ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№
16/122-07

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

Головуючого: суддів:

Добролюбової
Т.В. Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши
матеріали касаційної скарги

ОСОБА_1

на
постанову

Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 17.10.2007

у
справі

№
16/122-07

за
позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою відповідальністю “Фантазія”

про

визнання
недійсними установчого договору

Представники сторін у судове
засідання не з'явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної
скарги.

ОСОБА_1 у серпні 2004 року заявлений
позов, з урахуванням уточнень від 29.06.07, до ОСОБА_2 та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фантазія"
про визнання недійсним пункту 6 установчого договору ТОВ
"Фантазія" щодо розподілу сум статутного фонду і визначення розміру
його частки між учасниками товариства. Водночас, позивач просив визнати
недійсним установчий договір ТОВ "Фантазія" в цілому.  Обгрнутовуючи свої вимоги, позивач вказував
на те, що відображена в установчому договорі належна йому сума та частка
статутного капіталу менше  внесених ним
коштів на приватизацію цілісного майнового комплексу, що є порушенням приписів
статті 113 Цивільного кодексу УРСР, частини 2 статті 17

доповідач:
Добролюбова Т.В.

Закону
України "Про власність", абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України №20 від 22.12.95, статті 114 Цивільного кодексу
України, частини 2 статті 13 Закону України "Про господарські
товариства". На думку позивача, вказане є підставою для визнання пункту 6
установчого договору товариства недійсним відповідно до статті 48 Цивільного
кодексу УРСР, статті 207 Цивільного кодексу України. Позивач наголошував на
тому, що оскільки положення про поділ статутного фонду та визначення розміру
часток засновників товариства є істотними при укладенні установчого договору,
тому установчий договір також підлягає визнанню недійсним в цілому.

Ухвалою Індустріального районного
суду міста Дніпропетровська від 24.03.06, ухваленою суддею Дружиніним К.М.,
позовні вимоги залишені без розгляду на підставі приписів частини 3 статті 169
Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою апеляційного суду міста
Дніпропетровська від 26.02.07, ухваленою суддею Петренко І.О., справа
направлена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для розгляду
відповідно до Закону України №483-V від 15.12.06 "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів".

Дніпропетровський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Джихур О.В. -головуючого, Лисенко О.М., Науменко
І.М.,      постановою від 11.04.07,
перевірену ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від  24.03.06 скасував. Справу направив до
господарського суду Дніпропетровської області для розгляду.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 07.08.07, ухваленим суддею Загинайко Т.В., у
задоволенні позовних вимог відмовлено.
Господарський суд вмотивовуючи рішення дійшов висновку про відповідність
пункту 6 установочного договору ТОВ "Фантазія" вимогам
законодавства,  зокрема, частині 2 статті
4, частині 1 статті 51 Закону України "Про господарські товариства".
При цьому, суд посилаючись на приписи статей 71, 83 Цивільного кодексу УРСР
визнав пропущеним строк позовної давності. Суд виходив з того, що оскільки
установчий договір товариства укладено 01.08.96, то строк позовної давності
закінчився 01.08.99.

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів: Павловського П.П., Логвиненко А.О.,
Чус О.В, постановою від 17.10.07, перевірене рішення суду першої інстанції
залишив без змін з тих же підстав, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишив без
задоволення.

ОСОБА_1 звернулась до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та
постанову у справі скасувати, як ухвалені з порушенням норм процесуального і
матеріального права, та просить прийняти нове рішення про задоволення позовних
вимог.  Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник
вказує на невірне застосування судами приписів статей 13, 52 Закону України
"Про господарські товариства". При цьому, заявник зазначає про
хибність висновку судів щодо права учасників вносити вклад упродовж року після
реєстрації товариства, оскільки внесок до статутного фонду вносився майном
приватизованого цілісного майнового комплексу одразу при створенні товариства,
таке право не надано учасникам  і
положеннями установчого договору. На думку скаржника, суди безпідставно не
прийняли до уваги та не надали оцінки пунктам 1, 7 установчого договору ТОВ
"Фантазія", чим також  порушили
вимоги статей  84, 105 Господарського
процесуального кодексу України. Скаржник вважає, що судами порушено і приписи
статті 112 Цивільного кодексу УРСР, частини 2 статті 17 Закону України
"Про власність", абзац 2 пункту 5 Постанови Верховного суду України
від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист
приватної власності", оскільки суд дійшов помилкового висновку про
внесення  ОСОБА_2  вкладу в статутний фонд товариства у вигляді
грошового внеску та приватизаційного сертифікату. На думку скаржника, суди
визнавши законним пункт 6 установчого договору, не звернули уваги, що договір
оскаржується  через неправильне визначення
розміру часток і розміру вкладів, а не через наявність чи відсутність їх
визначення взагалі.  Водночас, скаржник
зазначає і про порушення судами приписів статті 76 Цивільного кодексу УРСР щодо
початку перебігу строку позовної давності, адже, про порушення  прав йому стало відомо у 2002 року, тому
перебіг строку позовної давності починається саме з цієї дати. Крім того, на
думку скаржника, строк позовної давності переривався визнанням ОСОБА_2 факту
неправильного розподілу сум та часток статутного фонду на зборах товариства від
31.03.03.

Від ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю “Фантазія” відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий
Господарський суд України заслухавши доповідь судді  Добролюбової Т.В., переглянувши матеріали
справи та доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність  застосування
господарськими  судами  приписів
чинного   законодавства,  відзначає
наступне.

Відповідно
до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.04.1996
Представництвом Фонду Держмайна України в місті Дніпропетровську -продавцем,
укладено з Товариством покупців членів трудового колективу ДКППОН” №65
"Фантазія” -покупцем,  договір
купівлі-продажу комунального майна. За умовами цього договору продавець продав,
а покупець купив комунальне майно державного комунального підприємства
побутового обслуговування населення №65 „Фантазія” з приміщенням загальною
площею 76,1 кв.м, розташоване за адресою: місто Дніпропетровськ, пр. Правди,2.
Вартість  відчужуваного майна складала 1
076 777,00 крб. Відповідно до протоколу від 30.04.96 профспілкових зборів
ДКППОН” №65 "Фантазія” головою товариства з обмеженою відповідальністю
вибрано ОСОБА_2 з приватизаційним
внеском у розмірі 51%. Водночас, судами установлено, що 01.08.96 товариством
покупців ДКППОН №65 „Фантазія”  проведено
загальні збори, на яких вирішено створити на основі приватизованого майна
ДКППОН №65 „Фантазія” Товариство з обмеженою відповідальністю "Фантазія”;
затвердити статут та установчий договір товариства;  призначити на посаду директора товариства -
ОСОБА_2;  доручити  ОСОБА_2 провести державну реєстрацію ТОВ
"Фантазія”. Предметом позову у даній справі  є вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фантазія"
про визнання недійсним пункту 6 установчого договору ТОВ
"Фантазія"  через неправильне
відображення в установчому договорі товариства
розміру часток і вкладів, внесених учасниками. Водночас, позивач, з
огляду на те, що визначення розміру часток засновників товариства є істотними
при укладенні установчого договору, просила визнати недійсним установчий
договір в цілому. Відповідно до статті 1 Закону України "Про господарські
товариства" господарськими товариствами визнаються підприємства, установи,
організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання
їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До
господарських товариств належить, зокрема, товариство з обмеженою
відповідальністю, яке згідно зі статтею 4 вказаного Закону діє на підставі
установчого договору і статуту. Судами установлено, що згідно з  частиною 1 пункту 1  установчого договору про створення та
діяльність товариства з обмеженою відповідальністю "Фантазія” товариство
створено на умовах угоди громадян України, колишніх членів товариства покупців,
які приймали участь у викупі майна державного комунального підприємства
побутового обслуговування населення №65 "Фантазія”. За положеннями
статті  4 Закону України "Про
господарські товариства" установчі документи повинні містити відомості про
вид товариства, предмет та цілі його діяльності, склад засновників та
учасників, найменування та місцезнаходження товариства, розмір і порядок
утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад і
компетенцію органів товариства та порядок прийняття ним рішень, включаючи
перелік питань, з яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок
внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації
товариства. Згідно зі статтею 4 Цивільного кодексу УРСР цивільні права та
обов'язки виникають з угод, що не суперечать вимогам закону. Установчий договір
є угодою в розумінні статті 41 Цивільного кодексу УРСР, і на нього поширюються
загальні норми цивільного законодавства про угоди та зобов'язання.  Визнання договору недійсним є одним із
способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному
цивільним законодавством. Правовими наслідками укладення
угоди,  з порушенням вимог закону, були
визнання її недійсною відповідно до статті 48 Цивільного кодексу УРСР.  Частиною 1 статті 51 Закону України "Про
господарські товариства" унормовано, що установчі документи товариства з
обмеженою відповідальністю , крім відомостей, зазначених у статті 4 цього
Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір,
склад та порядок внесення ними вкладів.
Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до пункту 2
установчого договору  учасниками
товариства є, зокрема, ОСОБА_1, ОСОБА_2. Пунктом 6 установчого договору
визначено, що ОСОБА_2 має 51% статутного фонду, що становить 5 491, 58 грн, а
ОСОБА_1 -4,3% статутного фонду, що складає
463, 01 грн. Судами попередніх інстанцій також установлено, що 01.08.96
установчий договір було посвідчено державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори Якубою О.А. При цьому,    нотаріусом на установчому договорі  було зроблена відмітка, а саме:
"погодження підписано сторонами в моїй присутності". Відтак, колегія
суддів погоджується з тим, що підписання позивачем установчого договору є
свідченням того, що створення уставного фонду Товариства з обмеженою
відповідальністю “Фантазія”, зокрема, відомості про розмір часток кожного з
учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів здійснено з
погодженням між всіма учасниками товариства, у тому числі і позивача у справі.
У справі судами також установлено, що рішенням від 26.11.1996, прийнятим на
позачергових зборах учасників товариства погоджено існуючий статут та
установчий договір відповідача-2 та вирішено повернути членам товариства
різницю між оціночною вартістю внесеного ваучера і сумою коштів, котрі внесені
кожним членом товариства готівкою, зокрема, позивачеві у розмірі 148, 00 грн.
Відповідно до частин 2, 3 статті 52 Закону України „Про господарські
товариства” (у редакції, що діяла на момент укладення установчого договору) до
моменту реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю кожен з учасників
зобов'язаний внести не менше 30 відсотків вказаного в установчих документах
вкладу; учасник зобов'язаний повністю внести свій вклад не пізніше року після
реєстрації товариства. Судами установлено, що
відповідачем-1 внесено до статутного фонду ТОВ "Фантазія", до
державної реєстрації,  255 882 000  крб., що становить 2 558, 82 грн та
приватизаційний майновий сертифікат вартістю 500, 00 грн. Враховуючи те, що
касаційна інстанція не має права збирати нові докази або додатково перевіряти
їх, довід скаржника про невідповідність вимогам закону висновку суду щодо
внесення ОСОБА_2 вкладу в статутний фонд товариства шляхом грошового внеску та
приватизаційного сертифіката виходить за межі повноважень касаційної інстанції.
Враховуючи те, що судами не встановлено
обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним, колегія
суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог.
Водночас, колегія суддів, наводить, як підставу  відмови у задоволенні позовних вимог, і те,
що договір про створення товариства з обмеженою відповідальністю (установчий
договір) не регулює відносини між учасниками товариства при здійсненні
діяльності товариства і припиняє свою дію після досягнення мети
-створення та державну реєстрацію товариства.
Твердження скаржника про неправильне обчислення судами попередніх
інстанцій строку позовної давності та хибність висновку суду про пропуск такого
строку  не може бути підставою для
скасування судових рішень у справі, з огляду на те, що строком позовної
давності обмежено лише порушене право, за захистом якого особа
звертається до суду, а апеляційний суд не встановив такого порушення прав
позивача з боку відповідачів. Таким чином, доводи, викладені в  касаційній скарзі не спростовують
правильність висновків  апеляційної
інстанції про відсутність  підстав для
задоволення позовних вимог.

За таких встановлених обставин справи,
колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду апеляційної
інстанції.

З  урахуванням
викладеного, керуючись статтями
1115, 1117,
1118,  1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В  :

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.2007   у
справі  №16/122-07 залишити  без
змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без  задоволення.

Головуючий
Т. Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець