ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008 р.

№
26/223/06

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого
судді: суддів:

Добролюбової
Т.В., Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1

на
постанову

Запорізького
апеляційного господарського суду від 12 грудня 2007 року

у
справі господарського
суду

№
26/223/06 Запорізької області

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Приватного
сільськогосподарського підприємства агрофірми "Восток"

про

стягнення
суми

за участю представників сторін від:

позивача:
ОСОБА_2(дов. від
01.04.08);

відповідача:
Буюклинська Л.В.
(дов. від 05.01.08),

ВСТАНОВИВ:

У
травні 2006 року приватний підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного
сільськогосподарського підприємства агрофірми "Восток" (далі -
відповідач) про стягнення 110268, 30 грн. збитків та 5 000,00 грн. моральної
шкоди.

Рішенням
Господарського суду Запорізької області від 17 січня 2007 року (суддя Зубкова
Т.П.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського
суду від 12 грудня 2007 року (колегією суддів у складі: Хуторной В.М. -
головуючий, Кагітіна Л.П., Юхименко О.В.) у задоволені позову відмовлено.
Судові рішення мотивовані недоведеністю наявного в діях відповідача складу
цивільного правопорушення в силу статей 33, 34 ГПК України.

Не погоджуючись
із прийнятими у справі судовими рішеннями, ПП ОСОБА_1 звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 12.12.07 та рішення
Господарського суду Запорізької області від 17.01.07 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення з Приватного
сільськогосподарського підприємства агрофірми "Восток" 110 268, 30
грн. збитків у вигляді упущеної вигоди задовольнити, мотивуючи касаційну скаргу
доводами щодо неповного
з'ясування всіх обставин справи, що призвело до винесення незаконних та
необґрунтованих судових рішень.

Заслухавши
суддю - доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,  16 березня 2000 року між відповідачем
(орендарем) та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (орендодавцями) були укладені договори оренди земельних
ділянок, розташованих у Бердянському районі, строком на 5 років з метою
сільськогосподарського використання.

15
березня 2005 року договори оренди вказаних земельних ділянок були укладені між
зазначеними вище фізичними особами та ПП ОСОБА_1.

Відмовляючи
у стягненні збитків у вигляді упущеної вигоди, суди послалися на недоведеність
позивача наявного в діях відповідача складу цивільного правопорушення як
підстави відшкодування збитків. Крім того, суди вказали на відсутність
існування між сторонами господарських відносин, що свідчить про неможливість
порушення відповідачем будь-яких господарських зобов'язань перед
позивачем.

Разом
з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те,
що попередніми судовими інстанціями не було надано належної правової оцінки
питанню доведеності заподіяних Приватним сільськогосподарським підприємством
агрофірма "Восток" позивачу збитків.

Предметом
даного судового розгляду є вимоги позивача про стягнення збитків, завданих
відповідачем  у зв'язку з вчиненням
перешкод у користуванні орендованими ПП ОСОБА_1. земельними ділянками на
підставі договору оренди від 15.03.05.

Стаття  22 Цивільного кодексу України визначає
поняття збитків. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода).

За
загальним принципом цивільного права, особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша
статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК). Для застосування такої
міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з
частиною другою статті 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання,
доказується кредитором.

За
змістом статті 1166 Цивільного кодексу України, упущена вигода -це доходи, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Якщо особа, що порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір
упущеної вигоди, що має відшкодовуватися, не може бути меншим від доходів,
одержаних особою, яка порушила право.

У
вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути
реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

В той
же час, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами
першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним
правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано
не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними
нормами в комплексі.

Без
належної уваги та правової оцінки з боку судів попередніх інстанцій залишились
обставини щодо порушення прав приватного підприємця ОСОБА_1 як орендаря на
підставі укладених договорів оренди від 15 березня 2005 року (а.с. 18-41), хоча
з'ясування вказаних обставин має суттєве значення для вирішення питання щодо
наявності підстав для задоволення або відмови у задоволенні позову. Належне
з'ясування та оцінка судом зазначених питань мають істотне значення та є
необхідними для правильного вирішення даного спору.

Крім
того, враховуючи, що спір у даній справі фактично виник стосовно порушення
відповідачем права орендного користування ПП ОСОБА_1 земельними ділянками,
господарським судам слід було встановити власників даних земельних ділянок і
з'ясувати питання щодо їх залучення до участі у справі, позаяк  оскаржувані рішення зачіпають їх права та
обов'язки.

Відповідно
до статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року,
ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97  № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право
на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадянських прав і
обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним
відповідно до закону. Відкритий характер судового розгляду є істотним елементом
права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право
особи бути заслуханою в суді.

Згідно
зі частиною 4 статті 6 Закону України “Про судоустрій України” ніхто не може
бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному
процесуальним законом порядку в суді будь-якого рівня.

Зазначені
процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справ  були порушені через незалучення вказаних вище
осіб до участі у справі в якості третіх осіб, що не відповідає вимогам закону.

На
підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що
спір розглянуто місцевим та апеляційним судами без дослідження в повному обсязі
обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу
всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх
сукупності та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм
права.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в
касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та
процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія
суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не
віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку
судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених
фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми
інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови
від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції
не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати
нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі,
підлягають скасуванню, а справа -направленню на новий розгляд до Господарського
суду Запорізької області.

Під
час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в
цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в
залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством
вирішити спір.

На підставі
викладеного, керуючись статтями, 1115, 1117, 1119,
11110  Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 12 грудня 2007 року і рішення
Господарського суду Запорізької області від 17 січня 2007 року у справі №
26/223/06 скасувати.

Справу
№ 26/223/06 скерувати на новий розгляд до Господарського суду Запорізької
області.

Головуючий
суддя
Добролюбова
Т.В.

Судді
Гоголь Т.Г.

Швець
В.О.