ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.04.08                                                                                           Справа № 11/314

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши          апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійно-жировий альянс»(надалі ТзОВ «Олійно-жировий альянс») б/н від 21.02.2008р.

на рішення                     господарського суду Львівської області від 27.12.2008р.

у справі                     № 11/314

за позовом                     ТзОВ «Олійно-жировий альянс», м. Київ

до відповідача:          Приватного підприємства «Оліяр»(надалі ПП «Оліяр»), с. Ставчани

про                               стягнення 604 188,65 грн.,

за зустрічним позовом: ПП «Оліяр», с. Ставчани, Пустомитівський район

до відповідача:           ТзОВ «Олійно-жировий альянс», м. Київ

про                     визнання договору неукладеним

з участю представників сторін:

від позивача: Костич О.І. –представник (довіреність б/н від 02.07.2007р.)

від відповідача: Куспись Є.А. –представник (довіреність б/н від 23.04.2008р.)

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22, 28 ГПК України представникам сторін роз’яснено. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від представників не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.11.2007р. у справі № 11/314 у задоволенні первісного позову ТзОВ «Олійно жировий альянс»до ПП «Оліяр»про стягнення 604 188,65 грн. – відмовлено повністю. Провадження за зустрічним позовом ПП «Оліяр»до ТзОВ «Олійно жировий альянс»про визнання договору неукладеним –припинено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що заявлена позовна вимога щодо стягнення штрафу та пені в розмірі 604 188,65 грн. на підставі п.9.2 та п.9.5 договору є безпідставним, оскільки поставка продукції проводилась на позадоговірних відносинах. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання договору неукладеним, суд виходив з того, що встановлення факту неукладення договору не призводить до поновлених порушених прав і є лише встановленням факту, тоді як спір про встановлення таких фактів не підвідомчий господарським судам.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ «Олійно жировий альянс»подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити первісний позов в повному обсязі, а в задоволені зустрічних позовних вимог відмовити. Зокрема, свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору, що є порушенням ст. 615 ЦК України та п.9.5 договору.

14.04.2008 року позивачем подано уточнення до апеляційної скарги, в якому просить рішення господарського суду Львівської області від 27.11.2007 року у справі 11/314 скасувати частково - в частині відмови в задоволенні вимог первісного позову та прийняти нове рішення, яким задоволити позовну вимогу про стягнення штрафу в розмірі 604 188,65 грн. на користь ТзОВ «Олійно жировий альянс».

Представник ПП «Оліяр» в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 14.04.2008р. було оголошено перерву до 24.04.2008р., про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 24.04.2008р. представником позивача була подана заява за вх.№ 2824 від 24.04.2008р. про виправлення описки, яку позивач допустив у поданій суду заяві за вх. № 2602 від 14.04.2008р. про уточнення до апеляційної скарги, а саме: в прохальній частині щодо розміру штрафу 604 188,56 грн. Просить рішення господарського суду Львівської області від 27.11.2007р. у даній справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог по первісному позову щодо стягнення штрафу в розмірі 603 750,00 грн. на користь ТзОВ «Олійно-жировий альянс»та прийняти нове рішення, яким задоволити позовну вимогу по первісному позову в частині стягнення штрафу в розмірі 603 750,00 грн. на користь ТзОВ «Олійно-жировий альянс».

Розглянувши подану апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу та матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.07.2007р. між ПП «Оліяр»(постачальник) та ТзОВ «Олійно-жировий альянс»(покупець) було укладено договір поставки № 01/07/07-РД строком до 31.12.2007р. Відповідно до умов договоору постачальник зобов’язувався систематично передавати у власність покупцю олію соняшникову рафіновану дезодоровану, а покупець зобов’язувався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (а.с. 6-8).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями. Об’єм та строки поставки конкретної партії визначаються графіком поставок, який після підписання його сторонами стає невід’ємною частиною цього договору.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 172 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Із змісту цієї статті випливає, що основними ознаками, які виділяють договір поставки з інших видів договору купівлі-продажу є: 1. предметом договору поставки може бути лише такий товар, який призначений для використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистими, сімейним, домашнім або іншим таким використанням; 2. на відміну від договору купівлі-продажу, істотною умовою договору поставки є строк (або строки поставок окремих партій товару); 3. договір поставки може як виникати за згодою сторін, так і ґрунтуватися на адміністративному акті; 4. постачальником може бути лише суб’єкт підприємницької діяльності.

Як вбачається з укладеного сторонами договору поставки № 01/07/07-РД, сторонами погоджено усі істотні умови договору поставки, які випливають із загальних положень про договір купівлі-продажу - предмет (п.1.1, 1.2), кількість (п.2.5), якість (п.6.1) та строк (п.10). Також сторонами дотримано вимог, які ставляться до договору поставки і випливають із ст. 712 ЦК України.

З приводу висновку суду першої інстанції щодо відсутності домовленості відносно істотної умови договору – строку поставки, та його неукладення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Строк поставки може бути визначений по-різному, наприклад, шляхом вказівки конкретної дати (конкретного дня чи місяця, кварталу) або періодів поставки протягом строку дії договору. Строк виконання зобов’язання поставки вважається обумовленим і тоді, коли в договорі відсутні конкретні строки передачі товарів, але визначений строк дії договору. У цьому випадку передача товару може бути здійснена в розумний строк у межах дії договору.

Як вбачається з розділу 10 договору, сторони досягли згоди про строк виконання зобов’язання по поставці, оскільки обумовили, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2007 року, але в будь-якому випадку, до повного виконання взятих сторонами на себе зобов’язань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору поставки, а тому договір є укладеним.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені зустрічні позовні вимоги про визнання неукладеним договору є вимогою про встановлення факту, а тому не призводить до поновлення порушених прав суб”єкта підприємницької діяльності, тоді як господарським судам не підвідомчі спори щодо встановлення таких фактів, в зв”язку з чим зустрічна позовна заява підлягає припиненню на підставі ст.. 80 ГПК України.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з договору № 01/07/07-РД від 01 липня 2007 року, відповідач зобов’язався поставити позивачу 2100 тон олії соняшникової рафінованої дезодорованої на суму 12 075 000,00 грн.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, відповідач поставив позивачу товару на суму 5 347 787,44 грн. Таким чином, відповідачем, на момент звернення позивача в суд з позовною заявою, недопоставлено товару на суму 6 727 212,56 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 17.08.2007 року та 10.09.2007 року (а.с.9-13) звертався до відповідача з претензіями, в яких просив здійснити поставку недопоставленого товару на суму 6 727 212 грн. 56 коп. Проте, ПП. „Оліяр” у відповіді на претензію повідомив, що „в зв”язку з неплановим ремонтом потужностей заводу, на даний момент підприємство не в змозі забезпечити поставку якісної продукції, тому просить розглянути можливість поставки товару в майбутніх періодах.” Та, незважаючи на це, відповідач не здійснив поставку товару навіть на момент прийняття рішення.

Пунктом 9.2 договору сторонами передбачено відповідальність сторін, зокрема, у випадку прострочення поставки, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмір подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. На підставі вказаного пункту договору та листа від 17.08.2007 р., відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, останнім було нараховано відповідачу пеню в розмірі 438 грн. 65 коп. Приймаючи до уваги той факт, що сторонами не було узгоджено графіку поставок товару, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем безпідставно нараховану вказану пеню, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні в цій частині вимог по первісному позоову.

Пунктом 9.5 договору передбачено, що за односторонню відмову від виконання зобов’язань винна сторона сплачує штраф в розмірі 5% від суми договору.

Як зазначалося вище, ПП. „Оліяр” у відповіді на претензію ( а.с.17) фактично відмовився від поставки решти товару і, навіть, до моменту прийняття рішення судом першої інстанції, відповідач своїх договірних зобов”язань не виконав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання, настають правові наслідки, передбачені договором або законом..

Відтак, колегія суддів вважає заявлену позовну вимогу по первісному позову про стягнення з відповідача 603 750,00 грн. штрафу обґрунтованою та законною, в зв’язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо тверджень відповідача по первісному позову про те, що поставка товару між сторонами відбувалась не на підставі договору № 01/07/07-РД від 01 липня 2007 р., а лише на підставі видаткових накладних, і тому у позивача відсутні підстави для нарахування штрафу, оскільки у накладних не вказано номера та дати договору, не заслуговує на увагу суду. Відсутність у видаткових накладних номера договору, саме по собі не свідчить про те, що між сторонами відбувалися позадоговірні відносини. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що інших договорів сторони не укладали, що було підтверджено ними в судовому засіданні. Сукупність наданих доказів свідчить про те, що сторони виконували саме умови договору № 01/07/07-РД від 01 .07.2007р. і виконаний він був лише частково.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, всупереч вимог ст.33 ГПК України відповідачем не було надано суду доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд не правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому це рішення належить счкасувати частково, а апеляційну скаргу задоволити частково.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 104 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апреляційну скаргу ТзОВ «Олійно-жировий альянс» задоволити чстково.

2.          Рішення господарського суду Львівської області від 27.11.2007р. у справі № 11/314 скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову щодо стягнення 603 750,00 грн. штрафу. В цій частині прийняти нове рішення.

3.          Стягнути з ПП «Оліяр» на користь ТзОВ «Олійно-жировий альянс»603 750,00 грн. штрафу, 6037,50 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.           В решті рішення –залишити без змін. Суду першої інстанції видати відповідний наказ.

4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

5.          Справу передати в місцевий господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко