ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.08 Справа № 20/311/08

Гандюкова Л.П.

За позовом Закритого акціонерного товариства “Індустрія”, Запорізька область, Запорізький район, смт.Кушугум

до відповідачів: 1. Запорізької районної державної адміністрації, м.Запоріжжя

2. Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, Запорізька область, Запорізький район, смт.Кушугум

про визнання права на отримання земельної ділянки та зобов’язання відповідача-2 укласти договір оренди земельної ділянки

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача –Лемешко А.О. (дов. №20/06 від 20.06.2008р.);

Від відповідача-1 –Пухтій І.О. (дов.№01-22/2305 від 21.05.2008р.);

Від відповідача-2 –Горохова Т.П. (селищний голова);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання за ЗАТ “Індустрія” права на отримання земельної ділянки площею 3,0 га у смт.Кушугум Запорізького району для будівництва житлових будинків в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло на момент звернення позивача, яке підтверджується рішенням Кушугумської селищної ради від 25.10.2005р. №28/6 та зобов’язання відповідача-2 укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки у відповідності до цього рішення.

Ухвалою господарського суду від 20.05.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/311/08, судове засідання призначено на 24.06.2008р. У судовому засіданні 24.06.2008р. оголошено перерву до 02.07.2008р.

02.07.2008р. справу розглянуто, за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

02.07.2008р. від позивача отримано доповнення до позовної заяви, відповідно до якого просить визнати недійсним рішення Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області №9 від 20.06.2008р., яким на підставі протесту прокурора скасоване рішення Кушугумської селищної ради від 25.10.2005р. №28/6. Зазначене доповнення не прийнято судом до розгляду, оскільки фактично є одночасною зміною і предмету і підстави позову, що суперечить ст.22 ГПК України. Разом з цим, позивачу роз’яснено, що він не позбавлений можливості звернутися з відповідними позовом в загальному порядку для розгляду його в окремому позовному провадженні.

Розглядаються позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які позивач підтримав. Просить задовольнити первісні вимоги на підставі ст.58 Конституції України, мотивуючи наступним. На підставі рішення Кушугумської селищної ради від 25.10.2005р. №28/6 “Про згоду на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років ЗАТ “Індустрія” із земель запасу Кушугумської селищної ради та зміну цільового призначення земельної ділянки площею 3,0 га для будівництва котеджів в смт.Кушугум по вул.Індустріальній та Івана Франка” позивача зобов’язано розробити проект зміни цільового призначення земельної ділянки та укласти з селищною радою договір оренди землі. Запорізька районна державна адміністрація відмовила позивачу в узгодженні технічної документації по відведенню земельної ділянки, посилаючись на вступ в дію Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік”, згідно з яким отримання права на оренду земельних ділянок, що знаходяться у державній або комунальній власності, здійснюється виключно на аукціонах. Просить позов задовольнити, оскільки вищезазначене рішення прийнято у 2005 році задовго до прийняття Закону України “Про державний бюджет на 2008 рік”. Згідно з ст.58 Конституції України цей Закон не має зворотної сили та не може бути підставою для регулювання наявних між сторонами правовідносин, тому відмова Запорізької районної державної адміністрації є безпідставною.

У судовому засіданні 02.07.2008р. позивачем заявлено усне клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття судом рішення щодо оскарження рішення Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області №9 від 20.06.2008р.

Клопотання судом відхилено як необґрунтоване. Позивачем не надано доказів порушення судом провадження у справі про визнання недійсним вказаного рішення і, крім того, згідно з ст.79 ГПК України суд вважає можливим, враховуючи предмет та підставу позову, розглянути справу №20/311/08 без зупинення провадження.

Відповідач-1 вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України та ст.6 Закону України “Про оренду землі” в редакції від 03.06.2008р., на даний момент передача спірної земельної ділянки в оренду позивачу і відповідно прийняття позитивного рішення з цього питання без проведення аукціону на право оренди є неможливим. На теперішній час законодавчо не врегульовано питання можливості передачі в оренду земельних ділянок, дозвіл на розробку проекту відведення яких надано без попереднього проведення аукціону на право оренди. Крім того, зазначив, що в позовній заяві не викладено зміст позовних вимог до Запорізької районної державної адміністрації. Згідно ч.9 ст.118 Земельного кодексу України відповідач не є органом, з яким погоджується проект відведення земельної ділянки. Лист від 11.03.2008р. №134, з яким позивач звернувся до Запорізької районної державної адміністрації, містив в собі вимогу прийняти рішення щодо дій начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства РДА, яким безпосередньо здійснюється таке погодження. Вважає райдержадміністрацію неналежним відповідачем у справі.

Відповідач- 2 також вважає позов необґрунтованим, у своєму відзиві підтримав позицію відповідача-1 щодо неврегульованості на даний час питання передачі в оренду ділянок, дозвіл на розробку проекту відведення яких надано без попереднього проведення аукціону та неможливістю відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України, ст.6 Закону України “Про оренду землі” прийняття позитивного рішення з цього питання без проведення аукціону. Рішення Кушугумської селищної ради від 25.10.2005р. №218/6, на яке посилається позивач, рішенням Кушугумської селищної ради від 20.06.2008р. №9 скасоване на підставі протесту прокурора Запорізького району. Укладення договору земельної ділянки без затвердження проекту відведення неможливо. На сьогоднішній день проект відведення до селищної ради не подавався. Просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кушугумської селищної ради №28/6 від 25.10.2005р. було надано згоду ЗАТ “Індустрія” (позивач) на виготовлення проекту про зміну цільового призначення земельної ділянки площею 3,0 га, виділення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років в смт.Кушугум по вул.Індустріальній 13,15,17,19,21,23,25,27,29,31 та вул.Івана Франка 14,16,18,20,22,24, 26,28,30,32 із земельного запасу Кушугумської селищної ради для будівництва та обслуговування котеджів та господарських будівель для працівників ЗАТ “Індустрія” та зобов’язано останнє розробити проект зміни цільового призначення, укласти з Кушугумською селищною радою договір оренди землі.

Матеріали справи свідчать, що 16.05.2007р. між ЗАТ “Індустрія” та ТОВ “Козацькі землі ЛТД” було укладено договір №41 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 3,0 га за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт.Кушугум, вул.Індустріальна, Івана Франка.

У 2008 році ЗАТ “Індустрія” звернулося до голови Запорізької районної державної адміністрації з листом №134 від 11.03.2008р., відповідно до якого просило розглянути питання щодо відмови головного архітектора району в узгодженні технічної документації.

У відповідь на зазначений лист позивачу листом №01-25/1747 від 09.04.2008р. повідомлено, що відмову в узгодженні обумовлено вступом в дію Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік”, а також зазначено, що оскільки рішення селищної ради було прийнято до вступу в дію зазначеного закону, укладення договору оренди земельної ділянки можливо за рішенням суду.

У зв’язку з цим, 15.05.2008р. позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, за якою порушено провадження у даній справі.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Приписами ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом. Згідно з ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Із змісту ст.12 ГПК України слідує, що господарський суд розглядає спори.

Позивач звернувся з позовом про визнання його права на отримання земельної ділянки площею 3,0га в смт.Кушугум Запорізького району в оренду для будівництва житлових будинків в порядку, передбаченому Земельним кодексом України та Законом України “Про оренду” землі” в редакції, яка діяла на момент звернення ЗАТ “Індустрія” , яке підтверджено рішенням Кушугумської селищної ради від №28/6 25.10.2005р. та зобов’язання відповідача-2 укласти з ЗАТ “Індустрія” договір оренди земельної ділянки у відповідності до цього рішення. При цьому позивач посилається на ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до якої Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду встановлений ст.124 Земельного кодексу України, додержання якого є обов’язковим.

Так, згідно з ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Невід‘ємною частиною договору оренди є план (схема) земельної ділянки. Відповідно до ч.3 цієї статті передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

При цьому, суд враховує, що згідно з п.9 ст.118 Кодексу проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.30 Закону України “Про землеустрій” погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Як вбачається із матеріалів справи, погодження і затвердження документації із землеустрою в установленому законом порядку не здійснено. Рішення сесії Кушугумської селищної ради №28/6 від 25.10.2005р. скасовано рішенням дев’ятнадцятої сесії п’ятого скликання Кушугумської селищної ради №9 від 20.06.2008р

Позивачем в порушення приписів ст.ст.33.34 ГПК України не доведено, яким саме нормативним актом передбачено виникнення права на отримання (одержання) земельної ділянки. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Із аналізу наведеного вище законодавства слідує, що майнові права (в тому числі право на користування) відносно конкретно визначеної земельної ділянки виникають у будь-якої особи лише з моменту вчинення повноважним органом дій щодо визначення такої земельної ділянки в натурі і посвідчуються певним право установчим документом, що має законодавчо встановлену назву, форму та зміст. Право на оренду земельної ділянки виникає у особи лише після укладення з нею договору оренди і його державної реєстрації.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання права позивача на отримання земельної ділянки можливе лише за умови настання певних обставин, в тому числі затвердження проекту відведення.

Враховуючи вищевикладені обставини, на даний час процедура, яка повинна передувати укладенню договору оренди, не завершена, проект відведення земельної ділянки не затверджений.

Вирішуючи спір в частині вимоги про зобов’язання укласти договір, суд також бере до уваги, що загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст.181 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.3 ст.184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 Господарського кодексу України, відповідно до якої судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або

договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.84 Господарсько-процесуального кодексу України, у спорах про спонукання до укладення договору в рішенні необхідно зазначати умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Таким чином, обов’язковою умовою укладання господарського договору є одержання проекту стороною, якій запропоновано іншою стороною цей проект. Проект договору оренди спірної земельної ділянки позивачем також не надано.

04.06.2008р. набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 03.06.2008р. №309-VI, згідно з яким внесено зміни до Земельного кодексу України.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст.124 цього Кодексу в редакції зазначеного Закону, набуття права оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється виключно на аукціонах (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, набуття права на оренду земельних ділянок під об'єкти соціального призначення, будівництво соціального і доступного житла, використання земельних ділянок для розробки корисних копалин та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій), використання релігійними організаціями (під культовими будівлями), які легалізовані в Україні).

Згідно з ч.2 п.11 Прикінцевих положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 03.06.2008р. №309-VI на Кабінет Міністрів України покладений обов’язок визначити особливості оформлення права оренди земельної ділянки без проведення аукціону громадянам чи юридичним особам, які звернулись із заявою (клопотанням) про передачу земельної ділянки в оренду із земель державної або комунальної власності, якщо станом на 1 січня 2008 року відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування було прийнято рішення про погодження місця розташування такого об'єкта або про надання дозволу на розробку проекту її відведення.

Офіційне тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України викладено в рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року у справі №1-7/99. Так, відповідно до цього рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що оскільки в Конституції України стаття 58 міститься у розділі II “Права, свободи та обов'язки людини і громадянина”, в якому закріплені конституційні права, свободи і обов'язки насамперед людини і громадянина та їх гарантії, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Приписами ст.ст. 33,34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На таких підставах у задоволенні позовних вимог відмовляється повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються по повивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 15.09. 2008р.