харченко І.А.) від 24 січня 2008
року у справі № 20-12/409

за
позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2(АДРЕСА_1)

до Фонду комунального майна
Севастопольської міської ради (вул. Луначарського, 5,Севастополь,99011)

3-ті
особи:  1. Відділ державної служби охорони культурної
спадщини Управління культури і туризму Севастопольської міської державної
адміністрації  (вул. Радянська,
9,Севастополь,99011)

2. Севастопольська міська
рада  (вул. Леніна, 3,Севастополь,99011)

про
визнання права на приватизацію вбудованого нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського
суду міста Севастополя від 24 січня 2008 року по справі № 20-12/409 частково
задоволено позов суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2до Фонду
комунального майна Севастопольської міської ради про визнання права на
приватизацію вбудованого нежитлового приміщення.

Не погодившись з вказаним
судовим актом, Фонд комунального майна Севастопольської міської ради звернувся
до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове,
яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована
тим, що Фонд діє від імені та за дорученням Севастопольської міської ради, а
саме, власника нежитлового приміщення і може здійснити приватизацію тільки у
відповідності зі своїм рішенням. Однак рішення про приватизацію спірного
нежитлового  приміщення рада не приймала.
Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що належним чином подана
заява не породжує у заявника права на приватизацію, оскільки права може
виникнути тільки у випадку прийняття радою рішення про приватизацію спірного
нежитлового приміщення.

17 березня 2008 року на
адресу Севастопольського апеляційного господарського суду від суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2. надійшло заперечення на апеляційну скаргу,
в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням про заміну
складу колегії від 25 березня 2008 року, у зв'язку з зайнятістю в іншому
судовому процесі судді Заплави Л.М. та з метою дотримання графіку розгляду
справ, суддя Заплава Л.М. замінена на суддю Антонову І.В.

Розглянувши матеріали справи
в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова
колегія встановила наступне.

14 лютого 2002 року між
Управлінням з питань майна комунальної власності Севастопольської міської
державної адміністрації, правонаступником якого є  Фонд комунального майна Севастопольської
міської ради (далі - орендодавець) та суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2. (далі -орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна № 32-02
вбудованого приміщення, площею 68,2 кв.м., розташованого в будинкуАДРЕСА_2

Термін дії договору сторонами
встановлений до 6 лютого 2007 року.

Протоколом від 29 грудня 2006
року узгодження змін до договору оренди № 32-02 від 14 лютого 2002 пункт 1.1
договору викладений у наступної редакції: „з метою ефективного використання
комунального майна та досягнення найвищих результатів господарської діяльності
орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно - вбудовані
нежитлові приміщення підвалу ІІІ-1, ІІІ-2, ІІІ-3, ІІІ-4, ІІІ-5, загальною
площею 65,10 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2”. Термін дії договору
продовжено до 8 грудня 2009 року.

Пунктом 5.2 вказаного
Договору оренди встановлено, що за згодою орендодавця орендар робить
реконструкцію, розширення, технічне переобладнання орендованого майна.

Згідно дозволу на виконання
будівельних робіт №384/388 від 25 грудня 2002 року за згодою Орендодавця
позивач за свій рахунок провив реконструкцію орендованого приміщення, створивши
новий об'єкт, який було введено в експлуатацію як офісні приміщення. Вартість
робіт склала 19800 грн., що зафіксовано в Акті державної комісії про прийом в
експлуатацію закінченого реконструкцією об'єкту від 8 червня 2004 року,
затвердженого розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації №
862р  від 14 червня 2004.

12 серпня 2004 року позивач
звернувся до Фонду комунального майна з заявою про включення до переліку
об'єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу, вбудованого нежитлового
приміщення, площею 65,10 кв.м, розташованого в будинкуАДРЕСА_2

1 квітня 2005 року Фонд
комунального майна листом повідомив, що питання щодо включення цього приміщення
до переліку об'єктів, які підлягають приватизації буде розглянуто після
закінчення судових розглядів щодо будинку АДРЕСА_2

Як вбачається з матеріалів
справи, після закінчення судових спорів щодо будинку АДРЕСА_2, 19 березня 2007
року позивач повторно звернувся до Фонду комунального майна про розгляд питання
по заяві від 12 серпня 2004 року про включення до переліку об'єктів, які
підлягають приватизації шляхом викупу, вбудованого нежитлового приміщення,
площею 65,10 кв.м, розташованого в будинку АДРЕСА_2.

Листом від 17 квітня 2007
року Фонд комунального майна повідомив, що питання щодо включення цього
приміщення до переліку об'єктів, які підлягають приватизації буде розглянуто
Севастопольською міською радою при формуванні Програми оптимізації структури
комунального майна та підвищення ефективності його використання на період з
2007 року.

Вказані обставини явилися
підставою для звернення суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2.а до
господарського суду з позовом до Фонду комунального майна Севастопольської
міської ради про спонукання до вчинення певних дій.

Рішенням господарського суду
міста Севастополя від 24 січня 2008 року у справі № 20-12/409 позов задоволено
частково.

Судова колегія, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши
представників сторін вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду
першої інстанції і задоволення апеляційної
скарги.

Рішенням сесії
Севастопольської міської ради № 637 від 4 березня 2003 року затверджена
Програма оптимізації структури комунального майна та підвищення ефективності
його використання на 2003-2006 роки у місті Севастополі. Розділом 4 зазначеної
Програми встановлено, що приватизація майна, яке знаходиться у комунальної
власності територіальної громади міста Севастополя, здійснюється відповідно до
Законів України “Про приватизацію майна державних підприємств”, “Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” та діючої
Державної програми приватизації. Продаж об'єктів приватизації здійснюється по
викупу, на аукціоні, за конкурсом.

Пунктом 51 Державної програми
приватизації на 2000-2002 роки передбачено, що у  разі
прийняття  рішення про
приватизацію орендованого державного майна (будівлі,  споруди,
приміщення) орендар  одержує
право  на викуп цього майна,  якщо орендарем за згодою орендодавця
здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке  неможливо
відокремити  від відповідного
об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової
(відновної за вирахуванням  зносу)
вартості   майна (будівлі, споруди,
приміщення).

Пунктом 5 Державної програми
приватизації на 2000-2002 роки передбачено, що до групи А відносяться
цілісні  майнові  комплекси
державних,  орендних
підприємств  та  структурні
підрозділи  підприємств,  виділені
у самостійні   підприємства;   окреме
індивідуально визначене
майно  (в тому числі таке,  яке не увійшло до статутних фондів  ВАТ,
будівлі,  споруди  та
нежилі   приміщення,   майно підприємств,  ліквідованих
за  рішенням  господарського  суду, та майно   підприємств,   що
ліквідуються   за   рішенням органу, уповноваженого управляти
державним майном); майно підприємств, які не
були  продані  як
цілісні  майнові  комплекси.

Спірне майно - вбудовані
нежитлові приміщення, площею 68,2 кв.м. - в результаті проведеної реконструкції
було перебудоване в приміщення під офіс, загальною площею 65,10 кв.м., і на цей
час є офісом.

Згідно пункту 48 Державної
програми приватизації на 2000-2002 роки продаж об'єктів групи А здійснюється
відповідно до Закону України  „Про  приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” та цієї Програми.

Відповідно до статті 7 Закону
України  „Про  приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” Фонд державного
майна України, Верховна Рада АР Крим, місцеві Ради затверджують за  поданням
органів приватизації  переліки  об'єктів,
які  перебувають  відповідно
у державній  власності,  власності
АР  Крим  та комунальній  власності і підлягають продажу  на
аукціоні,  за  конкурсом; викупу. Включення об'єктів
малої  приватизації  до
переліків, зазначених у частині першій цієї статті,  здійснюється
відповідно до  Державної  та
місцевих  програм  приватизації чи з ініціативи відповідних
органів приватизації або покупців. Покупці подають відповідні заяви про
включення підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків об'єктів,
що підлягають приватизації, до відповідного органу приватизації. Разом із
заявою покупці повинні додати перелік документів.

Як вбачається з матеріалів
господарської справи, позивач належним чином звернувся з заявою від 12 серпня
2004 року про включення до переліку об'єктів, які підлягають приватизації
шляхом викупу, вбудованого нежитлового приміщення, площею 65,10 кв.м,
розташованого в будинку АДРЕСА_2, але Фонд комунального майна не виконав вимог
Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)”.

Отже, відповідного до норм
чинного законодавства у позивача - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2.
після подачі заяви про включення до переліку об'єктів, які підлягають
приватизації, виникло право на приватизацію спірного нежитлового приміщення,
площею 65,10 кв.м, розташованого в будинку АДРЕСА_2, шляхом його викупу,
продажу на аукціоні та за конкурсом.

Таким чином, виходячи із
вказаних норм діючого законодавства судова колегія погоджується з висновками
суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем
права на приватизацію підлягають задоволенню.

Відповідно до свідоцтва про
право власності від 17 листопада 2003 року № 1801-р, в якому зазначено, що
об'єкт нерухомості, котрий розташований за адресою АДРЕСА_2, зареєстрований на
праві комунальної власності за Севастопольською міською радою.

Частиною 1 статті 319
Цивільного кодексу передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті
321 Цивільного кодексу України право
власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений
цього   права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до частини 1
пункту 30 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено,
що виключно на пленарних  засіданнях  сільської,
селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо  відчуження
відповідно  до  закону комунального майна;  затвердження місцевих програм приватизації, а
також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації;
визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права
комунальної  власності;  вирішення питань про придбання в
установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів
комунальної власності майна, відчуженого у
процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого  в установленому порядку розірвано або визнано
недійсним, про надання у  концесію  об'єктів
права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та
перепрофілювання підприємств, установ та організацій  комунальної
власності відповідної територіальної громади.

Згідно із пунктом 6 статті 60
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” доцільність,  порядок та умови відчуження  об'єктів
права комунальної  власності
визначаються відповідною радою.

З аналізу зазначених норм
можливо зробити висновок про те, що суди не мають повноважень відносно
визначення способу приватизації, тому що місцеві Ради (власники) затверджують
за поданням органів приватизації переліки та способи приватизації об'єктів, які
перебувають відповідно у державній
власності,  власності АР Крим та
комунальній власності і підлягають: викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом,
про ще відповідною радою приймається рішення.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволені
позовних вимог в частині спонукання Фонду комунального майна здійснити
приватизацію шляхом викупу суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2.
вбудованого нежитлового приміщення в будинкуАДРЕСА_2та укласти договір
купівлі-продажу об'єкту приватизації.

В частині позовних вимог про
визнання дій Фонду комунального майна по розгляду заяви позивача незаконними
провадження по справі підлягає припиненню на підставі частині 1 пункту 1 статті
80 Господарського процесуального кодексу України на підставі наступного.

Статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі
справи,  у  спорах,
що  виникають  при
укладанні, зміні, розірванні  і
виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з
інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду;  спорів, що виникають при погодженні
стандартів  та  технічних умов;  спорів про
встановлення цін на продукцію (товари),
а також тарифів на послуги
(виконання  робіт),  якщо
ці  ціни  і
тарифи відповідно  до  законодавства не можуть бути встановлені за
угодою сторін;  спорів, що  виникають
із   публічно-правових   відносин
та віднесені   до   компетенції
Конституційного   Суду  України
та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до
законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших
органів; справи про банкрутство;
справи  за  заявами
органів  Антимонопольного  комітету України,  Рахункової
палати  з  питань,
віднесених законодавчими актами до їх компетенції;       справи,
що  виникають  з корпоративних відносин у спорах між
господарським  товариством  та
його  учасником  (засновником, акціонером),  у  тому  числі
учасником,  який вибув,  а також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств, що пов'язані  із створенням,  діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових
спорів.

Отже, спори про визнання дій
незаконними не підлягають вирішенню в господарських судах України.

З урахуванням викладеного
судова колегія дійшла висновку, що рішення у справі прийнято при правильному
застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги
Фонду комунального майна Севастопольської міської ради, викладені в апеляційній
скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення місцевого
господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 101, 103
(пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду
комунального майна Севастопольської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
міста Севастополя від 24 січня 2008 року у справі № 20-12/409 залишити без
змін.

Головуючий
суддя
М.І. Ткаченко

Судді
Л.М. Заплава

О.Л. Котлярова