ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№ 33/135

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

закритого акціонерного товариства "Дніпропетровський інженерно-технічний центр "Контакт"

на рішення

господарського суду міста Києва від 19.05.2008.

у справі

господарського суду

№ 33/135

міста Києва

за позовом

закритого акціонерного товариства "Дніпропетровський інженерно-технічний центр "Контакт"

до

державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про

за участю представників сторін

позивача -

відповідача -

стягнення 107 199,74грн.

Пасько Л.Г. дов. № 913/2008 від 01.09.2008

Глоба К.В. дов. № 955-НЮ від 21.03.2008

В С Т А Н О В И В:

У січні 2008 року Закрите акціонерне товариство "Дніпропетровський інженерно-технічний центр "Контакт" звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об’єднання "Південно-західна залізниця" про стягнення 107199,74 грн. заборгованості за поставлену продукцію та санкцій за несвоєчасні розрахунки.

Позовні вимоги були вмотивовані посиланням на укладений договір, який передбачав проведення оплати протягом 45 банківських днів після отримання продукції, а також посиланням на ст.ст. 611 та 526 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду м. Києва від 19.05.2008 ( суддя Мудрий С.М.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з залізниці на користь позивача суму основного боргу 87480 грн. та пропорційно судові витрати, в стягненні пені в сумі 7834,36 грн., індексу інфляції в сумі 10436,36 грн. та 3% річних в сумі 1449,02 грн. відмовлено.

Судове рішення ґрунтується на визнанні залізницею факту отримання продукції, визнанні основного боргу, та підписання сторонами акту приймання-передачі продукції 19.05.2008 в день вирішення справи судом, а відтак, відсутності підстав для стягнення пені, індексу інфляції та 3% річних.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

На погоджуючись із рішенням господарського суду в частині відмови в стягненні пені в сумі 7834,36 грн., індексу інфляції в сумі 10436,36 грн. та 3% річних в сумі 1449,02 грн., Закрите акціонерне товариство "Дніпропетровський інженерно-технічний центр "Контакт" звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального права, невірну оцінку судом першої інстанції доказів по справі, неправильне застосування норм Цивільного кодексу України.

В відзиві на касаційну скаргу Державне територіально-галузеве об’єднання "Південно-західна залізниця" проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає судове рішення по справі законним та обґрунтованим, підтверджує підписання акту прийому-передачі продукції саме 19.05.2008, а зазначену на акті дату 17.04.2007 помилковою.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що між сторонами 13.04.2007 укладений договір поставки № ПЗ/МХ-07901/ню ( далі –Договір), за яким позивач зобов’язався поставити та передати у власність залізниці-відповідачу продукцію згідно із специфікацією (додаток № 1), а відповідач зобов’язується прийняти та оплатити цю продукцію на умовах даного Договору.

Позивач здійснив поставку товару 17.04.2007 Київському територіальному відділу матеріально-технічного забезпечення ДТГО "Південно-західна залізниця" на суму 87480,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № Т-700685 від 17.04.2007. Продукцію за цією видатковою накладною було отримано уповноваженим представником Київському територіальному відділу матеріально-технічного забезпечення Павленко Тетяною Павлівною на підставі довіреності на отримання цінностей серія ЯМН № 9644180 від 17.04.2007, яка дійсна до 26.04.2007.

Згідно п.7.2 Договору замовник –залізниця здійснює оплату поставленого товару протягом 45 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару, що передбачено пунктом 9.5 Договору.

Оплата за отриманий товар на рахунок постачальника не надійшла, що стало підставою для направлення 27.11.2007 позивачем відповідачу претензії № 1397/2007 з вимогою оплатити заборгованість. Зазначена претензія залишена залізницею без відповіді та задоволення.

Таким чином, судом встановлено, що предметом позову є розрахунки за поставлену продукцію.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ст.692 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки ( пені).

Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми 87480,00 грн. основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і визнаний залізницею в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд послався на те, що 19.05.2008 на день судового засідання на виконання вимог Ухвали господарського суду м. Києва від 14.04.2008 сторонами був підписаний акт прийому-передачі № б/н від 17.04.2007 на суму 87480,00 грн., а відтак, визнав, що строк оплати продукції за Договором ще не настав.

Однак, такий висновок суду є передчасним, зроблено по недостатньо дослідженим обставинам справи, не ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи. Так, судом не досліджено, чи акт прийому-передачі продукції є єдиним належним доказом отримання залізницею замовленої продукції; судом не досліджено, чи встановлено у Договорі сторін, в якому порядку повинен складатись акт прийому-передачі, від кого виходити ініціатива підписання цього акту.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що акт прийому-передачі, датований 17.04.2007, підписаний в день судового засідання 19.05.2008, - не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки у справі нема доказів, що цей акт було складено та підписано саме 19.05.2008.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи, прав і обов’язків сторін і в залежності від встановленого вирішити спір.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11110 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Дніпропетровський інженерно-технічний центр "Контакт" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2008р. у справі №33/135 скасувати частково у частині відмови у стягненні пені у сумі 7834,36 грн., інфляційної складової боргу в сумі 10436,36 грн., 3% річних в сумі 1449,02 грн., та в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

В решті рішення господарського суду м. Києва від 19.05.2008 у справі №33/135 залишити без змін.

Головуючий           Є. Першиков

Судді           Т. Данилова

І. Ходаківська