РІШЕННЯ

"19" травня 2008 р.

Справа № 12/13-250

Господарський суд Тернопільської
області

у складі   судді Скрипчук
О.С.

Розглянув справу

за позовом: Управління
житлово-комунального господарства та екології, вул. Коперніка,1, м. Тернопіль

третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача (1): Відділ
використання земельних ресурсів Тернопільської міської ради, вул.
Листопадова,5, м. Тернопіль

третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача (2): Управління з
контролю за використанням та охороною земель в Тернопільській області, вул.
Грушевського,8, м. Тернопіль

до відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи -ОСОБА_1,АДРЕСА_1

про: визнання
недійсним з моменту укладення договору на встановлення земельного сервітуту від
12.12.2007р.

За участю представників сторін:

позивача: Яцик
Л.Л. -юрисконсульт, довіреність №2392/07 від 08.11.2006р.

відповідача: ОСОБА_2
-представник, довіреність №1263 від 15.02.2008р.

третьої особа (1):

третьої особи (2): Паршина
А.О. -головний спеціаліст, довіреність №586/16/10 від 14.05.2008р.

Суть справи:

Управління житлово-комунального
господарства та екології, м. Тернопіль, надалі позивач, за участю третіх осіб
на стороні позивача без самостійних вимог - відділу використання земельних
ресурсів Тернопільської міської ради та управління з охорони та використання
земель в Тернопільській області звернулося до господарського суду
Тернопільської області з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи -ОСОБА_1, м. Тернопіль, надалі відповідач, про визнання
недійсним з моменту укладення договору на встановлення земельного сервітуту від
12.12.2007р. та зареєстрованого в державному реєстрі земель за №73
від 17.12.2007р.

Позивач в обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що договір суперечить земельно-кадастровій
документації, умови його не відповідають вимогами ст.ст. 18, 65, 99 Земельного
кодексу України, а також договір був укладений без погодження власника земельної
ділянки -Тернопільської міської ради та підписаний не уповноваженою на те
особою. В підтвердження викладеного додає договір на встановлення земельного
сервітуту від 12.12.2007р., план встановлення земельного сервітуту, Державний
акт на право постійного користування землею від 04.07.1997р.

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги підтримує.

Відповідач по справі
-підприємецьОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву від 13.02.2008р. позовні вимоги
не визнає і зазначає, що для укладення договору на встановлення земельного
сервітуту були подані до управління житлово-комунального господарства та
екології план встановлення земельного сервітуту, погодження земельного
сервітуту з органом архітектури Тернопільського району і укладений у
відповідності до положень глави 16 Земельного кодексу України. Просить
врахувати, що будь-яких зауважень до умов договору позивачем подано не було.

Представник відділу використання
земельних ресурсів Тернопільської міської ради в судове засідання,
19.05.2008р., не з'явився, відзиву на позовну заяву не подав.

Представник управління з контролю
за використанням та охороною земель в Тернопільській області в судовому
засіданні подав пояснення по суті позовних вимог від 17.05.2008р. №608/31/10, в
яких зазначає, що смуга відведення автомобільної дороги відноситься до земель
транспорту. В межах смуги відведення дороги розміщуються проїзна частина,
узбіччя, земляне полотно, декоративне озеленення, резерви, кювети, мости,
тунелі, транспортні розв'язки, водопропускні споруди, підпірні стінки і дорожні
споруди та обладнання.. Сервітуарій, користуючись чужою земельною ділянкою
зобов'язаний використовувати її виключно для потреб, вказаних у договорі
сервітуту не змінюючи при цьому її призначення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, судом встановлено.

21 серпня 2007 року між
Тернопільською районною державною адміністрацією (орендодавець) та підприємцем
ОСОБА_1(орендар) був укладений договір оренди землі, за умовами якого
орендодавець на підстав розпорядження Тернопільської райдержадміністрації від
21.08.2007р. №740 надав, а орендар прийняв в строкове платне користування
земельну ділянку для будівництва автомобільного салону для продажу легкових
автомобілів на території Великогаївської сільської ради площею 0,40 га.
терміном дії до 21.08.2017р.

Позивачем, голові Тернопільської
міської ради була направлена заява від 02.11.2007р., в якій він просив укласти
договір на встановлення земельного сервітуту. Листом від 26.11.2007р. №3948/14
начальник відділу використання земельних ресурсів Тернопільської міської ради
повідомив позивача, що користувачем земельної ділянки є управління
житлово-комунального господарства та екології. Тому, для укладення договору на
встановлення земельного сервітуту пропонував звернутися у вказане управління.

05 грудня підприємцем ОСОБА_1на
адресу управління житлово-комунального господарства та екології була направлена
пропозиція про укладення договору на встановлення земельного сервітуту на
земельній ділянці площею 0,0520 га. за адресою Великогаївська сільська рада (за
межами населеного пункту) згідно висновку державної експертизи землевпорядної
документації від 09.08.2007р. №1793.

До заяви від 05.12.2007р. заявником
додавався  лист від 26.11.2007р. №3948/14
начальника відділу використання земельних ресурсів Тернопільської міської ради,
проект договору на встановлення земельного сервітуту, план встановлення
земельного сервітуту, плани встановлення сервітуту для підприємцяОСОБА_1. та
для ВАТ «Птахофабрика «Тернопільська».

12 грудня 2007 року між управлінням
житлово-комунального господарства та екології Тернопільської міської ради та
підприємцем ОСОБА_1був укладений договір на встановлення земельного сервітуту
терміном дії до 10 років, за умовами якого землекористувач земельної ділянки
-управління житлово-комунального господарства та екології надає право
обмеженого користування земельної ділянки з метою і в обсязі, визначеними даним
Договором у відповідності до цільового призначення об'єкта сервітуту.

У відповідності до пунктів 2, 3
даного договору, об'єктом сервітуту є земельна ділянка площею 0,0520 га. згідно
з планом, що знаходиться за адресою Великогаївська сільська рада (за межами
населеного пункту). Ділянка, на якій встановлюється сервітут знаходиться в
межах «смуги відводу»автодороги. Сервітут встановлений з метою створення
належних умов проїзду технічними засобами та пішохідного доступу до земельної
ділянки сервітуарія, яка надається для будівництва автомобільного салону для
продажу легкових автомобілів.

Даний договір на встановлення
земельного сервітуту просить визнати недійсним позивач.

Оцінивши зібрані по справі докази
та дослідивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що в
задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 98
Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної на обмежене платне або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

За положеннями ст. 100 ЗК України
сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням
суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Позивач в обгрунтування своїх
позовних вимог в підтвердження того, що договір на встановлення земельного
сервітуту був укладений з порушенням норм чинного законодавства посилається на
те, що підприємцем при підписанні договору були подані документи з
недостовірними даними зовнішніх меж землекористування, оскільки на плані
встановлення земельних сервітутів (Додаток №1 до договору від 12.12.2007р.) в
межах смуги об'їздної автодороги зображено два примикаючих автошляхи площею
0,052 га., які на плані Державного акта на право постійного користування землею
відсутні. Відтак, умови договору суперечать земельно-кадастровій документації.

Також, зазначає, що договір від
12.12.2007р. на встановлення земельного сервітуту був укладений без погодження
власника -Тернопільської міської ради та підписаний не уповноваженою на те
особою.

Однак, зазначені твердження
позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються
наступним.

У відповідності до положень статті
203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; п обумовлені ним.вленій законом.кодексу України я
особою.одженн власника - Тернопільської равочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 215 Цивільного кодексу
України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою
- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відтак, суд розцінює
договір на встановлення земельного сервітуту на відповідність його умов нормам
чинного законодавства на момент його укладення.

Як вбачається із матеріалів справи,
Тернопільською міською радою відповідно до ухвали від 14.06.1997р. був виданий
управлінню житлово-комунального господарства виконкому міста Державний акт на
право постійного користування землею площею 89,5 га. для експлуатації та
обслуговування автошляху.

Також, листом відділу використання
земельних ресурсів Тернопільської міської ради від 26.11.2007р. №3948/14, який
був адресований підприємцю ОСОБА_1. повідомлено, що користувачем земельної
ділянки є управління житлово-комунального господарства та екології. Відтак,
договір на встановлення земельного сервітуту повен був укладатися саме із
управлінням, як користувачем земельної ділянки..

Вищевказаними матеріалами справи
спростовуються твердження позивача щодо укладення договору на встановлення земельного
сервітуту без погодження Тернопільської міської ради та такого, що підписаний
не уповноваженою особою.

До матеріалів справи долучений
договір оренди землі від 21.08.2007р. на території Великогаївської сільської
ради площею 0,40 га., кадастровий план земельної ділянки, наданої підприємцю
ОСОБА_1. на території Великогаївської сільської ради, який затверджений
начальником відділу земельних ресурсів Дерев'яним Я.М., висновок державної
експертизи землевпорядної документації від 09.08.2007р. №1793 щодо проекту
землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1. для
будівництва автомобільного салону на території Великогаївської сільської ради
Тернопільського району за межами населеного пункту.

До договору на встановлення
земельного сервітуту від 12.12.2007р. був виготовлений план встановлення
земельного сервітуту за адресою Великогаївська сільська рада, який в свою
чергу, був погоджений управлінням житлово-комунального господарства та екології
-позивачем по справі. Будь-яких заперечень до умов договору на момент його
укладення сторонами подано не було.

Позивач стверджує, що згідно ст. 99
ЗК України, а саме пунктом «б»визначено такий вид сервітуту як право проїзду на
транспортному засобі по наявному шляху. Оскільки на момент укладення договору наявного
шляху не було договір від 12.12.2007р. на встановлення земельного сервітуту не
відповідає вимогам ст. 99 Кодексу.

Однак, стаття 99 Земельного кодексу
України дає невичерпний, земельних сервітутів, встановлення яких можуть
вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок. Серед видів
сервітутів зазначено, зокрема, та інші земельні сервітути.

Згідно умов договору від
12.12.2007р. сервітут встановлений з метою створення належних умов проїзду
технічними засобами та пішохідного доступу до земельної ділянки сервітуарія,
яка надається для будівництва автомобільного салону, а також передбачено
віднесення всіх витрат, пов'язаних з влаштуванням проїзду на сервітуарія
-підприємця ОСОБА_1. Зазначені умови щодо створення умов проїзду, визначені на
майбутнє, не суперечать нормам законодавства, зокрема, ст. 99 Земельного
кодексу України на момент укладення договору.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що договір на встановлення земельного сервітуту був укладений
сторонами за досягнення всіх істотних умов,
відповідно до правил, встановлених нормами Цивільного та Земельного
кодексу, а відтак відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

У відповідності до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 49 ГПК України державне мито та судові витрати позивачу не
відшкодовують.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні
позову відмовити.

Суддя
О.С. Скрипчук