ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№
2-1678/07

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні

касаційну
скаргу

ОСОБА_1

на
рішення

Зарічного
районного суду м. Суми

від

05.10.2007р.

та
постанову

Харківського
апеляційного господарського суду

від

11.12.2007р.

у
справі

№2-1678/07

Зарічного
районного суду м. Суми

за
позовом

ОСОБА_1

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Магазин
"Славутич"

треті
особи

1).ОСОБА_2 2).ОСОБА_3 3).
ОСОБА_4 4). ОСОБА_5 5). ОСОБА_6 6). ОСОБА_7 7).
ОСОБА_8 8). Державний реєстратор виконавчого комітету Сумської міської
ради

про

визнання
рішення загальних зборів товариства незаконним, визнання недійсними положень
статуту товариства, скасування державної реєстрації нової редакції статуту
товариства

за
участю представників

-
позивача:

не
з'явився

-
відповідача:

ОСОБА_9
(довіреність від 25.10.2007р.)

- третіх
осіб:

1). не з'явився 2). не з'явився
3). не з'явився 4). не з'явився 5). не з'явився 6).
не з'явився 7). ОСОБА_9 (довіреність ВЕК №546587 від 02.04.2007р.) 8).
не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач
звернувся з позовом, який в подальшому доповнив, до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова фірма "Магазин "Славутич" (далі
Товариство) про визнання незаконним рішення загальних зборів ТОВ
"Славутич" від 23.02.2006 року, недійсними положення статуту
Товариства, а саме: п.5.6; п.5.7; п.6.5; п.6.6; п.7.3.6; п.7.4.2.3; п. 7.4.2.8;
п.7.4.2.22; п.7.4.5; останнє речення пункту 8.2: "Учасник вважається
повідомленим належним чином, якщо лист-повідомлення прийнятий поштовою
організацією не менш, ніж за 30 днів до проведення Загальних зборів Товариства";
п.8.14; п.8.15; п.8.19; п.8.20; скасування державної реєстрації нової редакції
статуту Товариства, затвердженої на загальних зборах 23.02.2006 року та
зареєстрованої державним реєстратором виконавчого комітету Сумської міської
ради 10.03.2006 року.

Позовні
вимоги обґрунтовував тим, що він є учасником Товариства і його частка в
статутному фонді товариства становить
21.5%. Як учасник товариства вважає, що рішення зборів учасників
товариства від 23.02.2006 року є незаконними в зв'язку з порушенням порядку
скликання зборів і на підставі невідповідності рішень зборів по 4 та 5 питанню
порядку денного діючому законодавству. Також позивач посилався на те, що він
був повідомлений про проведення зборів 23.02.2006 року не за 30 днів, як
передбачено ст.61 Закону України "Про господарські товариства". Крім
того ним було отримано два повідомлення від 16.01.2006 про призначення
проведення зборів 23.02.2006 року та від 18.01.2006 року про проведення зборів
24.02.2006 року. Враховуючи, що повідомлення від 18.01.2006 року направлено
пізніше за часом, він керувався саме ним і готувався до участі у зборах,
призначених на 24.02.2006 року.

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 05.10.2007р. (суддя Левченко Т.А.) позовні
вимоги задоволено частково, постановлено визнати недійсними такі положення
статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма
"Магазин "Славутич", а саме: п.п.7.4.2.3; 7.4.2.8; 7.4.2.22;
останнє речення пункту 8.2 "Учасник вважається повідомленим належним
чином, якщо лист-повідомлення прийнятий поштовою організацією не менш, ніж за
30 днів до проведення Загальних зборів Товариства". В задоволенні іншої
частини позовних вимог постановлено відмовити.

Оскарженою
постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р.
(колегія суддів у складі: головуючого -судді Олійника В.Ф., суддів Гончар Т.В.,
Кравець Т.В.) вказане рішення районного суду про відмову в задоволенні позову в
іншій частині скасовано в частині відмови в задоволенні позову про визнання
недійсними пунктів 5.6, 5.7, 7.3.6, 7.4.5 нової редакції Статуту, затвердженого
на Загальних зборах 23.02.2006р. Товариства з обмеженою відповідальністю
"Торгова фірма "Магазин "Славутич" та в цій частині
прийнято нове рішення. Постановлено позовні вимоги в частині визнання недійсними
положення пунктів 5.6, 5.7, 7.3.6, 7.4.5 нової редакції Статуту, затвердженого
на загальних зборах 23.02.2006р. Товариства з обмеженою відповідальністю
"Торгова фірма "Магазин "Славутич" задовольнити; в іншій
частині рішення Зарічного районного суду м. Суми постановлено залишити без
змін; також постановлено зобов'язати Зарічний районний суд м. Суми направити
державному реєстратору рішення Зарічного районного суду м. Суми від
05.10.2007р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від
20.12.2007р. для внесення запису про судові рішення про визнання недійсними
відповідних пунктів Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю
"Торгова фірма "Магазин "Славутич".

У
касаційній скарзі позивач просить зазначені судові рішення в частині відмови в
задоволенні вимог про визнання повністю незаконним рішення зборів учасників
Товариства від 23.02.2006р., скасування державної реєстрації нової редакції
статуту Товариства, проведеної державним реєстратором виконавчого комітету
Сумської міської ради 10.03.2006р. за реєстровим номером 3000066 та
про визнання недійсними положень Статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова фірма "Магазин "Славутич", а
саме: п. п.6.5, 6.6, 8.14, 8.15, 8.19, 8.20, нова редакція якого була затверджена
рішенням зборів учасників Товариства від 23.02.2006р., скасувати, та прийняти в
цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити відносно: визнання
повністю незаконним рішення зборів учасників
Товариства від 23.02.2006р.; визнання недійсним положень Статуту
Товариства, а саме: п. п.6.5, 6.6, 8.14, 8.15, 8.19, 8.20, нова редакція якого
була затверджена рішенням зборів учасників Товариства від 23.02.2006р.;
скасування державної реєстрації нової редакції Статуту Товариства, проведеної
державним реєстратором виконавчого комітету Сумської міської ради 10.03.2006р.
за реєстровим номером 3000066, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ч.1
ст.10, ст.ст.53, 55, 57, ч.5 ст.61, ст.64 Закону України "Про господарські
товариства", ст.31 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців", п.п.3, 6 Положення "Про порядок
збільшення (зменшення) розміру статутного капіталу акціонерного товариства",
затвердженого Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку
від 22.02.2007р. №387, п.1.8 ст.1 "Про оподаткування прибутку
підприємств", п. п.1, 2 ст.147 Цивільного кодексу України, ст.167
Господарського кодексу України.

Відзиву
на касаційну скаргу не надійшло.

Позивач
та треті особи-1 -6, та третя особа-8 не використали наданого законом права на
участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши
у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, 23.12.2003р. рішенням загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма
"Магазин "Славутич" ОСОБА_1 було прийнято до складу учасників
цього Товариства у зв'язку з переходом до нього частки в статутному капіталі в
розмірі 21.50%, яка належала ОСОБА_10.

16.01.2006р.
учасник Товариства ОСОБА_8, яка має у Статутному капіталі товариства частку в
розмірі 74.24%, звернулась до голови Товариства з вимогою про проведення
23.02.2006 року о 17-00 год. позачергових загальних зборів учасників та
пропонувала включити до порядку денного зборів наступні питання: 1) звіт про
роботу Товариства за 2005 рік; 2) щодо збитків Товариства в період з 1997 по
2006 роки; 3) збільшення статутного фонду (капіталу) Товариства за рахунок
внеску ОСОБА_8; 4) затвердження нової редакції Статуту Товариства.

24.02.2006р.
позивачу головою Товариства ОСОБА_7 було направлено повідомлення про
призначення позачергових загальних зборів учасників 23.02.2006р. В повідомленні
було зазначено час і місце проведення зборів, а також їх порядок денний,
запропонований ОСОБА_8.

Як
встановлено судами і не заперечувалось позивачем, вказане повідомлення він
отримав 28.01.2006 року.

Також
позивачу направлялось інше повідомлення від 18.01.2006р. про скликання
загальних зборів учасників Товариства на 24.02.2006р. з наступним порядком
денним: 1. Звіт директора Товариства про фінансово-економічні показники
господарської діяльності товариства за 1998-2005 р.р.; 2. Звіт директора
Товариства про наявність збитків за 1998-2005 р.р.; 3. Про порядок погашення
збитків. Про вартість чистих активів товариства; 4. Про визначення основних
напрямків діяльності Товариства; 5. Про обрання голови Товариства; 6. Про
обрання ревізійної комісії Товариства.

Судами
встановлено, що як вбачається із Акту від 23.02.2006р., позивач з'явився
23.02.2006р. на позачергові збори учасників Товариства, але відмовився
реєструватися в Журналі реєстрації учасників і участі в позачергових загальних
зборах 23.02.2006 року не приймав. Позачергові збори Товариства 23.02.2006р.
відбулися, оскільки на них були присутні учасники, що володіють у сукупності
більш як 60 відсотками голосів, та згідно вимогам ч.1 ст.60 Закону України
"Про господарські товариства" вважаються повноважними. Збори
учасників Товариства, призначені на 24.02.2006р., на які з'явився позивач, не
відбулися.

Також
судами встановлено, що не відповідають вимогам закону такі пункти статуту
Товариства, нова редакція якого була затверджена рішенням загальних зборів
23.02.2006 року: п.5.6., п.5.7., п.6.5., п.6.6., п.7.3.6., п.7.4.2.3.,
п.7.4.2.8., п.7.4.2.22.; п.7.4.5., останнє речення пункту 8.2. "Учасник
вважається повідомленим належним чином, якщо лист-повідомлення прийнятий
поштовою організацією не менш, ніж за 30 днів до проведення Загальних зборів
Товариства"; п. 8.14; п. 8.15; п. 8.19; п. 8.20.

Крім
того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що не відповідають вимогам чинного законодавства положення
пп.5.6, 5.7 Статуту Товариства.

Позивач,
дійшовши до висновків про порушення його прав, звернувся до суду із даним
позовом.

Місцевий
господарський суд, приймаючи рішення в оскарженій частині виходив з того, що
встановлені законодавством вимоги до порядку скликання загальних зборів мають
завданням забезпечити учасникам реальну можливість використати своє право на
участь у зборах; недотримання зазначених вимог може бути підставою для визнання
прийнятих на зборах рішень недійсними, якщо це істотно вплинуло на здійснення
учасниками своїх прав та прийняття зборами рішень; отримання позивачем
повідомлення не за 30 днів до проведення зборів, а за 25 днів, не позбавило
його права на участь у зборах та можливості підготуватися до здійснення наданих
йому Законом та статутом прав під час проведення зборів; позивач не
заперечував, що він був повідомлений належним чином про час і місце проведення
зборів учасників 23.02.2006р. та 24.02.2006р., отже позивач не був позбавлений
можливості прийняти участь у загальних зборах та скористатися наданими законом
і статутом прав, як учасника Товариства; за наявності кворуму на зборах
учасників товариства 23.02.2006р. та при встановленні факту повідомлення позивача,
одне його формальне посилання на термін повідомлення його як учасника
Товариства про дату скликання зборів не є підставою для визнання повністю
незаконними рішення загальних зборів Товариства від 23.02.2006р. та скасування
у зв'язку з цим державної реєстрації нової редакції статуту Товариства, який
був затверджений на вказаних зборах, а відтак суд першої інстанції дійшов до
висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій
частині.

Апеляційний
господарський суд частково скасовуючи рішення суд першої інстанції виходив з
того, що у зв'язку з виходом учасника з Товариства вартість частини майна, на
яку він має право отримати, повинна визначатися виходячи із ринкової вартості
майна Товариства на момент виходу учасника, а тому п.5.6 Статуту, яким
передбачено, що у разі виходу з Товариства учасника, він має право одержати
вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі
товариства, а вартість цієї частини майна визначається виходячи із балансової
вартості майна Товариства на момент виходу учасника, якщо інше не встановлено
Законом, є незаконним; в частині п.6.5. та п.6.6 Статут відповідає вимогам
ст.16 Закону України "Про господарські товариства", якою передбачено
збільшення чи зменшення статутного капіталу товариства, а п.6.5. та п.6.6.
нової редакції статуту лише визначає порядок зміни розміру статутного капіталу.
Щодо п.7.4.5. Статуту, то суд апеляційної інстанції  виходив з того, що відповідно до ч.6 ст.62
Закону України "Про господарські товариства" генеральний директор
(директор) не може бути одночасно головою загальних зборів учасників
товариства, отже даний пункт, як зазначено цим судом, не можна визнати таким,
що відповідає законодавству; щодо п.8.14., п.8.15., п.8.19., п.8.20., то ці
пункти встановлюють порядок проведення загальних зборів Товариства та, як
зазначено судом апеляційної інстанції, не суперечать законодавству.

Розглянувши
доводи, викладені в касаційних скаргах, суд касаційної інстанції виходить з
того, що згідно ст.1115 ГПК України у касаційній інстанції скарга
(подання) розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за
винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх
доказуванням, касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Частиною другою
ст.1117 цього кодексу визначено, що касаційна інстанція не має права
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо
доводів, викладених у касаційній скарзі про те, що рішення загальних зборів,
прийняті при неналежному повідомленні, а саме менше ніж за 30 днів до їх
проведення, мають визнаватись недійсними з підстав визначених ст.61 ч.5 Закону
України "Про господарські товариства", суд касаційної інстанції
виходить з наступного.

Компетенція
загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю визначена
ст.59 вказаного закону. Порядок прийняття рішень загальними зборами учасників
товариства з обмеженою відповідальністю визначено у ст.60 цього закону.

Проте
рішення загальних зборів товариства відповідно до закону можна визнати
недійсними судом лише за умови недотримання встановлених законодавством вимог
до порядку скликання загальних зборів якщо це істотно вплинуло на здійснення
учасниками своїх прав та прийняття зборами рішень. Однак таких обставин судами
встановлено не було, а відтак судові рішенні в цій частині є законними і
обґрунтованими.

Аналогічна
правова позиція Верховного Суду України, викладена в ухвалі Судової палати з
цивільних справ Верховного Суду України від 19.09.2001р., а також і в
узагальненні Верховного Суду України щодо практики розгляду судами
корпоративних спорів від 26.01.2008р.

Щодо
невідповідності діючому законодавству п.6.5. та п.6.6. нової редакції статуту
щодо збільшення статутного капіталу товариства, суд касаційної інстанції
зазначає, що в цій частині доводи позивача, викладені як в позові, так і в
касаційній скарзі, є необґрунтованими, в цій частині статут відповідає вимогам
ст.16 Закону України "Про господарські товариства", якою передбачено
збільшення чи зменшення статутного капіталу товариства, а п.6.5. та п.6.6. нової
редакції статуту лише визначає порядок зміни розміру статутного капіталу.

Щодо
висновків суду апеляційної інстанції  про
те, що положення п.5.7 Статуту Товариства не відповідають вимогам ст.319 ч.1,
та ст.147 чч.1, 2 ЦК України, і, відповідно, скасування з цих підстав рішення
суду першої інстанції про відмову в задоволення позову, та прийняття нового
рішення про задоволення позову в цій частині, суд касаційної інстанції
зазначає, що в цій частині постанова суду апеляційної інстанції прийнята з
неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так,
стаття 319 вказаного кодексу визначає здійснення права власності.

Що ж
до переходу частки учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою
відповідальністю до іншої особи, то ці правовідносини врегульовано ст.147
зазначеного кодексу.

Частиною
першою цієї норми визначено право учасника товариства з обмеженою
відповідальністю продати чи іншим чином відступити одному або кільком учасникам
цього товариства свою частку (її частину) у статутному капіталі. Відчуження
учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини)
третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства (ч.
2). При цьому вказана норма права визначає, що учасники товариства користуються
переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів
своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не
встановлений інший порядок здійснення цього права.

Таким
чином вказаною нормою права передбачено можливість встановлення статутом
товариства з обмеженою відповідальністю обмежень щодо відчуження учасником
цього товариства своєї частки (її частини) третім особам, а відтак суд
касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції що
положення п.5.7 Статуту Товариства не суперечать вимогам чинного законодавства,
тому постанова суду апеляційної інстанції в цій частині є незаконною і підлягає
скасуванню.

Що ж
до судових рішень, прийнятих в частині позову про визнання недійсним пункту
7.3.6 нової редакції Статуту, скасування судом апеляційної інстанції рішення
суду першої інстанції в частині відмови в позові і прийняття в цій частині
нового рішення про задоволення позову, суд касаційної інстанції виходить з
наступного.

Суд
першої інстанції приймаючи рішення в цій частині виходив з того, що положення
цього пункту не суперечать чинному законодавству.

Суд
апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого господарського суду виходив
з того, що даний пункт не відповідає вимогам, встановленим ч.2 ст. 98 ЦК
України.

Суд
касаційної інстанції зазначає, що судові рішення в цій частині є незаконними і
підлягають скасуванню з наступних підстав.

Згідно
ст.98 ч.2 ЦК України рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від
числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або
законом.

Таким
чином обмеження щодо прийняття рішення загальними зборами можуть
встановлюватись установчими документами або законом.

Цією
нормою також визначено, що рішення про внесення змін до статуту товариства,
відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків
майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як
у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

З
огляду на приписи ст.ст.4-7, 34 ГПК України господарський суд повинен з'ясувати
усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають
значення для її розгляду, при цьому господарський суд приймає тільки ті докази,
що мають значення для справи.

Про
те в порушення вказаних норм права судами не дано належної правової оцінки
пункту 7.3.6 нової редакції Статуту у сукупності із пунктами 7.3.4.1, 7.3.4.2,
7.3.4.13. Саме відносно вирішення питань передбачених у цих пунктах і визначено
порядок прийняття рішень пунктом 7.3.6 нової редакції Статуту.

Відповідно
до вимог ст.84 ч.1 п.3 ГПК України обставини справи, встановлені місцевим
господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду, а
встановлені судом апеляційної інстанції, згідно ст.105 ч.2 п.7 вказаного
кодексу, в постанові.

Рішення
судів попередніх інстанцій в цій частині вказаним вимогам не відповідають, а
тому підлягають скасуванню в частині з передачею справи в цій частині на новий
розгляд до господарського суду першої інстанції оскільки наведені порушення
судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не
можуть бути усунені касаційною інстанцією в силу положень ч.2 ст.111-5 та
ст.111-7 ГПК України.

Щодо
іншої частини доводів, викладених у касаційній скарзі, щодо визнання недійсними
інших положень нової редакції Статуту суд касаційної інстанції виходить з
наступного.

Частиною
четвертою ст.57 Господарського кодексу України визначено, що статут суб'єкта
господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет
діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів, порядок
розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх
компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а
також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта
господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші
відомості, що не суперечать законодавству. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного
кодексу України у статуті товариства вказуються, зокрема, порядок вступу до
товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не
встановлені цим Кодексом або іншим законом. Статтею 143 цього кодексу
визначено, що установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є
статут, який крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має
містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного
учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними
рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання
(переходу) часток у статутному фонді. Відповідно до ст.116 ч.1 п.3 зазначеного
кодексу учасники господарського товариства мають право вийти з товариства у
порядку, встановленому установчим документом товариства.

Підставою
для визнання недійсними інших положень нової редакції Статуту може бути
відсутність тих відомостей, які згідно із законом повинні обов'язково в них
міститися. Даними відомостями відповідно до статей 88, 120, 134, 143, 151, 154
ЦК України, статей 57, 82 ГК України, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону
України "Про господарські товариства" є відомості про вид товариства,
предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та
місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу,
порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства
та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна
кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів
та порядок ліквідації і реорганізації товариства, а також, для товариств з
обмеженою відповідальністю - розмір часток кожного з учасників, розмір, склад
та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду,
порядок передання (переходу) часток у статутному фонді та граничний розмір
відповідальності учасників товариства з додатковою відповідальністю.

Відповідно
до частини четвертої статті 4 Закону України "Про господарські
товариства" відсутність зазначених відомостей в установчих документах є
підставою для відмови у державній реєстрації товариства.

Враховуючи
що спірні в цій частині положення статуту Товариства не суперечать вказаним
нормам права, визнання їх недійсними в судовому порядку означало б втручання
суду у діяльність Товариства, що чинне законодавство не передбачає.

Наведеним
спростовуються доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного
застосування судами норм матеріального права в цій частині.

За
вказаних обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 пп. 1, 3, 6, 11110
ч.1, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. у справі
№2-1678/07 Зарічного районного суду м. Суми в частині визнання недійсними
пунктів 5.7 та 7.3.6 нової редакції Статуту, затвердженого на загальних зборах
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Магазин
"Славутич" 23.02.2006р. скасувати.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 05.10.2007р. в частині визнання недійсним
п. 5.7 нової редакції Статуту залишити в силі.

В
частині визнання недійсним п. 7.3.6 нової редакції Статуту постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. та рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 05.10.2007р. скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

В
іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від
11.12.2007р. залишити без змін.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

С
у д д і
Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало