донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.09.2008 р.                                                              справа №32/271пн

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

За участю представників сторін:

від позивача –не з'явився

від відповідача –Данілова О.О. - довіреність б/н від 02.01.2008р.

від третіх осіб –не з'явились

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Тві-Карма" м. Первомайськ Луганської області

на рішення

господарського суду Донецької області

від 02.07.2008p.

по справі № 32/271пн (суддя Сковородіна О.М.)

за позовом приватного підприємства "Тві-Карма" м. Первомайськ

до відповідача –товариства з обмеженою відповідальністю “Тандем” м. Донецьк

треті особи: Мусатов Леонід Васильович, Буняк Олександр Володимирович

про визнання частки в майні товариства, її розміру, виділу частки нерухомого майна в натурі та визнання права власності на частку нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.07.2008p. по справі № 32/271пн припинено провадження у справі № 32/271пн за позовом приватного підприємства “Тві-Карма” м. Первомайськ до ТОВ “Тандем” м. Донецьк за участю третіх осіб: Мусатова Леоніда Васильовича, Буняка Олександра Володимировича про стягнення вартості майна в сумі 67782,00 у зв’язку з відсутністю предмету спору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом розглянуті вимоги позивача про визнання частки, яка належить позивачу у майні відповідача станом на 01.01.2004р. такою, що складає у грошовому еквіваленті 372560,40 грн., стягнення з відповідача на користь позивача загальну суму коштів у розмірі 372560,40 грн., виділення позивачу частки в розмірі 109,78 м2 в нерухомому майні (будівлі), яке розташоване за адресою: 83053 м. Донецьк, вул. Краснооктябрська, 111 та визнання права власності за позивачем з 29.10.2004р. на частку у розмірі 109,78 м2 в нерухомому майні (будівлі), яке розташоване за адресою: 83053 м. Донецьк, вул. Краснооктябрська, 111.

В іншій частині –стягнення з відповідача суми відповідно до індексу інфляції в розмірі 176460,60 грн. та суми за прострочення виконання зобов’язання в розмірі 43105,24 грн. –заява не прийнята до розгляду, оскільки такі вимоги фактично є новим предметом позову, який ґрунтується на нових самостійних підставах, що є порушенням приписів ст. 22 ГПК України.

Клопотання позивача про застосування заходів забезпечення позову відхилені судом як необґрунтовані.

Інші клопотання щодо витребування доказів, проведення перевірок від 05.11.2007р., від 21.01.2008р., від 22.05.2008р., від 19.06.2008р., від 02.07.2008р. відхилені судом з огляду на їх безпідставність.

Рішення суду мотивоване тим, що твердження позивача про те, що додаткова частка отримана ним без оплати спростовується тим, що рішенням засновника самого позивача від 13.06.2001р. "Про збільшення внеску до статутного фонду ТОВ "Тандем" додатково отримана частка в сумі 3 330,00 грн. мала бути внесена позивачем грошима на протязі одного року (т.1 а.с. 83). Аналогічні зобов’язання щодо формування додаткової частки закріплені змінами до статуту ТОВ "Тандем" (зареєстровані 16.07.2001р.).

Зборами учасників товариства 29.10.2003р. прийняте рішення про виключення позивача зі складу учасників у зв’язку з невиконанням обов’язків учасника товариства (неповне внесення вкладу до статутного фонду, не прийняття участі у діяльності товариства та перешкоджання досягненню мети товариства) на підставі ст. 64 Закону України "Про господарські товариства". Розрахунок з ПП "Тві-Карма" провести після затвердження звіту за рік, в якому воно виключено, але не пізніше 12 місяців з дня його виключення.

Виплата вартості частини майна товариства, відповідно до рішення загальних зборів, на момент звернення до суду з позовом не здійснена.

Судом визнані такими, що суперечать положенням ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 66 ГК України, абз. 1 п. 3.7 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007р. № 04-5/14, твердження позивача, що йому має бути виплачена вартість частини майна товариства (пропорційна його частці учасника) виключно за вартістю активів без урахування зобов'язань.

Посилання позивача на приписи ч. 2 ст. 32 ЦК УРСР щодо звільнення засновника від відповідальності по зобов’язаннях товариства визнані судом неспроможними, оскільки вказана норма закону (яка діяла на час виключення позивача зі складу учасників) передбачала, що засновник юридичної особи не несе відповідальності по її зобов’язаннях, крім випадків, передбачених законодавчими актами чи установчими документами; для господарських товариств, напроти, така відповідальність (в певних розмірах для кожного з видів господарських товариств) є притаманною, що закріплено положеннями Закону України "Про господарські товариства" (ст.ст. 24, 50, 65 Закону).

Таким чином, загальна вартість майна визначається на рівні активів підприємства з урахуванням його зобов’язань, тобто, відповідає поняттю власного капіталу підприємства, показник якого відображається в результаті розділу І пасиву балансу (рядок 380).

Тому розрахунок частини вартості майна, що підлягає сплаті позивачу, здійснюється за даними балансу пропорційно його частці у статутному капіталі.

Відносно виплати частини прибутку підприємства, що передбачено ч. 2 ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" суд зазначив, що вартість майна відповідає показнику власного капіталу товариства, до якого вже входить фінансовий результат від здійснення господарської діяльності. Таким чином, сума частини прибутку включається до розрахунку вартості майна товариства, з якої розраховується частка, належна до сплати позивачу, оскільки на її суму збільшується розмір власного капіталу відповідача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що частка позивача у статутному капіталі відповідача на момент його виходу складала 44,4% у відповідності до рішення від 13.06.2001р., згідно якого позивач сплатив внесок у розмірі 9 990,00 грн. (що складає 75% від його частки) та зобов’язаний був сплатити останню частину –25% частки в розмірі 3330,00 грн. в строк до 13.06.2002р.

Станом на момент виходу позивача зі складу засновників відповідача 29.10.2003р. його сплачена доля у статутному капіталі ТОВ "Тандем" складала 9990,00 грн., що фактично дорівнювало 33% статутного капіталу.

Оскільки позивач не здійснив сплату додаткового внеску, суд визнав, що його наполягання на виплаті вартості майна, виходячи з 44% статутного капіталу (а не 33%), є зловживанням цивільним правом, та, керуючись приписами ст. 13, ч. 3 ст. 16 ЦК України, відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення вартості майна на 11% частки позивача.

Визначаючи вартість майна, яка мала бути сплачена, суд прийняв розрахунок, приведений відповідачем, а саме: за даними балансу товариства його власний капітал (рядок 380 балансу) складав 205400 грн. 00 коп., сума, яка належала до виплати дорівнює 67 782 грн. 00 коп. (33%). Оскільки ці грошові кошти сплачені позивачу, провадження у справі в частині стягнення зазначеної суми припинено.

Інша частина вимог щодо стягнення вартості майна в сумі 304 778 грн. 40 коп. не задоволена судом у зв’язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Відносно вимог про визнання долі (її розміру в грошовому еквіваленті), суд зазначив, що згідно ч. 3 ст. 148 ЦК України способом захисту права є порядок визначення долі у статутному капіталі, а не визнання самої долі.

Стаття 16 ЦК України та ст. 20 ГК України також не містять такого способу захисту права, як визначення долі.

Господарський суд відмовив у визнанні частки, яка належить позивачу у майні відповідача станом на 29.10.2004р. такою, що складає у грошовому еквіваленті 372 560 грн. 40 коп. через невірне обрання позивачем способу захисту права.

Неспроможними визнані вимоги позивача про виділення йому частки в розмірі 109,78 м2 в нерухомому майні (будівлі), яке розташоване за адресою: 83053 м. Донецьк, вул. Краснооктябрська, 111 та визнання права власності за позивачем з 29.10.2004р. на частку у розмірі 109,78 м2 в нерухомому майні (будівлі), яке розташоване за адресою: 83053 м. Донецьк, вул. Краснооктябрська 111, оскільки жодного доказу, який би підтверджував наявність домовленості, як цього вимагає абз. 2 ч. 2 ст. 148 ЦК України, між позивачем та товариством про виплату належної йому частини майна товариства у вигляді частини об’єкту нерухомості, позивачем суду не надано.

Також ним не надано доказів, які б підтверджували факт переходу права власності на частину об’єкту нерухомості –109,78 м2 будівлі, розташованої за адресою: 83053 м. Донецьк, вул. Краснооктябрська, 111, з інших підстав встановлених діючим законодавством (ст. 328 ЦК України).

Оскаржуючи рішення суду, позивач просить його скасувати та прийняти нове рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд, приймаючи ухвалу про відмову у вжитті запобіжних заходів, не викликав будь-кого із сторін та не маючи пояснень від відповідача, відмовив у запобіжних заходах, порушив ст.ст. 4-2, 4-3, 66 ГПК України.

Суд відверто, умисно створював додаткові перешкоди в отриманні належних доказів та в забезпеченні позову, що є порушенням ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 38 ГПК України. Ним застосовані акти, які не були прийняті та не діяли на час виключення позивача зі складу учасників товариства та на час виникнення зобов'язань.

Висновки суду суперечать один одному, а потім взагалі суд зазначає, що у позивача не має права на захист в розумінні закону, а рішення суперечить висновкам суду, оскільки предмет спору не може бути відсутній і він був не до кінця розглянутий судом через корупцію.

В порушення ст. 58 ГПК України судом відокремлені позовні вимоги, які пов'язані між собою, мають докази та навіть відповідач погодився на компенсацію знецінення коштів від інфляції.

Такі дії суду свідчать про зловживання владою з нанесенням підприємству позивача істотної матеріальної шкоди. Враховуючи те, що суд не зазначає норму процесуального права, згідно якої він може таке робити, то такі дії є умисними і суддя заслуговує притягнення до кримінальної відповідальності згідно ст. 364 КК України, а суд апеляційної інстанції повинен прийняти окрему ухвалу з направленням її до прокуратури Донецької області.

Скаржник вважає, що відносно першої вимоги позовної заяви від 02.10.2007р., з урахуванням вимог від 26.11.2007р., суд не мав права взагалі приймати будь-яке рішення, оскільки взагалі відсутній предмет спору, а права позивача не порушені відповідачем. Але суд встановив юридичний факт, що позивачу належить частка в розмірі 33% статутного фонду ТОВ "Тандем", а не в розмірі 44%, як це зазначено та підтверджено рішенням господарського суду Донецької області по справі № 12/244пн від 02.10.2007р. та актом перевірки ТОВ "Тандем" податковим органом.

Судом в якості доказу прийнято баланс відповідача за 2003 рік, який не завірений належним чином податковим органом та статуправлінням.

Скаржник вважає, що достатні докази оцінки майна у 2003 році можливо було отримати за ухвалою суду у банківських установах, в яких були відкриті валютні рахунки, відкриті та надані кредитні лінії в жовтні-грудні 2003 року, а це 95 000 євро та 750 000 $.

Позивач вважає, що мав на законних підставах свою частку в статутному фонді ТОВ "Тандем" у розмірі 44,4%, оскільки будь-яких рішень та змін з цього приводу до статуту не вносилося, а також станом на 29.10.2003р. В статуті ТОВ "Тандем" не визначено будь-яких юридичних наслідків відносно неповного внесення своєї частки до статутного фонду, згідно ст. 25 ЦК УРСР від 18.07.1963р. та ст. 9 Закону України "Про підприємства в Україні", які діяли на той час, юридична особа діє на підставі статуту.

Згідно ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" та п. 7.4 статуту ТОВ "Тандем" позивач має право на отримання виплати вартості частки майна товариства, пропорційній його частці у статутному фонді, та частині одержаного відповідачем прибутку, а про відповідальність по зобов'язанням або про зменшення суми виплати на його частку через зобов'язання товариства в статуті не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦК УРСР, який діяв на час виключення позивача зі складу учасників ТОВ "Тандем", засновник юридичної особи не несе відповідальності за її зобов'язаннями.

В установчих документах та рішеннях зборів ТОВ "Тандем" відповідальність позивача по його зобов'язанням, в разі виключення його зі складу учасників або після виключення, не передбачена.

Тому визначити загальну вартість майна відповідача можливо лише за умови отримання судом достовірного балансу станом на 01.01.2004р., який знаходиться в особистих справах ТОВ "Тандем" в ДПІ Будьонівського району м. Донецька та в архіві відділу статистики Будьонівського району м. Донецька.

В своїй апеляційній скарзі позивач просить винести ухвалу про заборону відчужувати нерухоме майно та транспортні засоби, до набуття рішенням суду законної сили, оскільки відповідач визнає грошову заборгованість, але в іншій сумі, він усвідомлюючи порушував та продовжує порушувати свої зобов'язання та не виконує їх належним чином.

Зобов'язання відповідача виникли з 30.10.2003р., останнім днем для добровільного виконання зобов'язання шляхом проведення розрахунку було 29.10.2004р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень ГК України та п. 4 Прикінцевих положень ЦК України у позивача існує право на нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання, оскільки між позивачем та відповідачем продовжують існувати відносини, але тільки в частині права на отримання грошей та в частині виконання відповідачем своїх обов'язків щодо виконання грошового зобов'язання.

ТОВ “Тандем” проти апеляційної скарги заперечує, оскільки позивачем не доведено в розумінні закону в чому виявилися корупційні дії судді; посилаючись на відмову судді у вжитті запобіжних заходів, позивач в апеляційній скарзі зазначає про подання суду клопотання про забезпечення позову; у разі незгоди з відмовою суду, позивач мав можливість оскаржити її в апеляційному порядку, чого не зробив.

Вимоги про витребування кредитних справ відповідача в банківських установах з метою підтвердження реальної вартості його майна безпідставні, оскільки відповідачем в якості забезпечення кредитних зобов'язань ніколи не надавалося нерухоме майно і не здійснювалась експертна оцінка.

Судом обґрунтовано застосовані норми ЦК України та ГК України, оскільки зобов'язання щодо розрахунку з позивачем виникли у відповідача у 2004 році.

В матеріалах справи немає жодного доказу згоди відповідача на компенсацію знецінення коштів від інфляції та сплату позивачем суми в розмірі 105 441 грн. 31 коп.

Оригінал балансу ТОВ "Тандем" станом на 01.01.2004р. з відміткою статуправління неодноразово надавався відповідачем для огляду в судових засіданнях, а до функцій податкової служби не входить контроль за бухгалтерським обліком підприємства і фінансовий звіт (баланс) відповідача ніколи не знаходився в органах ДПС.

Відповідач вважає, що позивач необґрунтованими клопотаннями затягував розгляд справи і на теперішній час конкретно не визначив обґрунтований розмір своїх вимог.

В порушення ст. 33 ГПК України всі позовні вимоги збудовані виключно на припущеннях представника позивача.

Після виключення позивача у 2003 році зі складу учасників, відповідач мав намір провести з ним розрахунки у відповідності до норм діючого законодавства України, однак єдиний його засновник –Трушкін В.І. знаходився на лікуванні у закритому медичному закладі приблизно протягом трьох років, зв'язатися з ним відповідач не мав можливості, інформацією про існування ПП "Тві-Карма" також не володів.

Діюче законодавство України не містить прямої норми щодо визначення конкретного розміру частини частки учасника, що підлягає сплаті при його виході з товариства з обмеженою відповідальністю, якщо доля учасником на момент виходу не сплачена повністю. Стаття 147 ЦК України та ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції 2003 року) містять положення, згідно яких частка учасника ТОВ може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її уже сплачено.

Згідно листа Міністерства фінансів України № 31-34000-10-16/12455 від 16.06.2007р. та рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/14 від 28.12.2007р. Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин, вартість майна товариства, яка враховується у визначенні частки, вартість якої належить до сплати учасника, що вибув, визначається як сумарна вартість активів товариства за вирахуванням його зобов'язань.

Твердження позивача про заниження прибутку на 52 191 грн. 00 коп. та позбавлення належної йому частки безпідставні, оскільки порушення, виявлені в результаті податкової перевірки, свідчать про порушення відповідачем правил ведення податкового обліку, що ніяким чином не впливає на правильність відображення господарських операцій в бухгалтерському обліку, на підставі даних якого повинен здійснюватись розрахунок з позивачем.

Під час розгляду апеляційної скарги позивачем клопотання “Про розкриття інформації , що становить банківську таємницю”, яке відхилене судовою колегією оскільки отримання кредиту в банківських установах відбулося після його вибуття зі складу учасників товариства, а наведених ним аргументах на користь такого клопотання останній припускає, що "гарант був вправі витребувати і баланс, і оцінку основних засобів" є необгрутованим..

Крім того, просить винести ухвалу про заборону відчуджувати нерухоме майно та транспортні засоби до набуття рішенням суду законної сили .Оскільки позивачем не доведено, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому відсутні підстави для задоволення такого клопотання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія встановила.

ПП "Тві-Карма" звернулось до господарського суду із позовною заявою про визнання частки, яка належить позивачу у майні ТОВ "Тандем" станом на 29.10.2004р. такою, що складає у грошовому еквіваленті 289 309 грн. 20 грн., стягнення з ТОВ "Тандем" 289 309 грн. 20 коп., виділення позивачу частки у розмірі 109,78 кв.м. в нерухомому майні – будівлі, яке розташоване за адресою: 83053, м. Донецьк, Будьонівський район, вул. Краснооктябрьська, 111, визнання права власності позивача з 29.10.2004р. на цю частку.

Заявою б/н від 23.11.2007р. позивач змінив свої вимоги та просив визнати частку, яка належить позивачу у майні відповідача станом на 01.01.2004р. такою, що складає у грошовому еквіваленті 372 560 грн. 40 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму коштів у розмірі 592 126 грн. 24 коп., яка складається з вартості майнової частки позивача –372 560 грн. 40 коп., суми відповідно до індексу інфляції –176 460 грн. 60 коп. та суми за прострочення виконання зобов’язання –43 105 грн. 24 коп.

Право позивача на збільшення суми первісно заявленої вимоги щодо визнання частки, яка йому належить, в майні товариства, що в грошовому еквіваленті складає 372560 грн. 40 коп. та стягнення коштів в розмірі 372560 грн. 40 коп. встановлено ст.22 ГПК України.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних та суми за прострочення виконання зобов'язання, оскільки вони при зверненні з позовною заявою не заявлялися і є новими - заявлені в порушення вимог ст. 22 ГПК України.

Тому суд першої інстанції вірно визначив остаточно сформовані позовні вимоги щодо: визнання частки, яка належить позивачу у майні відповідача станом на 01.01.2004р. такою, що складає у грошовому еквіваленті 372560 грн. 40 коп., стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми коштів 372560 грн. 40 коп., виділення позивачу частки в розмірі 109,78 кв.м. в нерухомому майні (будівлі), яке розташоване за адресою: 93053, м. Донецьк вул..Краснооктябрська, 111 та визнання права власності за позивачем з 29.10.2004р. на частку у розмірі 109,76 кв.м. в нерухомому майні (будівлі), яке розташоване за адресою: 83053, м.Донецьк вул. Краснооктябрська, 111.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ “Тандем” зареєстроване 13.10.1999р. розпорядженням Донецького міського голови № 1533.

Учасниками товариства на момент створення були Буняк Олександр Володимирович, Мусатов Леонід Васильович, приватне підприємство "Тві-Карма" м. Первомайськ, ТОВ “Інтер-Транс”.

Згідно п. 5.1 Статуту статутний фонд ТОВ "Тандем" складає 30000 гривень і розподіляється між учасниками таким чином: Буняк О.В. –8820 грн., що складає 29,4% статутного фонду, Мусатов Л.В. –1200 грн., що складає 4% статутного фонду, ПП "Тві-Карма" –9990 грн., що складає 33,3% статутного фонду, ТОВ "Інтер-Транс" - 9990 грн., що складає 33,3% статутного фонду.

Рішенням зборів учасників, затвердженого протоколом № 1/2001 від 12.06.2001р. внесені зміни до статуту ТОВ "Тандем", а саме змінено учасників товариства та викладено п. 5.1 статуту в наступній редакції: статутний фонд ТОВ "Тандем" складає 30000 гривень і розподіляється між учасниками таким чином: Буняк О.В. –12150 грн., що складає 40,5% статутного фонду (72,59% свого внеску –8820 грн. вніс наступним майном: підйомник двохстоячий автомобільний вартістю 8820 грн., 27,41% - 3330 грн. - вносить наступним майном: комп'ютер Pеntium II вартістю 2400 грн., монітор Samsung вартістю 930 грн.); Мусатов Л.В. –4530 грн., що складає 15,1% статутного фонду (26,49% свого внеску –1200 грн. внесено майном: автоінструменти вартістю 1200 грн., 70,51% - 3330 грн. –учасник вносить майном: котел опалювальний К4М-10 вартістю 3330 грн.); ПП "Тві-Карма" –13320 грн., що складає 44,4 % статутного фонду (75% свого внеску –9990 грн. внесено грошима, 25% - 3330 грн. вносить грошима на протязі одного року).

З рішення засновника Трушкіна В.І. від 13.06.2001р. (т.1, а.с. 83) вбачається, що останній взяв на себе зобов'язання внести 3330 грн. грошима до статутного фонду на протязі одного року.

Тому господарський суд обґрунтовано не прийняв до уваги твердження позивача про те, що додаткова частка ним отримана без оплати.

Зборами учасників товариства, оформлених протоколом № 1/2003 від 29.10.2003р., прийняте рішення про виключення зі складу учасників товариства ПП "Тві-Карма", розрахунок з яким провести після затвердження звіту за рік, в якому воно виключено, але не пізніше 12 місяців з дня його виключення. Підставою виключення є невиконання обов'язків учасника товариства: неповне внесення вкладу до статутного фонду, неприйняття участі у діяльності товариства та перешкоджання досягненню мети товариства.

Пунктом 7.4 статуту ТОВ "Тандем" визначено, що учасник товариства, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню мети товариства, може бути виключеним зі складу учасників на підставі одноголосного рішення зборів учасників. При цьому учасник (його представник) в голосуванні участі не бере.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.10.2007р. відмовлено у задоволенні позову ПП "Тві-Карма" до ТОВ "Тандем" про визнання зборів учасників, які відбулися 29.10.2003р. неповноважними та такими, що не відбулися, визнання протоколу № 1/2003 зборів учасників ТОВ "Тандем" недійсними та відновлення права ПП "Тві-Карма" та визнання його учасником ТОВ "Тандем" з 29.10.2003р.

Статтею 54 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Однак відповідачем в порушення приписів чинного законодавства виплата вартості частини майна товариства, відповідно до рішення загальних зборів, на момент звернення ПП "Тві-Карма" до суду з позовом не здійснена.

Згідно п.5 ст.63 Господарського кодексу України корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Відповідно до п.4 ст.82 Господарського кодексу України статут товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у частині другій цієї статті, повинен містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів.

Статтею 86 Господарського кодексу України, що кореспондується зі ст. 13 ЗУ “Про господарські товариства” визначено, що вкладами учасників та засновників господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, а також інші майнові права (включаючи майнові права на об'єкти інтелектуальної власності), кошти, в тому числі в іноземній валюті. Вклад, оцінений у гривнях, становить частку учасника та засновника у статутному фонді товариства.

Згідно п.1 статті 87 Господарського кодексу України сума вкладів засновників та учасників господарського товариства становить статутний фонд товариства.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до пункту 1 статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 334 Цивільного кодексу України визначає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, з огляду на наведене, господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оскільки позивач не здійснив сплату додаткового внеску, а сплачена доля у статутному капіталі ТОВ «Тандем»складала 9999,00 грн., що фактично дорівнювало 33% статутного капіталу, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення вартості майна на 11% частки позивача.

Згідно листа Міністерства фінансів України № 31-34000-10-16/12455 від 16.06.2007р. та рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/14 від 28.12.2007р. Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин, вартість майна товариства, яка враховується у визначенні частки, вартість якої належить до сплати учасника, що вибув, визначається як сумарна вартість активів товариства за вирахуванням його зобов'язань. В бухгалтерському обліку заборгованість перед учасником відображається після визначення частини майна, що підлягає виплаті учаснику при виході його з товариства за даними рядка 380 балансу.

З матеріалів справи вбачається, що за даними балансу товариства його власний капітал (рядок 380 балансу) складав 205400 грн., тому сума яка підлягала виплаті учаснику товариства дорівнює 67782 грн. ( 33 %).

ТОВ "Тандем" платіжними дорученнями № 36 від 18.02.2008р. та № 348 від 28.11.2007р. перерахував на користь ПП "Тві-Карма" відповідно 17782 грн. та 50 000 грн. дивідендів у зв'язку з виходом зі складу засновників за період з 1999р. по 2003 рік, разом 67782 грн.

Тому відповідно до вимог ст.80 п.1-1 ГПК України господарський суд в цій частині позову обґрунтовано припинив провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст.148 ЦК України спори, які виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, в тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом. Оскільки в розумінні закону способом захисту права є саме порядок визначення долі у статутному капіталі, а не визначення самої долі, як того вимагає позивач, згідно приписів ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу в цій частині позову через невірне обрання ним способу захисту права.

Частиною 2 ст.148 ЦК України визначено, що за домовленістю між учасником та товариством виплата вартості майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.

Матеріалами справи не підтверджений факт такої домовленості між товариством та його учасником та переходу права власності на частину об'єкту нерухомості - 109,78 кв.м. будівлі, розташованої за адресою: м. Донецьк вул. Красноперекопська,111, тому з огляду на приписи ст.54 та ст.ст.148,328 ЦК України господарський суд обґрунтовано відмовив позивачу у виділенні частки в розмірі 109,78 кв.м в нерухомому майні за безпідставністю.

Позивачем при розгляді справи заявлялись клопотання щодо витребування доказів, проведення перевірок від 05.11.2007р., від 21.01.2008р., від 22.05.2008р., від 19.06.2008р., від 02.07.2008р. Оскільки скаржник визначив ціну позову та підтверджує позовні вимоги фінансовими документами ним же наданими до позову, які не оспорюються відповідачем, тому такі клопотання обґрунтовано відхилені господарським судом з огляду на їх безпідставність.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.58 ГПК України відокремлені позовні вимоги не може бути прийнято до уваги, оскільки при зверненні до господарського суду із заявою про збільшення позовних вимог ним порушені вимоги ст.22 ГПК України.

Крім того, посилання на прийняття судом в якості доказу балансу відповідача за 2003р., який не завірений належним чином податковим органом та статуправлінням не може вважатися неправомірним, оскільки вчинення такої дії не передбачено чинним законодавством.

З огляду на наведене, рішення господарського суду Донецької області відповідає вимогам чинного законодавства, матеріалам справи та не підлягає скасуванню.

Керуючись ч.1 п. 1 ст. 103, ст.104, ст. 105 ГПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2008р. по справі № 32/271пн залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано:

1.          позивачу

2.          відповідачу

3.          Мусатову Л.В.

4.          Буняку О.В.

5.          господарському суду Донецької області

6.          у справу

7.          ДАГС