ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 5020-7/040

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Губенко Н.М.

суддів

Барицької Т.Л.

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства "Кримопт –стройматеріали"

на ухвалу

від

та на постанову

від

господарського суду м. Севастополя

21.02.2008

Севастопольського апеляційного господарського суду

08.04.2008

у справі

№ 5020-7/040

за позовом

Приватного підприємства "Полещук и К"

до

Приватного підприємства "Кримопт –стройматеріали"

про

стягнення заборгованості в сумі 100 208,40 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивача

повідомлений, але не з'явився;

- відповідача

повідомлений, але не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Севастополя від 21.02.2008 у справі № 5020-7/040 вжито заходів по забезпеченню позову. За ухвалою накладено арешт на грошові кошти, що належать Приватному підприємству "Кримопт –стройматеріали" та знаходяться на його розрахунковому рахунку № 4800 в АКІБ Укрсіббанк, МФО 351005, на заявлену в позові суму 100 208,40 грн.; виконання ухвали доручено Відділу державної виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції міста Севастополя.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 у справі № 5020-7/040 ухвалу господарського суду міста Севастополя від 21.02.2008 у справі № 5020-7/040 залишено без змін; апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кримопт – стройматеріали" залишено без задоволення.

Задовольняючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, господарський суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що існує загроза порушення майнових прав позивача; в свою чергу, обраний позивачем захід до забезпечення позову –накладення арешту на грошові суми, є адекватним по відношенню до вимог позивача, пов'язаний з предметом позову та спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаними судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Севастополя від 21.02.2008 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 у справі № 5020-7/040.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх судових інстанцій норм процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи.

Також скаржник посилається на те, що не був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання з розгляду заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України мало слугувати в будь-якому випадку підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Суд апеляційної інстанції також розглянув справу за відсутності повноважного представника відповідача, який не був вчасно повідомлений про час та місце судового засідання з перегляду ухвали в апеляційному порядку.

Відзив на касаційну скаргу від позивача не надходив.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до господарського суду міста Севастополя з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 100 208,40 грн. з посиланням на ст. ст. 193, 206, 216 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 527, 530, 599, 622, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України.

Одночасно з поданням позову позивач звернувся із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову в порядку ст. ст. 66, 67 ГПК України, а саме шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у сумі 100 208,40 грн., що знаходяться на розрахунковому рахунку останнього (а.с. 18, 23). Клопотання мотивоване тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань; на момент виконання рішення майно (грошові кошти) відповідача може суттєво зменшитись, є вірогідність того, що невжиття заходів до забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення; є можливість того, що відповідач може закрити свої розрахункові рахунки зі зняттям всіх наявних на них грошових коштів, чим утруднить виконання рішення; невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до порушення майнових прав позивача.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має з'ясувати факти про наявність у відповідача (боржника) спірного майна або знаходження належного відповідачеві спірного майна у інших осіб, а також брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що судами вірно враховані обставини справи та адекватно до предмету позову обрано заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявленої суми позову. Доводи скаржника щодо необґрунтованого застосування судом заходів до забезпечення позову, не знайшли свого підтвердження за результатами їх касаційного перегляду, тому підстави для скасування прийнятих судових актів відсутні.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на порушення як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, його процесуального права на належне повідомлення про час та місце судового засідання, не приймається Вищим господарським судом України до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що процесуальні документи у даній справі надсилались судами відповідачу в межах строку, встановленого ст. 87 ГПК України. Доказів протилежного відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України відповідачем не надано.

Керуючись ст. ст. 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Кримопт –стройматеріали" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Севастополя від 21.02.2008 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 у справі № 5020-7/040 –без змін.

Головуючий суддя                                          Н.М. ГУБЕНКО

Судді                                Т.Л. БАРИЦЬКА

С.Р. ШЕВЧУК