ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.08 Справа № 23/314

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Маїк С.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Самбірської пересувної механізованої колони (надалі –Самбірська ПМК) № 189 ВАТ “Львівводбуд”, м. Львів,

до відповідача Дрогобицької пересувної механізованої колони (надалі –Дрогобицька ПМК) № 72 ВАТ “Львівводбуд”, м. Дрогобич,

третя особаособа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача відповідача ВАТ “Львівводбуд”, м. Львів,

третя особаособа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача відповідача РВ ФДМУ у Львівській області, м. Львів,

про витребування майна з чужого незаконного володіння

За участю представників:

від позивача - Гулін Ю.О. –представник ліквідатора,

від відповідача – Столярчук Л.А. –предсмтавник,

від третьої особи 1 –Столярчук Л.А. –голова правління,

від третьої особи 2 –Сірків Л.Я. –представник.

Суть спору:           Самбрська ПМК № 189 ВАТ “Львівводбуд” звернулась до господарського суду Львівської області з позовом про витребування з незаконного володіння Дрогобицької ПМК № 72 ВАТ “Львівводбуд” техніки, перелік якої зазначено у прохальній частині позовної заяви. Позовні вимоги мотивовані, зокрема нормами ст. 387 ЦК України. Своє право власності на техніку позивач підтверджує листом № 9925 від 01.12.2004 р. ВДАІ Самбірського МРВ, а незаконне володіння відповідачем належною позивачу автотехнікою –листом Самбірського МРВ УМВСУ у Львівській області № 9628 від 21.12.2006 р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на те, що техніка, яку витребовує позивач, передана йому в оперативне управління для здійснення господарської діяльності власником майна –ВАТ “Львівводбуд”, дочірнім підприємством якого є Дрогобицька ПМК № 72.

Представник ВАТ “Львівводбуд” у судових засіданнях просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач та відповідач згідно з їхніми Статутами є його дочірніми підприємствами, їхнє майно закріплене за ними на праві оперативного управління і є власністю товариства.

Розгляд справи відкладався з підстав, наведених в ухвалах суду. У судових засіданнях, призначених на 07.02.2008 р. та 21.02.2008 р., оголошувались перерви.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Позивач в підтвердження свого права власності на техніку, що витребовується, посилається на Довідки ВДАІ Самбірського МРВ № 9925 від 01.12.2004 р. та РЕВ 5-го міжрайонного відділу ДАІ при УМВС України у Львівській області № 203 від 10.10.2007 р., в яких стверджується, що автотранспорт рахується за позивачем на праві власності. Вказані довідки судом до уваги не беруться, оскільки вони згідно з п. 3 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них. Вказані довідки не є первинними документами, які засвідчують факт реєстрації техніки. У матеріалах справи відсутні й на неодноразові вимоги суду не подані рішення згаданих вище органів про реєстрацію права власності позивача на спірну техніку, чи первинні докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку про належність позивачу згаданої техніки на праві власності. Первинні докази реєстрації автотехніки (свідоцтва про їхню реєстрацію, технічні паспорти, технічні талони тощо) у позивача теж відсутні. Натомість, відповідач стверджує, що користується спірною технікою на підставі наказу ВАТ “Львівводбуд” № 43 від 03 серпня 2004 р., який на день розгляду справи судом в установленому законом порядку недійсним не визнаний та не скасований.

Крім цього, спірна автотехніка, як визнано у судових засіданнях представниками позивача, відповідача та третьої особи 1, є 1985-1991 років випуску. Згідно з довідкою № 272 Самбірського районного відділу статистики Львівського обласного управління статистики Самбірська ПМК № 189 ВАТ “Львівводбуд” зареєстрована в якості юридичної особи 06.07.1995 р. Докази придбання позивачем спірної автотехніки у власність та документи, що посвідчують правомірність придбання позивачем спірної техніки, передбачені п. 11 вищезгаданих Правил державної рееєстрації...: договори купівлі-продажу, міни, уступки вимоги, лізингу, довідки-рахунки, накладні, платіжні доручення, які б засідчували оплату вартості техніки, судові рішення тощо у матеріалах справи відсутні та на вимогу ухвал суду Самбірською ПМК № 189 та РЕВ 5-го міжрайонного відділу ДАІ при УМВС України у Львівській області не подані. Як зазначено представником позивача у судовому засіданні, такі у Самбірської ПМК № 189 відсутні. Тоді як ВАТ “Львівводбуд” стверджує, що спірна техніка придбавалась Державним підприємством “Львівводбуд”. В процесі приватизації державного підприємства вона перейшла у власність третьої особи 1 і була передана в оперативне управління позивачу, з користування якого вибула на підставі наказу № 43 від 03 серпня 2004 р. Вказане позивачем не спростовано. На обгрунтування своїх доводів ВАТ “Львівводбуд” посилається на накази РВ ДДМ України по Львівській області № 449 від 30.12.1993 р., № 52 від 31 січня 1994 р., № 305 від 20 травня 1994 р., № 382 від 10 червня 1994 р., № 404 від 16 червня 1994 р., план приватизації ДП “Львівводбуд”, порівняльну відомість результатів інвентаризації основних засобівстаном на 1 лютого 1994 р., протокол засідання інвентаризаційної комісії від 10 лютого 1994 р., Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу, статути позивача і відповідача. Суд бере до уваги те, що на базі майна ВАТ “Львівводбуд” акціонерним товариством створено його дочірні підприємства: Самбірську ПМК № 189 та Дрогобицьку ПМК № 72, що підтверджується нормами розділів 1 Статутів позивача та відповідача. Єдиним засновником і власником сторін у справі є ВАТ “Львівводбуд” (п.п. 1.2. статутів сторін). Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.3. статутів позивача та відповідача їхнє майно становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, які є власністю ВАТ “Львівводбуд” і вартість яких відображається на окремому балансі дочірнього підприємства. При цьому основні фонди, передані в оперативне управління підприємства, відображаються на позабалансових рахунках товариства. Джерелами формування майна сторін є майно та кошти, передані їм в оперативне управління. Майно, що є власністю товариства, закріплене за підприємством на праві оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, підприємство користується майном і має право розпоряджатися ним лише з дозволу виконавчого органу відкритого акціонерного товариства. Наведені вище твердження третьої особи позивачем також не заперечені та не спростовані.

З огляду на викладене та норми Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, ст. 137 ГК України (Право оперативного управління), Статутів позивача та відповідача і наявні у матеріалах справи докази, у суду відсутні підстави дійти висновку, що Дочірнє підприємство“Самбірська ПМК № 189” ВАТ “Львівводбуд” є власником спірної техніки, а наказ № 43 від 03 серпня 2004 р., на підставі якого Дрогобицька ПМК № 72 володіє згаданою технікою, не є відповідною та достатньою правовою підставою такого володіння. За наведених обставин, підстави для задовлення позову відсутні.

Судові витрати у справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ч. 1 ст. 8, ст. 387 Цивільного кодексу України, ст. 137 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя                                                                                           Бортник О.Ю.