ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.05.08                                                              Справа№ 3/41-23/47 A (3/245-13/264)

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі Маїк С.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Національної спілки художників України, м. Київ,

до Львівської міської ради, м. Львів

3-тя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –ВАТ „Львівнафтопродукт”, м. Львів

3-тя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Виконавчий комітет Львівської міської ради, м. Львів

3-тя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –ТзОВ „Центр розвитку нерухомості”, м. Львів

3-тя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління охорони історичного середовища

3-тя особа 5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна служба охорони культурної спадщини Міністерства культури і мистецтв України

3-тя особа 6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Фонд Державного майна України, м. Київ

за участю прокуратури Львівської області, м. Львів

про визнання недійсним акту ненормативного характеру –ухвали Львівської міськради 11-ї сесії 3-го скликання від 23.11.2000 р. № 831.

За участю представників:

Від позивача: Пашковський Я.В.;

Від відповідача: Харечко Д.О.;

Від 3-тя особа 1: - не з”явилася;

Від 3-тя особа 2: Харечко Д.О.;

Від 3-тя особа 3: Стецьків Л.В.,

Від 3-тя особа 4: не з”явилася;

Від 3-тя особа 5: не з”явилася;

Від 3-тя особа 6: Сасевич О.М.;

Від прокуратури: Шумелда Р.І.

Суть спору: Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2006 р. частково задоволено касаційну скаргу Національної спілки художників України, скасовано рішення господарського суду Львівської області від 16.08.2005 р. та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2005 р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суддів.

При здійсненні нового розгляду справи ухвалами господарського суду Львівської області до участі у справі залучено Управління охорони історичного середовища, Державну службу охорони культурної спадщини Міністерства культури і мистецтв України, Фонд Державного майна України. На підставі клопотання № 05-11/1-07 від 18.06.2007 р., відповідно до ст. 36-1 Закону України “Про прокуратуру” прокуратура Львівської області вступила у справу з метою представництва інтересів держави на стороні третьої особи –Фонду державного майна України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

30 грудня 1999 року Львівською міською радою прийнято Ухвалу № 448 „Про затвердження Спільному українсько-австрійському підприємству „Галінвест" у формі ТзОВ матеріалів попереднього погодження місця розташування та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9" (том І, а.с. 33). Враховуючи, що постановою арбітражного суду Львівської області від 24 червня 1999 року СП „Галінвест" визнано банкрутом (том. І, а.с. 36), Львівською міською радою 23 листопада 2000 року прийнято Ухвалу № 831 „Про надання дозволу ВАТ „Львівнафтопродукт" на складання проекту відведення земельної ділянки та надання в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові" (том. І, а.с. 26). Цією ухвалою внесено зміни до Ухвали № 448. Слова: „Спільне українсько-австрійське підприємство „Галінвест" у формі ТзОВ" замінено на „Відкрите акціонерне товариство „Львівнафтопродукт" (п.1.1 Ухвали № 831). Окрім того, Ухвалою № 831 передбачено надання ВАТ „Львівнафтопродукт" вказаної земельної ділянки в оренду терміном на 50 років з правом викупу (п. 1.2 Ухвали № 831), а також надано право ВАТ „Львівнафтопродукт" на проведення архітектурно-будівельних робіт на згаданій земельній ділянці" (п.п. 2.4, 2.6 Ухвали № 831).

Національна спілка художників України оспорює Ухвалу № 831 з тих підстав, що вона порушує її право власності або право користування земельною ділянкою на площі Міцкевича, 9 у м. Львові - як власника об”єкта нерухомості, розташованого цій земельній ділянці. Право власності на будівлю позивач обгрунтовує Свідоцтвом про право власності № П-693, виданим 24 лютого 2004 р. Фондом державного майна України.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що згідно з ухвалою 4-ї сесії 2-го скликання Львівської міської ради народних депутатів від 09.02.95 р. власником будинку № 9 на площі Міцкевича у м. Львові є Львівська міська рада. Про вказане йдеться, зокрема у запереченні на апеляційну скаргу (том ІІ, а.с. 36-37). Відтак, оспорюваною ухвалою права та охоронювані законом інтереси позивача жодним чином не порушено.

Вищий адміністративний суд України, скасовуючи рішення господарського суду Львівської області від 16.08.2005 р. та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2005 р., у своїй ухвалі зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки постанові Верховної ради України від 04.02.1994 р. “Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР”, Закону України “Про професійних творчих працівників та творчі спілки”, постанові Кабінету Міністрів України № 1058 від 10.07.1998 р. Про передачу нерухомого майна творчим спілкам, Земельному кодексу України, не дослідив, чи дійсно збережені фундаменти та будівлі підвальних приміщень, що знаходяться на земельній ділянці є пам”яткою архітектури. Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов”язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

З огляду на викладене, судом встановлено таке. Відповідно до п.п. 1, 3 Постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 р. “Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР” тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно віднесено до загальнодержавної власності. До законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонду державного майна України надано право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів).

Пунтом 3 Прикінцевих положень Закону України “Про професійних творчих працівників та творчі спілки” від 07.10.1997 р. доручено Кабінету Міністрів України у двомісячний строк разом із Фондом державного майна України забезпечити передачу у власність чи надати у безстрокове користування нерухоме майно творчим спілкам (Всеукраїнській музичній спілці, Спілці архітекторів України, Спілці дизайнерів України, Спілці журналістів України, Спілці кінематографістів України, Спілці композиторів України, Спілці майстрів народного мистецтва України, Спілці письменників України, Спілці театральних діячів України, Спілці фотохудожників України, Спілці художників України), яке було в їхньому користуванні на момент прийняття Верховною Радою України Постанови від 10 квітня 1992 року "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України".

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1058 від 10.07.1998 р. Про передачу нерухомого майна творчим спілкам Фонду державного майна доручено протягом 1998 року за поданням творчих спілок України передати у їх власність нерухоме майно творчих спілок колишнього Союзу РСР, яке станом на 24 серпня 1991 р. згідно з правоустановчими документами перебувало у віданні творчих спілок колишнього Союзу РСР або у володінні чи користуванні відповідних республіканських або територіальних структур, згідно з додатком 1. Правоустановчими документами, за якими визначається належність нерухомого майна творчим спілкам колишнього Союзу РСР, визначено їх статути і положення, статути і положення творчих спілок України, підприємств, установ та організацій цих спілок, акти прийняття-передачі об'єктів, договори купівлі-продажу, а в разі необхідності інші документи - розподільні баланси, матеріали технічної інвентаризації тощо, оформлені в установленому порядку. У п. 4 додатка 1 до згаданої постанови ідеться про підприємства, установи та організації Спілки художників СРСР, будинки, споруди, нежитлові приміщення яких передаються у власність Національної спілки художників України, у тому числі йдеться й про Львівський художньо-виробничий комбінат Художнього фонду УРСР, м. Львів, пл. Міцкевича, 9 (приміщення та фундамент окремої будівлі - пам'ятки історії та культури підприємства громадської організації "Львівський художньо-виробничий комбінат" Львівської обласної організації Національної спілки художників України, м. Львів, вул. Козланюка, 17, пл. Міцкевича, 9).

Відповідно до ст. 33 (Недопустимість вилучення особливо цінних продуктивних земель, а також земель, зайнятих природними та історико-культурними об'єктами) Земельного Кодексу України від 18.12.1990 р., який діяв на момент прийняття оспорюваної ухвали, не допускалось вилучення особливо цінних продуктивних земель, земель сільськогосподарських науково-дослідних установ і навчальних закладів для несільськогосподарських потреб, крім випадків надання їх для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв'язку, трубопроводів, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов'язаних з їх експлуатацією, а також земель дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів, заповідників, національних, дендрологічних та меморіальних парків, ботанічних садів, поховань і археологічних пам'яток.

Відповідно до п. 2 Положення про Державний реєстр національного культурного надбання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1992 р. № 466, пам'ятками містобудування і архітектури є унікальні ансамблі і комплекси, окремі об'єкти архітектури, а також пов'язані з ними твори монументальної скульптури і живопису, декоративно-ужиткового і садово-паркового мистецтва, природні ландшафти. Судовою будівельно-технічною експертизою по господарській справі (висновок № 2025 від 28.10.2005 р.) встановлено фізичний знос залишків фундаментів знесеного будинку № 9 на пл. Міцкевича понад 80 %, а також те, що усі залишки фундаментів перебувають в аварійному стані, у своєму складі перекриттів та будь-яких приміщень не мають, не становлять собою будинок, не забезпечать необхідної несучої здатності для будівництва нового будинку, так як мають значний фізичний знос, лежать на дерев”яних лежнях, які в деяких місцях повністю зігнили; не можуть самостійно експлуатуватися, так як не являють собою закінченої архітектурної форми (не будівля і не споруда), тому не можуть розцінюватися з точки зору безпеки та надійності і підлягають демонтажу.

Оцінивши вищенаведені правові норми та обставини, заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб”єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи, доводів позивача та заперечень відповідача вбачається, що предметом спору у справі є право користування земельною ділянкою на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові. При цьому Національна спілка художників України обгрунтовує незаконність оспорюваної ухвали та своє право на користування спірною земельною ділянкою нормами ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. і правом власності на об”єкт нерухомості, розташований на цій земельній ділянці. Відповідач заперечує право власності позивача на зруйнований будинок на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові, вказує, що він належав на праві власності територіальній громаді м. Львова. Відтак, Львівська міська рада заперечує право користування Національної спілки художників України спірною земельною ділянкою.

З викладеного випливає, що предметом спору у справі є право користування земельною ділянкою, зумовлене правом власності на об”єкт нерухомості, розташований на ній. Такий спір є спором про право, він до публічно-правових спорів не відноситься і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративної справи), наведене в пункті 1 ч. 1 ст. 3 КАС України. Компетенція адміністративних судів, установлена статтею 17 КАС України, на цей спір не поширюється, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Вказаний висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду України, зробленим у постанові від 27 лютого 2008 р. у справі № 21-2011 во (справа господарського суду Львівської області №1/64-9/28), у постанові від 25 березня 2008 р. у справі № 3/506-А.

Керуючись ст.ст. 157, 165, ч.ч. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.          Закрити провадження у справі.

2. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано.

3. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя                                                                                                     Бортник О.Ю.