ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008 р.

№ 26/294-07-6175

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Владимиренко С.В.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс Інтернешнл"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2008р.

у справі

№26/294-07-6175 господарського суду Одеської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервіс Інтернешнл"

До

Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"

Про

стягнення 223062,35 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Добренко Д.Б. дов. №5 від 17.09.2008р.

-          відповідача: Фурман М.П., дов. №020п/7-5 від 04.01.2008р.

-          прокуратури: Савицька О.В.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ ''Транссервіс Інтернешнл'' 20.07.2007 р. звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт", яке є правонаступником державного підприємства „Одеський судноремонтний завод "Україна", 223062.35грн., у т.ч. 187017.29 грн. залишку заборгованості за виконані ремонтні роботи судна ''Капитан Матвєєв'', 20391.97 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.11.2005 р. по 09.07.2007 р., на підставі ст. 625 ЦК України та 15653.09 грн. пені за недотримання строків оплати, нарахованих за період з 9.01.2007р. по 9.07.2007 р., згідно п. 3.6. договору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.08.2007 р. (суддя Никифорчук М.І.) позов задоволено, з ДП ''Одеський морський торговельний порт'' на користь ТОВ ''Транссервіс Інтернешнл'' стягнуто 187017.29 грн. основного боргу, 20391.97 грн. 3% річних, 15653.09грн. пені та 2348.62 грн. судових витрат. Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем, а тому є обґрунтованими і доведеними.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2008р. (головуючий Туренко В.Б., судді Бандура Л.І., Поліщук Л.В.) вказане рішення суду скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін, оскільки вона винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарський судом, 04 травня 2005 р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Транссервіс Інтернешнл" та Державним підприємством „Одеський судноремонтний завод "Україна", правонаступником якого є відповідач укладений договір № 11736/1, предметом якого, згідно п. 1.1 є передача Заводом та прийняття Підрядником, тобто позивачем, підрядних робіт т/х „Капітан Матвєєв", що знаходиться у ремонті на судноремонтному заводі "Україна".

Згідно п. 3.1 договору, договірна вартість робіт складає 412 080 грн., і оплачується у встановленому договором порядку.

26 травня 2005 р. між сторонами укладена додаткова угоди № 1 до вказаного договору, в якій визначено, що у зв'язку зі збільшенням обсягу робіт по ремонту т/х „Капітан Матвєєв", понад обсягу, обумовленого в договорі №11736/1 від 4 травня 2005 р. Завод передає, а підрядник (TOB) приймає додаткове замовлення на заміну та ремонт металоконструкцій вказаного тх. Вартість вказаних робіт складає 223 764 грн. 64 коп. Строк закінчення робіт встановлений на 8 червня 2005 р.

23 червня 2005 року сторони без будь-яких зауважень підписали акт виконаних робіт, згідно якого роботи передбачені договором та додатковою угодою до нього виконанні в повному обсязі та здані Заводу, екіпажу судна. При цьому, в акті визначено, що кінцева вартість робіт складає 623 709 грн. 58 коп. з врахуванням ПДВ 103 951 грн. 60 коп. і саме ця сума є підставою для взаєморозрахунків між сторонами.

Виходячи з цього, 23.06.2005 р. позивач виставив відповідачу рахунок №2С на оплату вказаних вище робіт в сумі 623 709.58 грн., який оплачений частково на суму 251574,9 грн. Окрім цього, 29.12.2006 р. між сторонами здійснено взаємозалік на суму 174 233,63 грн. Отже, заборгованість відповідача складає 187 017 грн. 29 коп.

За таких обставин враховуючи, що відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, місцевий господарський суд задовольнив позов та стягнув з відповідача суму основного боргу, передбачену п 3.6 договору пеню та 3% річних.

Проте, з таким висновком не погодився Одеський апеляційний господарський суд, зазначивши, що виконання робіт за договором №11736/1 від 04.05.2005р. недоведене. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову в позові апеляційний господарський суд виходив з того, що при розслідуванні кримінальної справи № 15 порушеної за фактом зловживання службовими особами ТОВ ''Транссервіс Інтернешнл'' та ДП ''Одеський судноремонтний завод ''Україна'' своїм службовим становищем та внесення завідомо неправдивих відомостей в офіційні документи, встановлено, що фактично ремонтні роботи судна ''Капитан Матвєєв'', згідно договору № 11736/1 від 04.05.2005 р., додаткового узгодження № 1 від 26.05.2005 р. виконавчим директором ТОВ ''Транссервіс Інтернешнл'' Голенбарським І.Г. не організовувались, не проводились, силами товариства не виконувались, працівники ТОВ ''Транссервіс Інтернешнл'' не мали допуску до проведення зварювальних робіт, виконавчим директором Голонебарським І.Г. розпорядження на закупівлю запасних частин, металу для проведення ремонтних робіт не видавались, на балансі ТОВ ''Транссервіс Інтернешнл'' ніяких приладів, інструментів, зварювальних апаратів для виконання ремонтних робіт не було, представникам ОСРЗ ''Україна'' та екіпажу т/х ''Капитан Матвеев'' ремонтні роботи не здавались, виконавчий кошторис виконаних робіт не складався.

Між тим, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з прийнятими судовими рішеннями, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" від 29.12.76 №11 (із змінами та доповненнями) та ст.ст. 84, 105 ГПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у даній справі судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Так, предметом даного спору є стягнення заборгованості за виконані товариством ''Транссервіс Інтернешнл'' підрядні ремонтні роботи т/х ''Капитан Матвєєв'', згідно договору № 11736/1, укладеного з ОСРЗ ''Україна''.

Отже, для правильного вирішення спору в першу чергу слід з'ясувати факт виконання робіт, про що правомірно зазначалось в постанові апеляційного суду.

Втім, визначивши правильно предмет доказування у даній справі, апеляційний господарський суд не дослідив це питання в повній мірі пославшись лише на обставини, які зазначені в постанові прокуратури про притягнення в якості обвинуваченого. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що постанова не є преюдиціальним фактом і вину може встановити лише суд. Дана постанова прокуратури є лише одним із доказів, який оцінюється судом в сукупності з іншими обставинами справи.

Тобто, для виконання вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічності розгляду справи та виходячи з предмета доказування у даній справи, апеляційний господарський суд повинен був витребувати в порядку ст. 38 ГПК України первинні бухгалтерські документи, які б і підтвердили чи спростували факт проведення позивачем у справі відповідної господарської операції.

Дані питання залишились не з’ясованими і під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки акт прийняття робіт, на який посилався суд задовольняючи позов, не є беззаперечним доказом підтвердження факту здійснення відповідної господарської операції.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (996-14) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні складатись під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових результатів.

Тобто факт проведення позивачем у справі господарських операцій, що стосуються виконання ним зобов'язань, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Нормою статті 1 зазначеного Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. При цьому, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Проте, наведені норми права, під час розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, прийняті до уваги не були.

Окрім цього, суди не надали відповідної правової оцінки акту №100-24/02 від 29.01.2007р. головного контрольно-ревізійного управління України, з якого вбачається, що 31.03.2005р. №11736 між відповідачем та Dawson Group Ltd" був укладений контракт на виконання ремонту теплоходу "Капітан Матвєєв" , а вже в рамках даного контракту був укладений відповідний договір між сторонами.

Вищевикладене свідчить про неповний та необ'єктивний розгляд справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції оскільки, в порушення вимог ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, суди не з'ясували належним чином дійсні обставини справи і правовідносини, які склались між сторонами, що вплинуло на їх юридичну оцінку, а відповідно і правильність застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі рішення, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи щодо наявності та доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідністю "Транссервіс Інтернешнл" задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2008р. та рішення господарського суду Одеської області від 28.08.2007 у справі №26/294-07-6175 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області в іншому складі суду.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Владимиренко С.В.