ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 4/225-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        Б.М.Грек,

розглянувши касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю "Краса"

на            рішення господарського суду Херсонської області від 19.09.2007р. та

постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17.01.2008р.

у справі №4/225-07

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Краса"

до                      Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос-1"

про                     стягнення 318 479,21 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Палагнюк І.В. (доручення у справі),

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Краса" звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос-1" і просило суд стягнути з останнього 272 120,0 грн. боргу за оренду виробничих приміщень, 22 686,61 грн. пені, 5 270,93 грн. 3% річних та 18 401,67 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди приміщення б/н від 01.09.2006р. щодо сплати орендної плати за користування виробничими приміщеннями у період з 16.09.2006р. по 27.10.2006р., а саме 6 камерами загальною площею 5184 кв.м., які розташовані в споруді фруктосховища за адресою: с.Роздольне, вул.Сафонова, 1. Одночасно позивач зазначає, що 27.10.2006р. об'єкт оренди було продано ЗАТ "Кримська фруктова компанія". У зв'язку зі зміною власника та відповідно до ст.770 ЦК України відповідачу було направлено лист про зміну власника об'єкта оренди.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що договір оренди приміщень від 01.09.2006р., який є підставою позову, не виконувався сторонами, оскільки в приміщеннях було відсутнє постачання електричного струму, приміщення не були підготовлені до приймання та зберігання овочів, про що свідчить відсутність складення сторонами акта приймання-передачі сільськогосподарської продукції та приміщень. Також зазначає, що 27.10.2006р. приміщення фруктосховища, розташоване за адресою: с.Роздольне, вул.Сафонова, 3 було продане ЗАТ "Кримська фруктова компанія", яким усунуто всі недоліки в зазначених приміщеннях і 01.11.2006р. між ним та ТОВ "Геліос-1" було укладено договір оренди нежитлових приміщень та обладнання, про що свідчить акт прийому-передачі б/н від 01.11.2006р. Факт розрахунку з ЗАТ "Кримська фруктова компанія" відповідач підтверджує копіями платіжних доручень (а.с.50-67 т.1).

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.09.2007р. (суддя Ємленінова З.І.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 17.01.2008р. (головуючий, суддя Зубкова Т.П., судді Кричмаржевський В.А., Яценко О.М.), у задоволенні позову відмовлено.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що на виконання вимог ч.4 ст.179 ГК України та ч.1 ст.628 ЦК України сторони, при підписанні договору оренди від 01.09.2006р., на підставі вільного волевиявлення пунктами 1.1. та 1.3 вказаного договору погодили, що склад майна визначається в акті прийому-передачі, який підписується сторонами одночасно з підписанням цього договору, і в силу п.2.1 договору, об'єкт оренди переходить в користування орендаря з моменту закладки першої продукції, але не раніше дати підписання акта приймання-передачі.

Оскільки акт приймання-передачі об'єкту оренди, який є єдиним належним доказом у розумінні ст.34 ГПК України щодо виникнення між сторонами орендних правовідносин, при укладанні договору оренди не був підписаний сторонами, то, за висновком судів, сторони фактично не вступили в орендні відносини за договором.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

При вирішення спору по суті заявлених вимог, судами двох інстанцій встановлено, що за договором оренди майна від 01.07.2006р. СТОВ "Роздольне" (орендодавець) передало СТОВ "Краса Херсонщини" (орендар) у платне тимчасове користування виробничі приміщення комплексу фруктосховища, а саме 12 камер, загальною площею 10368 кв.м., яке розташоване в с.Роздольне, вул.Сафонова (а.с.85 т.1).

01.09.2006р. СТОВ "Краса Херсонщини", правонаступником якого є позивач –СТОВ "Краса", (орендодавець) та ТОВ "Геліос-1" (орендар) підписали договір оренди приміщень б/н, за умовами якого орендодавець здає, а орендар приймає в платне строкове користування приміщення –6 камер, загальною площею 5184, кв.м., розташовані в споруді фруктосховища за адресою: с.Роздольне, вул.Сафонова, 1. Склад приміщення, яке передається в оренду, визначений в акті прийму-передачі. Вартість визначається згідно даних балансу (п.1.1 договору).

Предметом позову є вимога позивача щодо виконання відповідачем зобов’язання, яке виникло в силу договору оренди приміщення б/н від 01.09.2006., сплатити орендну плату за користування виробничими приміщеннями у період з 16.09.2006р. по 27.10.2006р., а саме 6 камерами загальною площею 5184 кв.м., які розташовані в споруді фруктосховища за адресою: с.Роздольне, вул.Сафонова, 1, а підставою позову –невиконання відповідачем взятих на себе зобов’язань щодо сплати орендної плати.

Розглядаючи дану справу по суті заявлених вимог, судами двох інстанцій не з'ясовано, чи мав право позивач, який не є власником спірних приміщень, на що звертав увагу відповідач у своєму відзиві на позов (а.с.50 т.1), передавати ці приміщення в оренду з огляду на те, що в силу ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права; наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Окрім того, відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Право на звернення до суду належить особі, яка має матеріально-правову зацікавленість у справі.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України “Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред’явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Однак, наявність права на пред’явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищевказаними нормами, права.

Так, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб’єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Між тим судами двох інстанцій не досліджувалося наявність у позивача суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу на подання даного позову з урахуванням того, що новим власником спірних приміщень є ЗАТ "Кримська фруктова компанія" в силу укладеного між ним та СТОВ "Роздольне" договору купівлі-продажу від 27.10.2006р., зареєстрованого 07.12.2006р. у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.51-54).

Згідно ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов’язки наймодавця. Зокрема, право отримувати плату за користування майном.

Пунктом 3.1. договору оренди нежитлових приміщень та обладнання від 01.11.2006р., укладеного між новим власником - ЗАТ "Кримська фруктова компанія" та відповідачем, визначено, що порядок передачі об'єкта здійснюється з урахуванням тих обставин, що на дату укладення цього договору об'єкт оренди вже використовується орендарем (а.с.57 т.1).

Суди двох інстанцій, спростовуючи доводи позивача, належним чином не дослідили й інші матеріали справи, з огляду на які, твердження відповідача, що договір оренди від 1 вересня 2006р. не виконувався та спірні приміщення ним не використовувалися, є сумнівними, а відповідні висновки судів, передчасними.

За неповного з'ясування наведених вище обставин, відмова у задоволенні позову не може вважатися цілком обґрунтованою і законною, оскільки відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.1 постанови від 29.12.1976 року №11 "Про судове рішення", обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи викладене, оскаржувані рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Краса" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 19.09.2007р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17.01.2008р. у справі №4/225-07 скасувати.

3. Справу направити до господарського суду Херсонської області на новий розгляд.

Головуючий, суддя                                                            В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                Б.М.Грек