ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№ 9/291

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. –головуючого,

Грека Б.М.,

Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних представників:

позивача

Приходька С.В., Вітюка В.В.,

відповідача

Чичкань С.Д.,

розглянувши у відкритому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

на рішення

від 1 листопада 2007 року

господарського суду м.Києва

та постанову

від 4 березня 2008 року

Київського апеляційного господарського суду

у справі за позовом

Приватного підприємства "Лойд Транс"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

про

стягнення 127925,73 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року позивач звернувся до господарського суду м.Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 127925,73 грн., посилаючись на те, що останній не виконав умов договору поставки по розрахункам за поставлену продукцію.

Рішенням господарського суду м.Києва від 1.11.2007 (суддя Мандриченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 4.03.2008 позов задоволено.

У касаційній скарзі ТОВ "Київський республіканський автоцентр" просить вказані судові рішення скасувати, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин проаналізувавши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень норм матеріального і процесуального права суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 03.09.2004 року між ПП "Лойд Транс" (постачальник) та ТОВ "Київський республіканський автоцентр" (покупець) укладений договір № 35 (далі - Договір поставки), за умовами якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця, змонтувати та налагодити обладнання, комплектуючі та інструмент (товар), а покупець зобов'язався прийняти змонтований товар та оплатити його.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки загальна сума договору складає 190191,46 грн.

Пунктом 3.1. Договору поставки передбачено, що покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% від загальної суми договору, що складає 95095,73 грн., яка має бути перерахована позивачеві протягом трьох банківських днів після підписання договору.

Остаточний розрахунок за товар в розмірі 95095,73 грн. здійснюється після монтажу та наладки товару (п. 3.2. договору).

Відповідач, на виконання умов договору поставки здійснив попередню оплату товару у розмірі 95095,73 грн., що не заперечується позивачем.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка товару здійснюється протягом 40 робочих днів з моменту надходження попередньої оплати на рахунок позивача.

Пунктом 7.2 Договору поставки встановлено, що передача (приймання-здача) товару здійснюється протягом 5-ти робочих днів після монтажу товару (п. 4.1) та виконання умов, передбачених пунктом 3.2 даного договору, у робочі дні на складі постачальника.

Згідно 8.1.3 Договору поставки обов'язки постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними після повної передачі товару згідно додатку № 1 до договору.

Відповідно до акта прийому-передачі від 02.12.2004 року №00026 (а.с. 14) позивач поставив, а відповідач отримав товар згідно з договором № 35 від 03.09.2004 року. Покупець не має жодних претензій до продавця по якості та кількості прийнятого обладнання.

Приймаючи рішення у справі, господарський суд, з яким погодилася і апеляційна інстанція, виходив з того, що позивачем у повному обсязі виконано умови договору поставки від 03.09.2004 року, що підтверджується актом приймання-передачі від 02.12.2004 року №00026, а отже він має право вимагати він покупця (відповідача) оплати товару і виконання умов, передбачених зазначеним договором поставки.

Проте, з вказаними висновками господарських судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхов ного Суду України, викладених у п.п.1,6 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, ви рішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних право відносин, а за їх відсутності —на підставі за кону, що регулює подібні відносини, або вихо дячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, виснов ки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказа ми, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які ма ють значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог Визнаючи одні і відхи ляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення попередніх інстанцій, прийняті у даній справі, за своїм змістом не відповідають цим вимогам.

Так, розглядаючи даний спір та приймаючи рішення у справі, господарські суди не звернули уваги та не дали належної правової оцінки тій обставині, що згідно акта приймання-передачі від 02.12.2004 року №00026 позивачем було передано відповідачу лише частину обладнання, зазначеного в додатку № 1 до договору, та у вказаному акті не зазначено виконання робіт по змонтуванню та налагодженню обладнання, як того вимагає п.1 договору.

Поряд з цим, з матеріалів справи видно, що частина обладнання передана позивачем відповідачу 15.06.2005 року, що позивач засвідчив складенням акту здачі-прийняття робіт № 00029 та випискою накладної № 77 від 15.06.2005 року, яким господарські суди не дали правової оцінки в сукупності з іншими доказами у справі, хоч відповідно до п.8.1.3 договору обов’язки постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними після повної передачі товару згідно з додатком №1.

Окрім того, господарські суди не врахували, що згідно висновку судово-технічної експертизи від 03.07.2007 року та інших матеріалів експертизи видно, що підйомники після монтажу на СТО "Автоцентр КАМАЗ" в липні 2005 року були демонтовані і розміщені в складі, а в період проведення експертизи проведено їх монтаж та налагодження фахівцями ПП "Лойд-Транс".

Господарські суди, також, не звернули уваги та не дали належної правової оцінки тій обставині, що згідно п.9.1 договору якість та комплектність товару, що поставляється у власність покупця повинна відповідати технічним умовам та сертифікату фірми виробника, який позивачем суду не надавався.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права не можуть залишатись без змін і підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, більш повно та всебічно з’ясувати обставини справи, суть позовних вимог і заперечень, їх обгрунтованість та відповідно до вимог закону вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м.Києва від 1 листопада 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 березня 2008 року скасувати, частково задовольнивши касаційну скаргу.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду м.Києва в іншому складі суду.

Головуючий, суддя                                                                       В.Дерепа

Судді           Б.Грек

Л.Стратієнко