ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.06.08 р.                     Справа № 44/109пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Виробниче об’єднання „Новатор” (представник Смаргон О.О., довіреність від 05.06.08 року), до виконавчого комітету Донецької міської ради (представник Снєгірьов О.М., довіреність 01/15-6725 від 12.12.05 року) про визнання за товариством з обмеженою відповідальністю „Виробниче об’єднання «Новатор” права власності на об’єкти нерухомості, розташовані в місті Донецьку по вулиці Ревякіна 20:

·          будівлю офісу літ.Г-1 площею 74,8 м2;

·          диспетчерську літ.Г’’-1 площею 21,9 м2;

·          агрегатну літ.Н’-1 площею 87,2 м2;

·          електроцех літ.О’-1 площею 114,4 м2;

·          будівлю бетонно-розчинного вузлу літ.П’-1-2 площею 1’066,6 м2;

·          склад літ.Р’-1 площею 848,7 м2;

·          котельну літ.С’-1 площею 13,2 м2;

·          гаражі літ.Т’-1 площею 804,3 м2;

·          будівлю механічного цеху літ.У’-1 площею 408,2 м2;

·          навіс літ.Ф’;

·          АЗС літ.Х’;

·          огорожу №№ 1-7;

·          замощення І-ІІ;

·          вбиральню літ.Ц’, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Виробниче об’єднання „Новатор” (далі – Підприємство) звернулося до суду з позовом до виконавчого комітету Донецької міської ради (далі – Комітет) про визнання права власності Підприємства на нерухоме майно, розташоване в місті Донецьку по вулиці Ревякіна 20 – будівлю офісу літ.Г-1 площею 74,8 м2, диспетчерську літ.Г’’-1 площею 21,9 м2, агрегатну літ.Н’-1 площею 87,2 м2, електроцех літ.О’-1 площею 114,4 м2, будівлю бетонно-розчинного вузлу літ.П’-1-2 площею 1’066,6 м2, склад літ.Р’-1 площею 848,7 м2, котельну літ.С’-1 площею 13,2 м2, гаражі літ.Т’-1 площею 804,3 м2, будівлю механічного цеху літ.У’-1 площею 408,2 м2, навіс літ.Ф’, АЗС літ.Х’, огорожу №№ 1-7, замощення І-ІІ та вбиральню літ.Ц’ (далі – Будівлі).

Позовні вимоги Підприємства ґрунтуються на невизнанні права власності Комітетом, з огляду на самовільність реконструкції та спорудження Будівель. З такою позицією Підприємство не погоджується, зазначаючи, що Будівлі вже закінчені будівництвом, причому будівництво виконане з дотриманням будівельних норм та правил, а на земельну ділянку, на якій розташовано вказану нерухомість, позивач має речові права згідно державного акту на право постійного користування землею.

Представник Підприємства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Комітету в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що позивач провадив будівництво спірної нерухомості без дозвільних документів на спорудження, без введення у експлуатацію тощо.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва на право власності № 497 від 12.12.01 року, Підприємству належить право власності на нерухоме майно – будівлю офісу літ.Г-1 площею 74,8 м2, розташовану в місті Донецьку по вулиці Ревякіна 20 (далі – Споруда). Право власності Підприємства на Споруду виникло з моменту державної реєстрації – з 08.01.02 року, що підтверджено реєстраційним записом БТІ міста Донецька № 7991.

Таким чином, виходячи зі змісту норм статей 21-23 Закону України „Про власність” (чинного на момент виникнення права), а також статей 204, 316-317, 328 ЦК України – Підприємство є добросовісним набувачем та власником Споруди, отриманої на підставах, що не заборонені законом.

Підприємству згідно державного акту на право постійного користування землею І-ДН № 003269 від 10.02.98 року Комітет передав у безстрокове користування земельну ділянку площею 1,0895 га для розміщення будівель та споруд виробничої бази.

Підприємство в перебігу власної господарської діяльності здійснило реконструкцію Споруди та добудову декількох нових об’єктів, утворивши новий майновий об’єкт – Будівлі, на земельній ділянці, виділеній під означені цілі. Ідентифікація цього об’єкту нерухомості, а також факт самочинної реконструкції та будівництва Підприємством Будівель визначені низкою наданих позивачем документів, у тому числі оцінювальними актами, витягами з технічних паспортів тощо.

Відсутність істотних порушень будівельних норм і правил при будівництві та реконструкції Будівель випливає з висновку ДП „Експертно-технічний центр” ПП „Інноваційна науково-технічна експертна компанія” № ТО-463/00506-2007 від 28 грудня 2008 року, за яким дефектів будівництва не виявлено, стан конструкцій задовільний (ІІ), вимогам БНіП, а також протипожежних та санітарних правил Будівлі відповідають.

Статус нерухомого майна, що визначений статтями 181 та 331 ЦК України, за висновком суду є властивим Будівлям, оскільки за матеріалами справи цей майновий об’єкт розташований на земельній ділянці, а його переміщення є неможливим без знецінення та зміни призначення. Статус нерухомості досліджуваним об’єктам присвоює також і спеціаліст ДП „Експертно-технічний центр” ПП „Інноваційна науково-технічна експертна компанія”.

Виходячи зі змісту статей 331 та 376 ЦК України, право власності на самочинно реконструйовані та споруджені Будівлі може бути визнано судом за умови надання Підприємству земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, а також у разі, коли зазначене не порушує прав інших осіб. Оскільки Комітет надав Підприємству право на постійне користування землею під Будівлями, а суду не надано жодних доказів порушень Підприємством прав інших суб’єктів у спірних правовідносинах, суд вважає, що у Підприємства виникло право власності на Будівлі з моменту завершення їх реконструкції та спорудження.

Виходячи зі змісту норм статті 66 ГК України – Підприємство є добросовісним набувачем та власником Будівель, споруджених та реконструйованих позивачем на відповідній земельній ділянці.

У відповідності до статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Підприємство може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності. Оскільки згідно правової позиції, висловленої у поточному спорі, відповідач Комітет не визнає право власності Підприємства на Будівлі, тому суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності, а твердження відповідача щодо відсутності факту виникнення у позивача права власності на зазначену нерухомість є безпідставними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є самовільна, без відповідних дозвільних документів реконструкція та спорудження Підприємством Будівель, а також протиправне невизнання відповідачем права власності Підприємства на цю нерухомість.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача, оскільки первинним підґрунтям спору є вина позивача у непроведенні дій щодо отримання відповідних дозволів на будівництво та реконструкцію нерухомості.

На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.115, 202, 204, 328, 331, 376, 392, 525-526, 759-786 ЦК України, ст.66 та 283-292 ГК України, ст.ст.21-23 Закону України „Про власність”, ст.ст.1, 2, 22, 30, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов у повному обсязі.

Визнати право власності товариства з обмеженою відповідальністю „Виробниче об’єднання „Новатор” на об’єкти нерухомості, розташовані в місті Донецьку по вулиці Ревякіна 20:

·          будівлю офісу літ.Г-1 площею 74,8 м2;

·          диспетчерську літ.Г’’-1 площею 21,9 м2;

·          агрегатну літ.Н’-1 площею 87,2 м2;

·          електроцех літ.О’-1 площею 114,4 м2;

·          будівлю бетонно-розчинного вузлу літ.П’-1-2 площею 1’066,6 м2;

·          склад літ.Р’-1 площею 848,7 м2;

·          котельну літ.С’-1 площею 13,2 м2;

·          гаражі літ.Т’-1 площею 804,3 м2;

·          будівлю механічного цеху літ.У’-1 площею 408,2 м2;

·          навіс літ.Ф’;

·          АЗС літ.Х’;

·          огорожу №№ 1-7;

·          замощення І-ІІ;

·          вбиральню літ.Ц’.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу;

2 –відповідачу;

3 –господарському суду Донецької області