ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№ 20/240

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. - доповідача (головуючого), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних представників: позивача –Яніцького М.В.,

відповідача –Чхала В.В., Ковальчука О.М.,

розглянувши касаційну скаргу ТзОВ "Науково-виробнича комерційна фірма "ВЛІВ" на рішення господарського суду Полтавської області від 1 листопада 2007 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2008 року у справі за позовом Головного управління житлового господарства виконавчого органу Київської міськради до ТзОВ "Науково-виробнича комерційна фірма "ВЛІВ" про стягнення 344 265 грн. та за зустрічним позовом про стягнення збитків в сумі 310130, 68 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача про повернення сплачених за договором №15/б від 29.03.2006 року коштів в сумі 344265 грн.

Відповідач, в свою чергу, звернувся до суду з зустрічним позовом про стягнення з Головного управління житлового господарства 310 130, 68 грн. збитків, завданих не виконанням умов договору.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 1 листопада 2007 року (суддя Киричук О.А.) первісний позов задоволений. Стягнуто з відповідача за основним позовом на користь позивача 344 265 грн., судові витрати. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2008 року рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ТзОВ "Науково-виробнича комерційна фірма "ВЛІВ" просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2007 року між сторонами у справі було укладено договір №15/б, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця товар - 925 штук контейнерів металевих ємкістю 1100 л на загальну суму 1 799 125 грн., а покупець - прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору.

Відповідно до п.3.1 вказаного договору, відповідач за основним позовом зобов'язаний поставити товар та передати його у власність позивача відповідно до графіку поставки, передбаченому в додатку №2 до договору, який є його невід'ємною частиною.

Згідно п.3.4 договору оплата товару здійснюється шляхом перерахування в якості передоплати 30% від загальної суми договору, а інші 70% - по факту поставки.

Відповідно до п.3.5 укладеного договору, покупець зобов'язаний сплатити грошові кошти за поставлений товар протягом 10-ти банківських днів з дати поставки шляхом перерахунку коштів на рахунок продавця.

Як встановлено судами, на виконання умов укладеного договору позивач за основним позовом перерахував відповідачеві 637 960 грн., а відповідач поставив 151 одиницю товару на загальну суму 293 695 грн.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 11 липня 2006 року позивач за основним позовом направляв відповідачу пропозицію про розірвання укладеного договору №15/б, яка останнім була відхилена.

Листом №01-751 від 02.10.2006 року, надісланим на адресу позивача, відповідач за основним позовом зобов’язався до 30.11.2006 року поставити товар у кількості 178 штук (на залишок перерахованих головним управлінням коштів в якості передоплати) на суму 346 210 грн. або повернути кошти в цій сумі на розрахунковий рахунок головного управління.

Звертаючись з позовом до суду, позивач за основним позовом вважав, що поставка товару відповідачем була здійснена на загальну суму 293 695 грн., а решту суму грошових коштів в розмірі 344 265 грн. просив стягнути з відповідача за основним позовом.

Відповідач вважав, що позивач перерахувавши не повну суму 30% попередньої оплати за товар, спричинив ТзОВ "Науково-виробничій комерційній фірмі "ВЛІВ" збитків на суму 310 130, 68 грн.

Згідно п. п. 1, 2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що на виконання умов укладеного договору позивач за основним позовом здійснив відповідачеві попередню оплату за товар на підставі виставленої товариством рахунку-фактури №СФ-0000018 від 04.04.2006 року на суму 538 765 грн.

Також, позивач за основним позовом здійснив оплату за першу поставку партії товару на суму 99 195 грн., що підтверджується матеріалами справи.

В порушення умов укладеного договору відповідач за основним позовом свої зобов’язання щодо поставки товару у встановлені договором строки та повній кількості товару не виконав.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи викладене, суд правомірно задовольнив вимоги позивача за основним позовом в частині повернення сплачених за договором №15/б від 29 березня 2007 року грошових коштів в сумі 344 265 грн.

На підставі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між протиправними діями особи, самою шкодою та наявністю вини (умислу або необережності).

Відсутність причинного зв'язку, як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

Судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено, що посилання скаржника на наявність понесених ним збитків в сумі 310 130, 68 грн., як таких, що знаходяться в причинному зв'язку з порушенням відповідачем за зустрічним позовом зобов’язання щодо повної сплати 30% попередньої оплати, є безпідставними і документально не підтвердженими.

Таким чином, у рішенні, залишеним без змін постановою апеляційної інстанції, суд вірно застосував норми матеріального права і обгрунтовано задовольнив первісний позов, відмовивши в задоволенні зустрічного позову.

За таких обставин, судові рішення відповідають вимогам закону і обставинам справи, тому підстав для їх зміни немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Полтавської області від 1 листопада 2007 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2008 року залишити без змін, а касаційну скаргу ТзОВ "Науково-виробнича комерційна фірма "ВЛІВ" – без задоволення.

Головуючий, суддя В.Дерепа

Судді Б.Грек

Л.Стратієнко