ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

"17" червня 2008 р. 16 год.
50 хв.
Справа №  14/1660а

Господарський
суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі
судового засідання Швидкій О.В., за участю представників за довіреностями
-Івашка В.В. та Мандрика О.П. (від відповідача ), розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду

адміністративну
справу за позовною заявою

позивача

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

до
відповідача

Глухівської
митниці

про

про
визнання незаконними рішень митниці та спонукання до вчинення певних дій, -

УСТАНОВИВ:

Заявлено
позов про визнання недійсним рішення відповідача про визначення митної вартості
товару «скло люка з рамкою»у розмірі 94453,02 російських рублів (довідка
Глухівської митниці від 20.02.2008 №12), про зобов'язання відповідача визначити
митну вартість та стягнути мито у відповідності до п.1 ст. 266 Митного кодексу
України у розмірі 20480 російських рублів.

У
судовому засіданні 03.06.2008 позивачем подано заяву про зміну предмету позову
і доповнено заявлені вимоги додатковою вимогою про визнання недійсною картки
відмови Глухівської митниці від 20.02.2008 №801010000(2008)000021. На
обгрунтування заявленого позову позивач у судовому засіданні 19.05.2008
пояснив,

що
митницею незаконно застосовано резервний (6) метод оцінки товару, оскільки у
ним були подані усі витребувані митницею документи;

що на
вимогу митниці позивач 2 дні затратив на поїздку у м. Суми для отримання в ДП
«Сумистандарт»на скло безпечне невітрове свідоцтва про визнання від 19.02.2008
серії ББ №UA8.036.01.01269-08, однак, незважаючи на його отримання товар не
було випущено у вільний обіг;

що за
цей час він міг подати і інші документи, як би вони з нього витребовувались
митницею;

що
митниця не надала позивачу ні обгрунтування мотивів застосування резервного
методу, ні цінової інформації із бази даних Державної митної служби України (далі
-ПІК ЄАІС ДМСУ);

що
після відмови у ввезенні товару позивач вимушений був подати наступну
декларацію митної вартості, однак, лише на ту частину товару, з визначенням
митної вартості якої він погодився;

що
вартість товару має визначатись поштучно, а не в кілограмах, бо це є виріб, а
не просто скло.

У
останнє судове засідання позивач не з'явився, направив суду клопотання про
розгляд справи без участі його представника.

Відповідач
у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні 19.05.2008 та
17.06.2008 (далі -митниця) проти позову заперечив, і на обгрунтування
заперечень пояснив,

що
додатково документи у позивача не витребовувались у зв'язку з тим, що позивачем
не були подані усі документи, передбачені п.7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання
відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 20.12.2006 №1766;

що
листи позивачу з поясненням причин застосування іншого методу визначення митної
вартості чи про витребування додаткових документів не направлялись,

що
доказами неможливості підтвердження митної вартості позивачем є істотна різниця
з даними ПІК ЄАІС ДМСУ та відсутність витребуваних документів,

що
при визначенні митної вартості товару митниця виходила із тих документів, які
були їй подані, і що наданих документів недостатньо для застосування першого
методу визначення митної вартості товару;

що по
класифікатору УКТ ЗЕД за даним кодом товар визначається у кілограмах, тому він
і не визначався поштучно;

що
виходячи із ПІК ЄАІС ДМСУ було знайдено два випадки ввезення товару, із яких і
було вибрано той факт поставки, за яким митну вартість визначено за найменшою
ціною;

що 2
і 3 методи не застосовувались, оскільки будь-яка інформація в ПІК ЄАІС ДМСУ
була відсутня, та оскільки у декларанта відсутні відомості про ідентичні чи
подібні товари,

що 4
і 5 методи митницею не застосовуються взагалі, а тому і було застосовано 6
метод визначення митної вартості товару;

що у
даному випадку декларація митної вартості не подавалась у зв'язку з незначною
сумою митного оформлення.

Відповідно
до ст. 71, 128, ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України справу
вирішено на підставі наявних у ній доказів, у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини постанови

Заслухавши
представників сторін та дослідивши наявні у справі докази суд встановив
наступне.

17.02.2008,
після перетинання митного кордону з Росією, позивач прибув до митного поста
«Бачівськ»Глухівської митниці та подав документи, однак, в усній формі йому
було вказано на недостатність поданих документів у зв'язку з чим він залишив
товар поза межами митної території України і прибув у м. Суми для отримання
запитаного митницею свідоцтва про визнання, яке отримав 19.02.2008.

Після
повернення з м.Суми позивач, уклавши договір з митним брокером ОСОБА_2., о 15:02
подав митниці декларацію у формі, затвердженій постановою КМУ від 15.07.1997
№748, вантажну митну декларацію форми МД-2 за №801010000/8/110009 (далі -ВМД
№009) із загальною митною вартістю 22623,20 грн. (що по курсу НБУ на час
оформлення складає 109848 російських рублів) для митного оформлення товарів
шести наменувань, в тому числі під №4 «скло люка з рамкою 698х315мм ГАЗ-32021 -
64 шт», та інші документи, зазначені у її п.44 (без декларації митної
вартості). Того ж дня митниця прийняла документи для митного оформлення,
старший інспектор ВМО №1 пункту пропуску «Бачівськ»Кобзарьов Р.М. провів митний
огляд (акт №0112/08 від 20.02.2008 о 16:00) і направив запит від 20.02.2008 о
16:24 до Глухівської митниці. Глухівська митниця після перевірки митної
вартості направила м/п Бачівськ довідку №12 від 20.02.2008 відділу контролю
митної вартості та номенклатури (далі -ВКМВ та Н)  за підписом заступника підрозділу ОСОБА_3., у
якій визначила іншу митну вартість по товару «меблі для сидіння …»та по
спірному товару «скло люка з рамкою 698х315мм ГАЗ-32021 - 64 шт»(далі
-Довідка).  Зокрема, по спірному
товару митну вартість визначено у розмірі 94453,02 російських рублів (заявлена
ж 20480,00 російських рублів). Старший інспектор ВМО №1 м/п Бачівськ»Кобзарьов
Р.М. оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від
20.02.2008 №801010000(2008)000021 (далі -Картка відмови). Після
анулювання ВМД №009 документи (за винятком тих, які мають залишатись у справах
митниці) було повернено представнику декларанта.

20.02.2008
о 19:11 позивач подав митниці вантажну митну декларацію форми МД-2 за
№801010000/8/110010 (далі -ВМД №010) із загальною митною вартістю
18405,34 грн. для митного оформлення товару із скоригованою митною вартістю по
товару №2 (та без спірного товару) і інші документи, зазначені у її п.44.
Вказана вантажна митна декларація була митницею була прийнята до митного
оформлення після чого таке митне оформлення було здійснено. Спірний товар було
здано Глухівській митниці на зберігання згідно з уніфікованою митною квитанцією
від 20.02.2008 серії КА №565311, після чого позивачем пред'явлено позов до
митниці.

Аналізуючи
фактичні обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, докази якими
вони підтверджуються, правові норми, які належить застосувати до цих
правовідносин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав

Акт
державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто  офіційний письмовий документ, який породжує
певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних
відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для
визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства
та/або  визначеній  законом компетенції  органу,
який  видав  цей
акт.  Обов'язковою  умовою визнання  акта
недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного  акта
прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації  -
позивача  у  справі.

Позивач
просить визнати нечинною довідку №12 від 20.02.2008 ВКМВ та Н в частині її п.7:
«найменування товару -скло безпечне невітрове плоске та гнуте кольорове: скло
люка з рамокою 698х315мм ГАЗ 32021-64шт., виробник: Росія; заявлена митна
вартість -20480,00 RUB;  визначена митна
вартість -94453,02 RUB». Суд вважає, що вказана Довідка є рішенням, оскільки
породжує певні правові наслідки, спрямована на регулювання тих чи інших
суспільних відносин і має обов'язковий характер як для позивача, так і для
посадової особи м/п «Бачівськ». Вказана довідка підписана від імені Глухівської
митниці заступником начальника ВКМВ та Н ОСОБА_4. у відповідності до вимог п.
2.13, п. 2.31 Посадової інструкції, затвердженої начальником Глухівської
митниці 03.05.2007, який здійснив вказану дію відповідно до абз.5 п.4.6
Положення про Глухівську митницю, затвердженого наказом ДМСУ від 14.05.2005
№390.

Одночасно
позивач просить визнати нечинним рішення митниці, яке є перешкодою ввезення
товару на митну територію. Таким рішенням є картка відмови від 20.02.2008
№801010000(2008)00002, яка підписана старшим інспектором ВМО №1 м/п
«Бачівськ»Кобзарьовим Р.М.. Останній має право на видачу картки відмови
відповідно до наказу про призначення його на посаду від 18.02.2006 №84-К
Митниці, п.2.32 посадової інструкції старшого інспектору ВМО №1 м/п «Бачівськ»,
затвердженої начальником Глухівської митниці 23.02.2006, який здійснив вказану
дію відповідно до абз.5 п.4.6 Положення про Глухівську митницю, затвердженого
наказом ДМСУ від 14.05.2005 №390,. Вказана Картка відмови також є рішенням, яке
прийнято посадовою особою в межах її повноважень.

Таким
чином зазначені документи є рішеннями і наявні у справі акти вказують про їх
підписання уповноваженими не те особами.

Відповідно
до частин 2-5 ст.266 Митного кодексу України «основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за першим
методом згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору
підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269
цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу».

Порядок
здійснення цієї процедури визначено у п. 11 Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей
для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
20 грудня 2006 року №1766 (далі -Порядок). Зокрема, ним визначено, що
«посадова особа митного органу у графі “Для відміток митниці” декларації митної
вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис, що декларант ознайомлюється з таким записом,
зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис, та що посадова особа
митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у
графі “Для відміток митного органу”».

Однак,
зазначений Порядок не містить вказівок на те, як має здійснюватись така
процедура у разі неподання декларантом декларації митної вартості. Так,
відповідно до п.3 і 4 Порядку митна вартість товарів та метод її визначення
декларуються під час митного оформлення таких товарів шляхом подання декларації
митної вартості; декларація митної вартості подається в усіх випадках митного
оформлення товарів, крім переміщення через митний кордон України партії
товарів, митна вартість якої не перевищує еквівалент 5 тис. євро. Тобто у
даному випадку декларація митної вартості позивачем могла не подаватись і
фактично не була подана.

Проте,
незважаючи на відсутність такої вказівки у Порядку та незважаючи на неподання
позивачем декларації митної вартості, суд вважає, що митниця по аналогії закону
мала б будь-яким іншим офіційним документом запропонувати позивачу подати
додаткові документи (наприклад, листом витребувати відповідні документи або
запропонувати позивачу скоритстатись своїм правом і таки подати декларацію
митної вартості згідно з абз.8 п.4 Порядку для подальшого застосування інших
пунктів Порядку), встановивши реальний строк для їх подання. Відсутність
врегулювання даного питання у Порядку не може бути підставою для порушення
митницею вимог частин 2-5 ст.266 Митного кодексу України (як на цьому наполягає
представник митниці), а останній чітко визначає обов'язок митниці «провести
процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу». Аналогічний обов'язок покладається на митниці і у наказі
Державної митної служби України від 31.01.2007 №74. Однак, таких чи й інших дій
митницею вчинено не було, що є порушенням ч.2 ст. 264 і ч.3 ст.266 Митного
кодексу України і є підставою для визнання нечинним рішення про визначення
митної вартості у формі Довідки відділу контролю митної вартості та
номенклатури Глухівської митниці від 20.02.2008 №12 в наступній частині її п.7:
«найменування товару -скло безпечне невітрове плоске та гнуте кольорове: скло
люка з рамокою 698х315мм ГАЗ 32021-64шт., виробник: Росія; заявлена митна
вартість -20480,00 RUB;  визначена митна
вартість -94453,02 RUB»та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон
України Глухівської митниці від 20.02.2008 №801010000/2008/000021, як
незаконних рішень.

При
цьому суд підкреслює, що право позивача на ввезення товару “за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються” (норм матеріального права) порушено митницею
внаслідок порушення порядку митного оформлення товару (норм процесуального
права). Незаконність прийнятих рішень (Довідки в частині та Картки відмови)
полягає у тому, що митницею не дотримано установленого законом порядку
визначення митної вартості (не дотримано певної послідовності дій митниці при
переході від першого методу до інших). Лише у разі відмови позивача надати
витребувані документи чи у разі неподання їх позивачем в установлений строк
можна було б дійти висновку про проходження цієї стадії узгодження, що і було б
підставою для переходу до наступних методів визначення митної вартості. Саме
пропуск цієї стадії призвів до порушення права позивача і позбавив його
можливості надати відповідні документи та розрахунки.

Крім
того, для виконання обов'язку щодо подачі додаткових документів позивачу мали
бути встановлені розумно необхідні для розгляду запиту і відповіді строки
(ст.13 Угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
(ГААТ) 1994 року). Необхідність розриву у часі для проведення консультацій між
прийняттям рішення про неможливість застосування вибраного декларантом методу
та вибором наступного методу митної оцінки вбачається і зі змісту ч.3 ст. 266
Митного кодексу України. Нормативно вони не визначені і фактично митницею
надані не були чим митницею допущено порушення зазначених у цьому пункті актів.

У
судовому засіданні позивач заявив, що він спроможний надати необхідні
документи.

Суд
погоджується з доводами митниці про те, що позивачем разом з ВМД №009 не були
надані усі необхідні документи, визначені п.7 Порядку, але з переліком цих
документів митниця змогла визначитись лише у останньому судовому засіданні
17.06.2008, в той час, як такий перелік мав бути визначений на момент відмови у
митному оформленні (20.02.2008) і письмово доведений до відома позивача. Більш
того, якщо відсутність цих документів є такою очевидною, як стверджує митниця,
то митниця мала не приймати товар до митного оформлення, а відповідно до п.4
Положення про вантажно митну декларацію, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 07.06.1997 №574, зобов'язана була повернути ВМД №009 до
моменту її прийняття до оформлення.

Крім
того, суд вважає, що Довідка та Картка відмови є рішеннями, які не містять
мотивів відмови.

Зокрема,
Довідка не містить посилання саме на ті випадки митного оформлення (ВМД
№802000008/2007/205011 від 29.11.2007 (ІМ 40) та ВМД №802000008/2008/200346 від
07.02.2008), які були надані суду у судовому засіданні, а містить загальні
відомості на використання ПІК ЄАІС ДМСУ, що не може бути визнано судом належним
обгрунтуванням прийнятого рішення, оскільки будь-яке рішення має грунтуватись
на конкретних фактах, які у ньому викладаються, а не загальних посиланнях на
ПІК ЄАІС ДМСУ, доступу до якої ні позивач ні суд не має. Таке посилання на
інформацію не виключає можливості зміни і підміни даних, які були використані в
момент митного оформлення і які надаються у спорі в обгрунтування своїх дій.

Відповідно
до ст.80 Митного кодексу України у разі відмови у митному оформленні та
пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів митний
орган зобов'язаний видавати заінтересованим особам письмове повідомлення із
причин відмови та вичерпним роз'ясненням вимог, виконання яких забезпечує
можливість митного оформлення та пропуску цих товарів і транспортних засобів
через митний кордон України. Аналогічне положення міститься і у п.3 Порядку
оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон
України, затвердженому наказом Державної митної служби України від 12 грудня
2005 року №1227 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2005
року за №1562/11842.  У Картці відмови
причиною, з якої товар не підлягає митному оформленню, вказано «коригування
митної вартості ст.259-262 МКУ №92-ІУ від 11.07.2002 року». Однак, це не
причина, а дія митниці з посиланням на статтю. Причиною, наприклад, могло бути
зазначено неподання конкретного переліку документів позивачем та/або конкретні
факти, які унеможливлюють застосування першого та наступних методів визначення
митної вартості. Вимогами ж, виконання яких забезпечить можливість прийняття
митної декларації, у Картці відмови вказано «зазначити в ВМД зкориговану митну
вартість ст.259-262». Однак, це не конкретні вимоги, оскільки відсутнє навіть
посилання на прийняте митницею рішення про визначення митної вартості
(Довідку).

Зазначені
записи суд не може визнати «зазначенням причин відмови та вичерпним
роз'ясненням вимог», як того вимагає ст. 80 Митного кодексу України. Зазначені
обставини суд вважає самостійними підставами визнання Довідки та Картки відмови
такими, що не відповідають закону.

Відповідач
відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України не довів
суду тієї обставини, що відсутні будь-які відомості щодо ідентичних чи
аналогічних товарів. Зокрема, не наведено обгрунтованих мотивів, чому товар
позивача, який випущено у вільний обіг за ВМД №010 «скло безпечне невітрове
плоске та гнуте кольорове: скло в рамці 805х270 ммГАЗ-32021 -100 шт.»за тим же
кодом УКТ ЗЕД не можна вважати ідентичним чи аналогічним товаром.
Згідно ж із Законом України «Про Митний тариф України» будь-яких приміток чи
відмінностей товарна група 7007 розділу ХІІІ щодо різновидів скла не містить.
Посилання відповідача на те, що існує подальша ідентифікація товарів залежно
від його назви не грунтується на актах законодавства.

Суд
не вважає можливим у межах цієї справи перебрати на себе функції митниці і
витребовувати від позивача додаткові документи, визначати чи є вони достатніми
для застосування першого методу визначення митної вартості. Якщо ці дії будуть
виконані митницею і результат їх виконання не влаштовуватиме позивача, то він
не позбавлений буде права оспорити ці дії і прийняте за їх результатами рішення
до вищого органу митниці чи до суду - тобто на даний момент такий факт
відсутній і він не підлягає оцінці судом.

За
таких обставин вимога про зобов'язання митниці визначити митну вартість та
стягнути мито виходячи із заявленої митної вартості 20480 російських рублів є
передчасною і не може бути задоволена у повному обсязі. Однак, визнавши
нечинними рішення про визначення митної вартості (Довідку) в частині її п.7 та
Картку відмови, суд вважає можливим цю вимогу задовольнити лише в частині
зобов'язання митниці повторно визначити митну вартість відповідно до ст.266
Митного кодексу України. При цьому, «якщо митний орган дійде висновку, що
визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її
визначення»(ч.3 ст. 265 МКУ).

Вимогу
у позовній заяві про призначення судової експертизи для визначення дійсної
митної вартості спірного товару, суд розцінює як клопотання, передбачене ст. 81
Кодексу адміністративного судочинства України. Дане клопотання не підлягає
задоволенню, оскільки позивачем не наведено обгрунтувань можливості її
проведення та механізму досліджень. Суд вважає, що визначення митної вартості є
не стільки процес «застосування спеціальних знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо», скільки процес визначення достатності поданих позивачем
документів для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Якщо кількість і якість цих документів будуть визначені достатніми, то
обрахунок не представляє особливої складності, якщо ж цих документів буде
недостатньо, то застосування першого методу визначення митної вартості товару є
неможливим. Отже визначення достатності документів це є правова оцінка обставин
конкретного митного оформлення, яка в даному конкретному випадку не потребує
проведення експертизи.

Решту
доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обгрунтовано вище, суд
відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Таким
чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Пропорційно
розміру задоволених позовних вимог з Державного бюджету України на користь
позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1,70 грн. судового
збору.

Керуючись
ст.ст. 94, 161, 163, 186, підпунктом 3 пункту 3 Прикінцевих і перехідних
положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Відмовити
у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи з визначення митної
вартості товару («скло люка з рамкою 698х315мм ГАЗ-32021 - 64 шт»).

2.Позов
задовольнити частково.

2.1.
Визнати нечинним рішення про визначення митної вартості у формі довідки відділу
контролю митної вартості та номенклатури Глухівської митниці від 20.02.2008 №12
в наступній частині її п.7: «найменування товару -скло безпечне невітрове
плоске та гнуте кольорове: скло люка з рамокою 698х315мм ГАЗ 32021-64шт.,
виробник: Росія; заявлена митна вартість -20480,00 RUB;  визначена митна вартість -94453,02 RUB».

2.2.Визнати
нечинною картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України Глухівської
митниці від 20.02.2008 №801010000/2008/000021.

2.3.Відмовити
у задоволенні вимоги про зобов'язання Глухівської митниці визнати і стягнути
мито відповідно до п.1 ст.266 МКУ виходячи з митної вартості товару «скло
безпечне невітрове плоске та гнуте кольорове: скло люка з рамокою 698х315мм ГАЗ
32021-64шт., виробник: Росія.»20480 російських рублів.

2.4.Зобов'язати
Глухівську митницю вчинити дії з визначення митної вартості товару «скло
безпечне невітрове плоске та гнуте кольорове: скло люка з рамокою 698х315мм ГАЗ
32021-64шт., виробник: Росія.»у порядку визначеному ст. 266 Митного кодексу
України, здійснивши процедуру консультацій між митним органом та декларантом.

3.
Пропорційно розміру задоволених вимог стягнути з Державного бюджету України на
користь фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
фізичної особи -платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1,70 грн.

Постанова
може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через
господарський суд Черкаської області шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження на протязі 10 днів з дня складення повного тексту постанови та
наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя
Хабазня Ю.А.

Повний текст постанови
складено 23.06.2008