ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.06.08 р.                     Справа № 24/39

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену

за позовом: Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Краматорський цементний завод “Пушка” м. Краматорськ

про: стягнення заборгованості в сумі 3’191’303,85грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Коваленко Л.М. – довіреність

від відповідачів: Кублицька В.С. – довіреність

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Відкритого акціонерного товариства “Краматорський цементний завод “Пушка”, про стягнення основного боргу в сумі 1’922’901,34 грн., пені в сумі 355’154,11 грн., суми інфляції 608’867,36 грн., 3% річних в сумі 169’777,95 грн., штрафу в сумі 134’603,09 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 06/03-29 від 21.01.03р, додаткову угоду № 1 від 31.01.03р., додаткову угоду № 2 від 19.03.03р., додаткову угоду № 3 від 15.03.05р., акти приймання-передачі природного газу, розрахунок.

Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає що заборгованості в сумі 1’922’901,34 грн. перед позивачем у нього не існує, оскільки на день розгляду спору вона була погашена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, нарахування штрафних санкцій вваж безпідставним.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.09.2007р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2007р. позов задоволений частково. Постановою Вищого господарського суду від 21.04.2008р. зазначені рішення та постанова скасовані, а справа скерована до господарського суду Донецької області для нового розгляду в іншому складі. Скасовуючи рішення та постанову ВГСУ вважає, що наявність заперечення відповідача у справі № 24/39 щодо наявності з його боку основного боргу перед позивачем та – заперечення позивача у справі 7/267 (що розглядається господарським судом м. Києва) щодо наявності з його боку боргу перед відповідачем виключають здійснення відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог. У такому випадку, знов таки на думку ВГСУ, зарахування можливе за рішенням суду з дотриманням вимог ГПК України. Саме у зв’язку із ненаданням судами попередніх інстанцій цьому правової оцінки та задля дослідження усіх обставин справи – остання була скерована до господарського суду на новий розгляд.

Виходячи із умов ст. 11112 ГПК України для суду першої інстанції під час нового розгляду справи обов‘язковими є виключно вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Висновки ВГСУ у Постанові від 21.04.2008р. щодо порядку застосування норм діючого законодавства, а також – щодо їхнього тлумачення виходячи з вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 11112 ГПК України не є обов‘язковими для суду при повторному розгляді справи.

За таких умов справа розглянута судом за його внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об‘єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; за наявними у справі доказами з урахуванням додатково наданих сторонами письмових та усних пояснень.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд.

ВСТАНОВИВ:

21.01.2003р. позивач, Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, та відповідач, Відкрите акціонерне товариство “Краматорський цементно-шиферний комбінат -Пушка”, уклали договір № 06/03-29, який за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки і підпадає під правове регулювання норм статей 245-253 ЦК УРСР, статей 264-271 ГК України та статті 712 ЦК України, застосування яких можливе на підставі п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України –через продовження існування після 01.01.04р. взаємних прав та обов’язків сторін (зокрема обов’язку виконання грошового зобов’язання та права його вимагати згідно пункту 11.1 договору).

Таким чином, в силу статті 245 ЦК УРСР, статті 265 ГК України, статті 712 ЦК України та пункту 1.1 договору позивач зобов’язався продати відповідачу природний газ, а відповідач зобов’язався прийняти означений товар і сплатити за нього певну суму на умовах договору.

Обсяг газу (до 5’394 881м3), період його поставки (01.01.2003р. – 31.12.2003р.) та обсяг щомісячної поставки протягом 2003 року сторони обумовили в п.2.1 договору. Не пізніше 10 числа місяця, що слідує за звітним, сторони домовились підписувати акт прийняття-передачі газу, причому означений акт сторони нормами пункту 6.1.2 договору визначили як підставу для остаточного розрахунку.

Пунктом 5.1 договору вартість природного газу, що постачається, визначено сторонами на рівні 276,25 грн. за 1000 м3.

31.01.03р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, якою визначили, що у січні 2003 року позивач додатково передає Відкритому акціонерному товариству “Краматорський цементно-шиферний комбінат -Пушка” газ в обсязі 167’123 м3. загальною вартістю 46’167,73грн.

Крім того, додатковою угодою № 2 від 19.03.03р. до договору сторони встановили що у період березень-грудень 2003р. обсяг газу, який поставляється, складає до 70’000’000м3. за ціною 276,25 грн. за 1’000м.куб. на суму 19 337 500 грн.

Додатковою угодою № 3 від 15.03.06р. сторони внесли зміни у преамбулу та розділ 12 договору та визначили, що „Покупцем” по договору № 06/03-29 від 21.01.03р. є Відкрите акціонерне товариство „Краматорський цементний завод – Пушка”, відповідач за цією справою.

Здійснення позивачем поставки відповідачу природного газу обсягом 7’312,584 м3. підтверджується актами прийому-передачі №0038 від 31.01.03р. (6’102,004 м3) та № 3089 від 31.03.03р. (1’210,580 м3), підписаним з боку представників сторін без зауважень та заперечень і скріпленими печатками обох підприємств.

За змістом вищевказаних актів прийому-передачі природного газу сторони визначили вартість переданого газу у розмірі 2’020’101,34 грн. Документи, які б свідчили про незгоду відповідача з належністю виконання позивачем своїх зобов’язань по договору щодо поставки природного газу –суду не надавалися.

Пунктом 6.1.2 договору сторони визначили, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за звітним.

За змістом позовної заяви та доданого до неї розрахунку, відповідачем частково, на суму 97 200грн., виконане грошове зобов’язання за договором.

Таким чином, за правилами статті 161 ЦК УРСР та частини 1 статті 530 ЦК України, право грошової вимоги позивача на суми, передбачені у відповідних актах приймання-передачі природного газу, виникало 11 числа кожного відповідного місяця 2003 року починаючи з 11.02.03р. Право на вимогу виконання грошового зобов’язання на суму 1’922’901,34 грн. виникло у позивача 11.04.03р.

Наразі, грошове зобов’язання відповідача перед позивачем, що виникло з поставки природного газу за договором, з урахуванням часткового виконання грошового зобов’язання, на момент звернення до суду з позовом становило 1’922’901,34 грн.

23.11.2006 р. відповідач заявою № 13-2940/ЕГЦУсм повідомив позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1’922’901,34 грн., в порядку ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України.

Надана позивачем заява за своїм змістом відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України, та свідчить про спрямованість волевиявлення ВАТ “Краматорський цементний завод “Пушка” м. Краматорськ на припинення боргових зобов’язань за договором № 06/03-29 від 21.01.2003 р.

За змістом п. 2 ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних однорідних вимог являє собою односторонній правочин та має своїм наслідком припинення зобов’язань.

Припинення зобов’язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог можливе за наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічними та однорідними.

Зустрічними є такі вимоги, що випливають з двох різних зобов’язаннях, де кредитор в одному зобов’язанні одночасно є боржником в іншому.

Однорідність вимог випливає з правової природи зобов’язань та характеризується еквівалентністю предмету зобов’язань.

Вимогою відповідача, яка слугувала підставою для припинення зобов’язань за договором № 06/03-29 від 21.01.2003 р., визначено грошову вимогу, яка виникла на підставі договору № 10/6-06/02-1373 від 24.09.2002 р.

Відповідно до встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів оскарження в судовому порядку, визнання недійсним проведено заліку позивачем суду не представлено.

При прийнятті рішення судом враховано, що рішенням господарського суду м. Києва від 19.02.2008р. у справі № 7/267-25/202, яке на цей час є чинним, у задоволенні позову відповідача по справі 24/39 до позивача по цій же справі в частині стягнення суми 1’922’901,34 грн. відмовлено саме через те, що відповідач одностороннім правочином здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог, що є підставою вважати взаємно існуючі у сторін зобов’язання щодо сплати зазначеної суми погашеними.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 1’922’901,34 грн., відповідно до вимог п. 11 ст. 80 ГПК України, підлягає припиненню, у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Надані позивачем лист № 19/179 від 06.05.2004 р. та угода про порядок погашення взаємної заборгованості, а також лист № 22/1807 від 28.04.2005 р. не можуть розглядатися судом в якості юридичного факту припинення зобов’язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки, ВАТ “Краматорський цементний завод “Пушка” м. Краматорськ, своїми діями фактично засвідчив продовження існування таких зобов’язань.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми на підставі статті 214 ЦК УРСР та статей 536, 625 ЦК України.

За розрахунком позивача, арифметично перевіреного судом, сума інфляційного зростання боргу за період з моменту виникнення права вимоги до грудня 2005 року складає 608’867,36 грн., а сума трьох процентів річних з лютого 2003р. по 02.02.06р. – 169’777,95 грн. Таким чином, враховуючи, що на момент звернення позивача до суду з позовом у відповідача перед позивачем рахувалася заборгованість, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 134 603,09грн. на підставі норм частини 2 статті 231 ГК України, згідно якої за порушення строків виконання зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у вигляді пені у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Втім, означена вимога не може бути задоволена судом через встановлений п. 5 Перехідних положень Господарського кодексу України принцип ретроактивності закону в частині відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов’язань, що були вчинені до набрання чинності зазначеними положеннями.

Виходячи зі змісту позовної заяви та положень п. 6.1, 7.2 Договору, ст. 161 ЦК УРСР порушення відповідачем договірних зобов’язань відбулося до набрання чинності Господарським кодексом України, як зазначалося вище, право вимоги виконання грошового зобов’язання на суму 1’922’901,34грн. виникло у позивача 11.04.03р., тобто, у даному випадку, у позивача відсутнє право на нарахування 7%-го штрафу, передбаченого нормами чинного ГК України, оскільки на момент порушення права, такої відповідальності законодавством не передбачалося.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання згідно пункту 7.2 договору тягне за собою відповідальність у вигляді пені у розмірі чинної подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, у зв’язку з чим позивачем за період з 02.02.05р. по 02.02.06р. була нарахована пеня в сумі 355’154,11грн.

Стаття 72 ЦК УРСР передбачає, що за вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовуються скорочені строки позовної давності в шість місяців.

Тобто, виходячи з викладеного, позивач повинен звернутися до суду з позовом про стягнення пені у строк шість місяців після того, як він довідався або міг довідатися про порушення свого права.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, відповідач повинен був виконати свої зобов’язання по оплаті отриманого в січня та березні 2003 року газу у строк до 11.04.03р., тобто виходячи з вимог ст. 72 ЦК УРСР строк на звернення до суду з вимогами про захист свого порушеного права у межах строку позовної давності встановлено до 11.10.03р.

Однак позивач звернувся до суду з позовом 04.02.06р. (див. штемпель на поштовому конверті, в якому на адресу господарського суду направлена позовна заява).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності, встановленого ст. 72 ЦК УРСР.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР сплив строк позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмові у позовних вимогах.

З огляду на вищевикладене суд відмовляє позивачу у вимогах у частині стягнення пені в сумі 355’154,11грн. у зв’язку зі спливом строк позовної давності.

Крім того, з метою забезпечення позову позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача.

Проте означена заява не може бути задоволена судом через її необґрунтованість, зокрема, заявником жодним чином не доведено, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Зважаючи на те, що сума, яка підлягає стягненню за цим рішенням фактично відповідачем на виконання рішення від 20.09.2007р. була позивачу перерахована і останнім – не відповідачу повернута видача повторного наказу про примусове стягнення цієї суми є неможливом.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 43, 49, 75, 80 (п.11), 82-85 ГПК України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Краматорський цементний завод “Пушка” на користь Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” інфляційні – 608’867,36 грн., 3% річних – 169 ’777,95грн., на відшкодування витрат по сплаті державного мита – 6’271, 74 грн. на відшкодування витрат на інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі – 28,79 грн.

Наказ про примусове стягнення цих сум не видавати

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 1’922’901,34 грн. – припинити.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Суддя

(Повний текст рішення оформлений та підписаний 23.06.2008р.)