ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2008 р.

№ 18/361-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб"

на

рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2007 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 січня 2008 року

у справі

№ 18/361-07

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Агора"

до

державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб"

про

витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю представників сторін:

від позивача –Юр’єв Ю.Ю.

відповідача –Галкіна І.В.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю "Агора" звернулося із позовом до господарського суду Дніпропетровської області про витребування у державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб" майна, яке є його власністю, а саме: труба ПТ1М розмірами 25х2 мм у кількості 495 шт., загальною вагою 926 кг. (надалі –Продукція).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2007 року (суддя В.Петрова), залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 січня 2008 року (судді О.Джихур, О.Виноградник, О.Лисенко) позов ТОВ "Агора" було задоволено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2007 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2008 року.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення у справі –без змін.

Заслухавши представників сторін у справі, розглянувши матеріали справи, доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом Дніпропетровської області та Дніпропетровським апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 02 квітня 2003 року між ТОВ "Агора" (замовник) та державним науково-дослідним і конструкторсько-технологічним інститутом трубної промисловості ім. Я.Є.Осади (виконавець) правонаступником якого є державне підприємство "Дніпропетровський завод прецизійних труб" було укладено договір № 21-А (надалі –договір) на переробку давальницької сировини.

Згідно із договором замовник передає, а виконавець приймає давальницьку сировину, здійснює її переробку і виробництво готової продукції на умовах, визначених договором.

Сторонами було підписано акт виконаних робіт за договором від 06.08.2003 року (а.с. 8), який свідчить про виконання відповідачем послуг по травленню труб з давальницької сировини. Вартість робіт склала 2 227,50 грн.

Листом від 07.08.2003 року завод державного трубного інституту повідомив ТОВ "Агора" про виконання робіт і пропонував йому розпорядитись продукцією.

Пункт 3.10 договору визначає обов`язок замовника вивезти продукцію протягом 10 днів з дня повідомлення виконавцем замовника.

Однак, в порушення даного пункту замовник у визначений договором строк трубу ПТ1М розмірами 25х2 мм у кількості 495 шт., загальною вагою 926 кг. не вивіз.

Листом 02.06.2006 року позивач просив повідомити відповідача про готовність до відвантаження продукції на адресу ТОВ "Агора". Даний лист було залишено без відповіді.

23.01.2007 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення продукції в натурі, просив підготувати її для вивозу зі складу з оформленням відповідних документів, передбачених пунктом 3.11 Договору.

У відповідь на цей лист було повідомлено про притримання продукції до виконання позивачем зобов`язань по оплаті послуг відповідача по виконанню робіт з переробки (травлення) труб і по зберіганню товару відповідно до діючих розцінок виконавця ( пункт 3.10 Договору).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду по справі № 20/341-06 від 29.03.2007 року було скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2006 року в частині зустрічного позову і стягнено з ТОВ "Агора" заборгованість по Договору та судові витрати, в тому числі вартість послуг по зберіганню товару за період з 08.08.2003 року до 01.11.2006 року у розмірі 109 852,84 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.06.2007 року по справі № 20/341-06 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду було залишено без змін.

Як вбачається із платіжного документу від 03.09.2007 року, (а.с. 63) позивачем наказ господарського суду Дніпропетровської області по справі № 20/341-06 було виконано повністю.

Таким чином, починаючи із 04.09.2007 року право відповідача на притримання продукції, як способу забезпечення виконання позивачем зобов`язань по Договору, було припинено.

В касаційній скарзі відповідач зазначає, що позов не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що позивачем було пропущено строки позовної давності на заявлення даного позову.

Касаційна інстанція із цим не погоджується, виходячи із такого.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту Договору вбачається, що він має елементи договору підряду та договору зберігання.

Відповідно до частини 1 статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 2 статті 628 ЦК України закріплює право сторін на укладення договору, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 ЦК України).

Таким чином, взаємні права та обов`язки сторін Договору, в частині надання послуг по зберіганню товару (пункт 3.10) регулюються як самим Договором так і Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною 1 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Пункт 3.10 Договору встановлює, що у випадку якщо готова продукція зберігається на складі замовника більше ніж 10 днів, замовник додатково оплачує виконавцю послуги по зберіганню товару відповідно до діючих розцінок виконавця.

Із наведеного пункту Договору слідує, що замовник взяв на себе обов`язок оплатити послуги по зберіганню продукції, яка зберігається на складі більше 10 днів, а виконавець зобов`язався цю продукцію зберігати.

Про те, що зобов`язання по зберіганню Продукції було прийнято до виконання, позивач був повідомлений листом заводу державного трубного інституту ім. Я.Є.Осади № ПКО-1064 від 07.08.2003 року (а.с. 68).

Водночас, даним договором не встановлено строк зберігання продукції.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічне положення щодо строку виконання зобов`язання по зберіганню речі закріплено частиною 2 статті 938 ЦК України.

Таким чином, на момент пред`явлення позивачем вимоги від 23.01.2007 р. про повернення товару в натурі, відносини сторін регулювалися пунктом 3.10 Договору, а отже діяло зобов`язання відповідача по зберіганню Продукції.

Виконання відповідачем зобов`язання по зберіганню продукції згідно Договору підтвердив Дніпропетровський апеляційний господарський суд у справі № 20/341-06, посилаючись на пункт 3.10 Договору і стягуючи з ТОВ "Агора" заборгованість по оплаті послуг по зберіганню товару за період з 08.08.2003 року по 01.11.2006 року.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Предметом даного спору є витребування майна з чужого незаконного володіння. А отже, для визначення питання початку перебігу строку позовної давності необхідно виходити з того, коли ж позивач дізнався про протиправне обмеження його прав власника щодо продукції.

Виходячи із викладеного вище, колегія суддів дійшла до висновку, що право власності позивача слід вважати порушеним з моменту виконання ним обов`язку з оплати послуг по зберіганню продукції і припинення права відповідача на її притримання.

За таких обставин посилання скаржника на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставним, а майнові вимоги позивача обґрунтованими.

Інші посилання скаржника в обґрунтування касаційної скарги також не підтверджуються матеріалами справи, спростовуються висновками судів та не доведені відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Дніпропетровський завод прецизійних труб" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2007 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17 січня 2008 року у справі за № 18/361-07 –без змін.

Головуючий, суддя

В.Дерепа

Суддя

Б.Грек

Суддя

Л.Стратієнко