ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.08 Справа № 6/333/08

Суддя Місюра Л.С.

За позовом           Сільськогосподарський виробничий кооператив “Росія” с. Велика Білозерна Великобілозерського району Запорізької області

До          Державного підприємства “НАЕК “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” м. Енергодар Запорізької області

Про          стягнення 21 673 грн. 05 коп.

Суддя                    Місюра Л.С.

За участю представників :

Від позивача:           Колодка В. Д. –дор. № 07/1 выд 03.01.2008р., Качан А.В. –дор. № 07/4 від 03.01.2008р.

Від відповідача:          Здравчева О.В. –дор. № 2188 від 06.08.2008р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Сільськогосподарський виробничий кооператив “Росія” с. Велика Білозерна Великобілозерського району Запорізької області до Державного підприємства “НАЕК “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” м. Енергодар Запорізької області про стягнення 21 673 грн. 05 коп., суддя ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 22 351 грн. 29 коп. та 3% річних в сумі 2 275 грн. 57 коп.

Позивач двічі уточнював позовні вимоги, остаточно просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з вересня 2006р. по червень 2008р. (включно) в сумі 19 116 грн. 55 коп. та 3% річних за період з 12.09.2006р. по 08.09.2008р. в сумі 2 556 грн. 50 коп.

Заяви позивача приймаються судом, оскільки заявлені відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідач позов не визнав з наступних підстав: позивачем неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють виключно договірні відносини (ст. 625 ЦК України). З моменту набрання чинності рішення Господарського суду Запорізької області від 16.01.2006р. по справі № 8/46-7/337 та рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2006р. по справі №6/276/06 про стягнення суми заборгованості за поставлену продукцію, інфляційних витрат та 3% річних (на які позивач знову нараховує інфляційні і відсотки річних в рамках даної справи), між          позивачем та відповідачем припинилися договірні правовідносини в рамках зобов'язання СВК «Росія»поставити продукцію, а ВП ЗАЕС сплатити її (внаслідок новації - заміни одного зобов'язання іншим). Правовий статус сторін з "покупець" і "продавець" змінився на "боржник" та "стягувач" відповідно.          На даний момент правовідносини між сторонами врегульовані нормами виконавчого законодавства. Таким чином, застосування позивачем до правовідносин між сторонами норм договірного права є безпідставним. Позивачем порушені норми матеріального права, а саме: ст.ст. 14, 530, 625 ЦК України. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України). Враховуючи, що між позивачем та відповідачем не існує договору, яким би було встановлено момент виконання обов'язку по сплаті індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, а ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, можна зробити висновок про наступне. Підставою виникнення обов'язку боржника по сплаті інфляційних та 3% річних за весь час прострочення грошового зобов'язання є вимога кредитора, яка, відповідно до ст. 530 ЦК України, повинна бути виконана протягом семи днів. Отже, порушення зобов'язання по сплаті суми, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України, може мати місце лише по закінченню семиденного строку з дня вимоги. Згідно з інформаційним листом Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. №01-8/344, надіслання сторонам копії позовної заяви і доданих до неї документів є виконанням позивачем, прокурором чи його заступником процесуального обов'язку, покладеного на них ст. 56 ГПК, а не пред'явленням вимоги боржникові. Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа (відповідач) не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Оскільки на момент звернення СВК «Росія»із позовною заявою до господарського суду у відповідача не виник обов'язок по сплаті додатково нарахованих на суму боргу платежів, то, відповідно, між позивачем та відповідачем не існувало спору щодо заявленої суми позовних вимог. Позивачем в розрахунку ціни позову були допущені арифметичні помилки та неточності .Частково сплив строк позовної давності по стягненню з ВП          ЗАЕС          3% річних          за період з 12.09.2006р. по 20.05.2008р. та інфляційних витрат за період з вересня 2006р. по травень 2008р. Позивачем безпідставно та неправильно були нараховані інфляційні витрати на суму інфляційних витрат, які вже були раніше стягнуті судом. Просить в позові відмовити.

В судовому засіданні 08.09.2008р. представник відповідача визнав, що позивачем в заяві про уточнення позовних вимог зроблений правильний розрахунок інфляції та 3% річних.

В судовому засіданні була об’явлена перерва.

08.09.2008р. розгляд справи продовжений та прийнято рішення.

В судовому засіданні 08.09.2008р. представник відповідача визнав, що позивачем в заяві про уточнення позовних вимог зроблений правильний розрахунок інфляції та 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суддя вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.01.2006р., по справі № 8/46-7/337, позов Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Росія" про стягнення з Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" боргу за поставлений молодняк великої рогатої худоби та насіння кукурудзи задоволений, борг у сумі 42725, 55 грн. стягнуто з ВП "Запорізька АЕС". Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 14.07.2006 р. у цій справі рішення місцевого господарського суду в частині стягнення суми боргу залишено без зміни.

12.09.2006р. СВК "Росія" звернувся з позовною заявою до господарського суду Запорізької області про стягнення з ВП "Запорізька АЕС" інфляційних та трьох процентів річних, нарахованих на стягнений рішенням господарського суду Запорізької області від 16.01.2006р. по справі № 8/46-7/337 борг у сумі 42725, 55 грн.

Господарський суд Запорізької області рішенням по справі № 6/276/06 від 09.10.2006р. позов СВК "Росія" задовольнив, стягнувши з ВП "Запорізька АЕС" 8545 грн. 09 коп. інфляційних за період з листопада 2004 року по серпень 2006 року (включно) та 2335 грн. 27 коп. процентів річних за період з 16.11.2004р. по 11.09.2006р. Постановою Запорізькою апеляційного господарського суду від 05.12.2006р. по справі № 6/276/06 та постановою Вищого господарського суду від 28.02.2007р. по цій справі вказане рішення місцевого господарського суду залишено без зміни.

Однак, відповідач до цього часу ні борг в сумі 42725, 55 грн., ні суму інфляційних витрат за період з листопада 2004 року по серпень 2006 року (включно), ні 3 % річних за період з 16.11.2004р. по 11.09.2006р., не сплатив.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач зобов’язання по договору не виконав, а тому зобов’язання не припинилося.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з вересня 2006р. по червень 2008р. (включно) в сумі 19 116 грн. 55 коп. та 3% річних за період з 12.09.2006р. по 08.09.2008р. в сумі 2 556 грн. 50 коп.

Фактично за вказаний період підлягає стягненню інфляційні затрати в сумі 19 111 грн. 02 коп. та 3% річних в сумі 2 556 грн. 50 коп.

В частині стягнення з відповідача інфляційних затрат в сумі 5 грн. 53 коп. слід відмовити, як не обґрунтовано нараховані.

Заперечення відповідача судом не приймаються по вказаним вище підставам, а також в зв’язку з наступним :

Відповідач помилково вважає, що між позивачем та відповідачем припинилися договірні відносини. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач умови договору не виконав, оплату поставленої продукції не провів, таким чином його зобов’язання не припинилися. Заміни одного зобов'язання другим не відбулося. Відповідно до статті 1 Закону України “ Про виконавче провадження” виконавче провадження –це завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень. Не має значення яка назва у сторін на той , чи іншій стадії судового процесу.

ГПК України не передбачає досудовий порядок врегулювання спор в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Більш того, відповідно до рішення Конституційного суду № 15-рп/2002 від 09.02.2002р. кожна сторона вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, не залежно від дотримання досудового порядку врегулювання спору. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив взяти на себе за договором грошові зобов’язання, то він зобов’язаний сплатити за весь час прострочення індекс інфляції та 3% річних.

Відповідач безпідставно вважає, що позовна давність частково сплила.

В соответствии со статьей 264 ГК Украины, истечение исковой давности прерывается совершением лицом действия, которое свидетельствует о признании им своего долга или иного обязательства.

Позовна давність переривається у разі пред’явлення особою позову до одного або із кількох боржників , а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

После прерывания течение исковой давности начинается заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, кожний раз, коли позивач заявляв до відповідача позови, строк позовної давності переривався, та починав текти заново.

Більш того, відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою стороні у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач не надав заяву про застосування строку позовної давності, позивач лише вказав, що позовна давність частково сплила. .

Відповідач безпідставно вважає, що позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати на суму інфляційних витрат, які вже були раніше стягнути судом. Позивачем були уточненні позовні вимоги, позивач нарахував інфляційні витрати та 3% річних тільки від суми основного боргу 42 725 грн. 55 коп., без врахування інфляції.

Інфляційні витрати за період з вересня 2006р. по червень 2008р. (включно) та 3% річних за період з 12.09.2006р. по 08.09.2008р. не були раніше стягнути за рішенням суду. Раніше за рішенням суду від 09.10.2006р. по справі № 6/276/06 було стягнуто інфляційних витрат за період з листопада 2004 року по серпень 2006 року (включно) та 3% процента річних за період з 16.11.2004р. по 11.09.2006р.

Арифметичні помилки та неточності були усунуті позивачем при уточнені позовних вимог.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 44 –49, 82 –85 ГПК України, суддя

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" м. Енергодар Запорізької області на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Росія" с. Велика Білозерна Великобілозерського району Запорізької області, вул. Центральна, 359, індекс інфляції в сумі 19 111 грн. 02 коп. , 3% річних в сумі 2 556 грн. 50 коп., витрати по держмиту в сумі 216 грн. 65 коп. та на ІТЗ судового процесу в сумі 103 грн. 81 коп., надавши наказ.

В іншій частині відмовити.

Суддя Л.С. Місюра

Рішення підписано та передано на відправку: 08.09.2008р.