СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

28 травня 2008 року

Справа № 2-27/17199.1-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Хміль О.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Патраша Володимира Івановича, довіреність № 3232/10 від 31.05.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Воронцова Н.В.) від 26.03.2008 у справі № 2-27/17199.1-2007А

за позовом відкритого акціонерного товариства "Криммеблі" (вул. Лінейна, 2,Сімферополь,95006)

до          Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а,Алушта,98500)

про визнання нечинними податкового повідомлення-рішення та першої податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної республіки Крим від 26.03.2008 у справі № 2-27/17199.1-2007А позов задоволено.

Визнано недійсним податкове повідомлення–рішення державної податкової інспекції у м. Алушта АР Крим від 17.02.2005 № /0/555.

Визнати недійсною першу податкову вимогу державної податкової інспекції у м. Алушта АР Крим №1/114 від 25.04.2005.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства “Криммебель” 3,40 грн. судового збору.

Повернуто з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства “Криммебель” зайво сплачену суму судового збору у розмірі 81,60 грн.

Приймаючи рішення, суд виходив з того, що фінансові санкції не можуть бути застосовані за порушення строків сплати податку за землю, оскільки строк сплати земельного податку за період до 30.01.2002 вже минув. Дану думку суд обгрунтував положеннями статті 18 Закону України “Про плату за землю”.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права.

Так, відповідач посилається на те, що у даному випадку необхідно виходити з норм п. п. 17.1.7 п. 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". При цьому, на думку податкового органу, строк впродовж якого можливо застосувати штрафні санкції встановлений п. п. 15.1.2 вищенаведеного закону.

Позивач у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної справи, а також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності позивача.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 суддю Гоголя Ю.М. замінено на суддю Гонтаря В.І.

Розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2005 Державна податкова інспекція у місті Алушті в Автономній Республіці Крим здійснила перевірку відкритого акціонерного товариства “Криммебель” з питань своєчасності погашення податкових зобов'язань з земельного податку, про що складено акт № 00850/38/15-3 (том 1, а. с. 5-7).

На підставі зазначеного акту 17.02.2005 Державна податкова інспекція у місті Алушті в Автономній Республіці Крим прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № /0/555 (том 1, а. с. 19).

Зазначеним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовані фінансові санкції у сумі 1476,26 грн.

Підставою для застосування фінансових санкцій у сумі 1476,26 грн. Стало те, що позивач впродовж квітня 2001 року –лютого 2002 року припустив порушення встановлених строків сплати земельного податку. У зв’язку з цим відповідач застосував штрафні санкції до позивача на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" 10 % суми земельного податку, сплата якого була прострочена.

Апеляційна інстанція вважає, що у даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на норми спеціального закону - Закону України “Про плату за землю”, преамбулою якого встановлено, що цей Закон визначає розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, податок - обов'язковий платіж, що справляється з юридичних і фізичних осіб за користування земельними ділянками.

Згідно зі статтею 14 цього Закону, юридичні особи самостійно обчислюють суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом, за формою, встановленою Головною державною податковою інспекцією України, щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого подають дані відповідній державній податковій інспекції.

Стаття 18 Закону України “Про плату за землю” передбачає можливість залучення платників до сплати земельного податку впродовж двох років після спливу своєчасної сплати земельного податку.

Отже, з цієї норми чітко випливає, що податковий орган не вправі вимагати сплату суб'єктом господарювання земельного податку після спливу визначеного законом строку.

П. п. 15.1.1 п. 15.1 статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлено, якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як вже було вище наведено, спеціальним строком у даному випадку є два роки, а тому, за аналогією зі статтею 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", позивач у даній справі також повинен вважатися вільним від податкового зобов'язання. При цьому, Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим не заперечує в апеляційній скарзі про те, що у податкового органу вже не має вимог по сплаті позивачем земельного податку за період з 01.04.2001 по 31.12.2002, внаслідок спливу строку його сплати.

Обставини справи свідчать про те, що спірне податкове повідомлення–рішення було прийняте 17.02.2005, тоді як фінансові санкції відповідно до нього були застосовані за прострочення сплати земельного податку в період до 30.01.2002. Оскільки строк сплати земельного податку за період до 30.01.2002 вже минув, фінансові санкції не можуть бути застосовані за порушення строків сплати податку за землю, до сплати якого позивач не може бути залученим. Тобто, на думку судової колегії, неможливо притягувати до відповідальності платника податків за ту несплату податку, яка вже такою не рахується (позивач на час застосування штрафних санкцій вже був вільний від сплати земельного податку).

Крім того, місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги положення статті 25 Закону України “Про плату за землю”, якою встановлено, що за прострочення встановлених строків сплати податку (стаття 17 цього Закону) справляється пеня у розмірах, визначених законом. Розмір пені за несвоєчасне внесення орендної плати передбачається у договорі оренди, проте він не може перевищувати ставки пені за несвоєчасну сплату земельного податку.

Тобто законодавцем прямо вказано, що за прострочення встановлених строків сплати земельного податку стягується саме пеня, а ні штрафні санкції, які були застосовані відповідно до спірного податного повідомлення –рішення.

Відповідно до п. п. 6.2.1 п. 6.2 статті 6 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Перша податкова вимога - надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк.

Судом встановлено, що строк сплати земельного податку за період до 30.01.2002 вже минув. Таким чином, підлягає визнанню недійсною і перша податкова вимога №1/114 від 25.04.2005.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.03.2008 у справі № 2-27/17199.1-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      В.І. Гонтар

Ю.В. Борисова