донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.06.2008 р.                                                              справа №40/171

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Стойка О.В. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Квашук О.Є.- за дов. № 659 від 02.06.08 р., Красилін А.М.– за дов. № 989 від 09.11.07 р.,

від відповідача:

від прокуратури:

Васильєв О.В. – за дов. № 4-25 від 02.06.08 р., Заговорич Є.Г. –за дов. № 17 від 10.01.08 р.,

Кілійчук Т.В. –за посвідченням № 2373

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства «Укрвуглебуд», м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

20.03.2008 року

по справі

№40/171 (головуючий суддя Донець О.Є., судді Ломовцева Н.В., Склярук О.І.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Укрвуглебуд», м. Донецьк

до

За участю

Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м. ДимитровДонецької області

Прокуратури Донецької області, м. Донецьк

про

Стягнення 8323037 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2006 році позивач, Відкрите акціонерне товариство «Укрвуглебуд», м. Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м. Димитров Донецької області про стягнення 8323037 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.09.06 р. у задоволенні позовних вимог ВАТ «Укрвуглебуд», м. Донецьк було відмовлено. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.06 р. апеляційну скаргу задоволено частково, рішення місцевого господарського суду від 15.09.06 р. скасовано, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача збитки в сумі 5921586 грн. 00 коп. Прокуратурою Донецької області 15.12.06 р. було подане касаційне подання на постанову апеляційної інстанції від 15.11.06 р. Постановою Вищого господарського суду України від 13.02.07 р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.06 р. та рішення господарського суду Донецької області від 15.09.06 р. було скасовано, а справу № 40/171 направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

При новому розгляді справи № 40/171, позивач своїми уточненнями до позовної заяви від 23.05.07 р. № 554 зменшив позовні вимоги у відповідності до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та просив суд першої інстанції стягнути з відповідача не всю суму збитків (реальні збитки та неотриманий прибуток), заподіяних відповідачем спільної діяльності, а тільки частину неотриманого прибутку (упущеної вигоди) за договором про спільну діяльність, яка відповідає частки ВАТ «Укрвуглебуд»у спільній діяльності згідно п. 6.2 договору –75%, що складає 5921586 грн. Рішенням господарського суду Донецької області від 14.06.07 р. позовні вимоги ВАТ «Укрвуглебуд», м. Донецьк до ДП «Красноармійськвугілля», м. Димитров Донецької області було задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача збитки у сумі 5921586 грн. 00 коп. Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.07 р. рішення господарського суду Донецької області від 14.06.07 р. скасовано та справу № 40/171 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням від 20.03.08р. в задоволені позовних вимог ВАТ «Укрвуглебуд», м. Донецьк було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не визначено складу, характеру, обсягу заходів, яких ним вжито з метою одержання упущеної вигоди та не надано належних доказів вжиття таких заходів.

Позивач, ВАТ «Укрвуглебуд», м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі виявлені обставини, що мають значення для справи, а також суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не є доказаними. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 20.03.08р. скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь договору про сумісну діяльність № 1 від 02.10.03 р. в особі Учасника-2 (ВАТ «Укрвуглебуд») в якості відшкодування збитків 5921586 грн. 00 коп.

Відповідач, Державне підприємство «Красноармійськвугілля», м. Димитров Донецької області, надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення прийнято судом у відповідності з нормами матеріального та процесуального права України та просив Донецький апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи № 40/171, та наданих сторонами та прокурором пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.10.03 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність № 1 по виробці запасів пласта К-5 ВП “Шахта ім. О.Г. Стаханова” строком на 10 років. Предметом даного договору є об’єднання майна та зусиль учасників договору для здійснення сумісних дій в сфері розробки родовищ кам’яного вугілля та його реалізації для досягнення господарської мети: задоволення попиту підприємств на вугілля, підвищення результатів фінансово-господарської діяльності учасників договору.

За умовами укладеного між сторонами договору, право вчиняти правочини з третіми особами від імені всіх учасників, а також здійснювати загальне керівництво та вести облік результатів спільної діяльності покладено на позивача.

З метою забезпечення спільної діяльності позивачем від імені всіх учасників договору про спільну діяльність № 1 від 02.10.03р. було укладено з відповідачем договір № 1-А від 02.10.03р. згідно якого останній зобов’язався надавати послуги із забезпечення технологічними умовами для проведення гірничих робіт, у т.ч. послуги скіпового підйому.

05.01.04 р. позивач уклав договір підряду на проведення гірничих виробок № 32 та договір підряду на видобуток вугілля № 35/1 від 20.07.04р.

Через прорив водовугільної пульпи з вугільної ями № 2 гор. 986м в зумпф скіпового стволу 07.12.05р на ВП “Шахта ім. О.Г.Стаханова”. відбулася аварія та груповий нещасний випадок, внаслідок чого роботи за договорами підряду № 32 від 05.01.04р. та № 35/1 від 20.07.04р. по проведенню гірничих виробок та видобутку вугілля було припинено.

Позивач вважає, що аварія виникла з вини відповідача в результаті неналежного виконання ним зобов’язань за договором № 1-А від 02.10.03р. Внаслідок простою, на думку позивача, спільна діяльність зазнала збитків в сумі 8323037 грн. 00 коп., з яких 427589 грн. 00 коп. –прямих збитків та 7895448 грн. 00 коп. –упущеної вигоди, які позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь за договором про спільну діяльність № 1 від 02.10.03р.

Відповідно до Акту від 12.01.06р. внаслідок аварії було зупинено роботи з проведення гірничих виробок та видобутку вугілля у пласті № 5; всього вимушений простій позивача у зв’язку з аварією склав 792 години, під час яких втрачено видобуток 21931,8 тон вугільного концентрату.

Для визначення суми збитків позивач застосував середньоденну кількість реалізації вугілля, помножену на ціну вугілля та на кількість днів простою, що склало суму у розмірі 7895448 грн. 00 коп., а загальна сума збитків, на думку позивача, склала суму у розмірі 8323037 грн. 00 коп.

Уточненнями до позовної заяви від 23.05.07 р. № 554 позивач зменшив позовні вимоги у відповідності до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та просив суд першої інстанції стягнути з відповідача не всю суму збитків (реальні збитки та неотриманий прибуток), заподіяних відповідачем в результаті спільної діяльності, а тільки частину неотриманого прибутку (упущеної вигоди) за договором про спільну діяльність, яка відповідає частки ВАТ «Укрвуглебуд»у спільній діяльності згідно п. 6.2 договору –75%, що складає 5921586 грн. 00 коп.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін та прокурора, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у випадках, коли правовідносини не врегульовані ГК України.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003р. правила цього Кодексу про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 01.01.04 р., була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Частиною 1 ст. 1130 ЦК України зазначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Відповідно до умов ст. 1135 ЦК України, під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Позивач при укладенні договору № 1-А від 02.10.03р. діяв на підставі довіреності № 08/1101 від 05.11.03р.

Зазначеною довіреністю позивачу не було надано право укладати договори від імені всіх учасників договору про спільну діяльність. Крім того, договір було укладено 02.10.03 р., а довіреність видано 05.11.03 р., тобто видано її було пізніше, ніж укладено договір.

Пунктом 1 ст. 1137 ЦК України зазначено, що порядок відшкодування витрат і збитків, пов'язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно.

Якщо договором такий порядок не передбачений, то при вирішенні спорів необхідно виходити з того, що спільні витрати і збитки покриваються за рахунок спільного майна учасників договору про сумісну діяльність, тобто за рахунок їх грошових та інших майнових внесків, а також майна, яке створене або придбане в результаті їх сумісної діяльності.

Згідно п. 9.1 договору № 1 від 02.10.03р., загальні витрати та збитки учасників покриваються за рахунок спільного майна учасників, отриманого в результаті спільної діяльності.

Пунктом 4 ст. 1135 ЦК України зазначено, що учасник, який вчинив від імені всіх учасників правочин, щодо якого його право на ведення спільних справ учасників було обмежене, або вчинив в інтересах усіх учасників правочин від свого імені, може вимагати відшкодування здійснених ним за свій рахунок витрат, якщо вчинення цього правочину було необхідним в інтересах усіх учасників. Учасники, яким внаслідок таких правочинів було завдано збитків, мають право вимагати їх відшкодування.

Позивачем було укладено договір підряду на проведення гірничих виробок № 32 від 05.01.04р. та договір підряду на видобуток вугілля № 35/1 від 20.07.04р.

У відповідності до ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України та ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір яких доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, або передбачених договором, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов’язання має бути виконане, а якщо вимога була задоволена добровільно, - у день пред’явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

На час стягнення збитків на позивачеві лежить обов’язок довести суду згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов’язань та причинно-наслідковий зв’язок між невиконанням зобов”язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов’язань.

До складу видів збитків відноситься неотриманий прибуток, до якого належать усі прибутки в результаті незменшення обсягу виробництва або реалізації продукції тощо, і які були б одержані, якби зобов’язання було б виконано контрагентом.

Однією з умов відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів неналежного виконання відповідачем зобов’язань, а також наявності причинного зв’язку між невиконанням відповідачем зобов’язань за договором № 1-А від 02.10.03р. та заподіяними збитками за договором про спільну діяльність № 1 від 02.10.03р. Натомість відповідачем у відповідності до ст. 614 ЦК України було надано докази відсутності своєї вини у нібито заподіяних позивачеві збитках.

Позивач не довів суду першої інстанції, що йому саме в результаті правочинів, укладених в інтересах учасників договору про спільну діяльність, завдано збитків. Крім того, позивачем не визначено складу, характеру, обсягу заходів, яких ним вжито з метою одержання упущеної вигоди, не надано належних доказів вжиття таких заходів.

Розмір стягуваної суми позивачем визначено розрахунковим методом, виходячи з кількості днів вимушеного простою, середньодобової реалізації вугільного концентрату, кількості неотриманого концентрату та його ціни.

Отже, місцевим господарським судом правомірно зазначено, що сума, на стягненні якої наполягав позивач, не може розглядатися судом першої інстанції у якості втрат, яких позивач фактично зазнав внаслідок порушення зобов’язання відповідачем, тобто, не є сумою доходів, які позивач міг би реально отримати у випадку відсутності зазначеного порушення.

Судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що наявність теоретичного обґрунтування та розрахунку валового доходу реалізації вугілля не є підставою для стягнення упущеної вигоди в розумінні ст.225 Господарського кодексу України.

Господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про відмову в повному обсязі позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків, оскільки вони не доведені обгрунтованими доказами відповідно до ст. ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи та з врахуванням вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 23.10.07 р.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 20.03.08р. у справі № 40/171 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Укрвуглебуд», м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 20.03.08р. у справі № 40/171 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 20.03.08р. у справі № 40/171–без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п»ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          О.В. Стойка

Т.А. Шевкова

Надр.6 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4- прокурору;

5 - ДАГС;

6 –ГС Дон. обл.

Ложка Н.Л.