ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

01.09.2008

Справа №2-7/1434-2008

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вояж-Крим» (95000, м. Сімферополь, вул. Київська, 191)

До відповідача: Восходненської сільської ради (97020, Красногвардійський район, с. Восход, вул. Леніна, 1а)

Про визнання права власності та спонукання до виконання певних дій.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача: Абдурахманова Е. Ш., предст., дов. №67/03-15 від 25.02.2008 р.

Суть справи: Фірма «Вояж-Крим» звернулася до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до Восходненської сільської ради, в якій просить суд визнати за позивачем право власності на малосімейний жилий будинок, розташований за адресою: Красногвардійський район, с. Восход, вул. Ювілейна, та зобов’язати відповідача не чинити будь-яких дій, які можуть прямо або опосередковано порушити право власності позивача на зазначений будинок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Фірма «Вояж-Крим» є власником спірного майна на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2004 р., проте відповідачем право власності не визнається з посиланням на положення Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі». Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що рішенням Восходненської сільської ради УІІ сесії У скликання від 12.01.2007 р. спірне майно було прийнято в комунальну власність та підписані відповідні акти приймання-передачі. Відповідач зазначив, що СТОВ «Росія» не мало права реалізовувати малосімейні будинки, оскільки станом на 2004 рік у вказаних будинках було зареєстровано більше 20 сімей, на теперішній час – 10 сімей. З урахуванням наведеного, відповідач просить відмовити в позові.

Ухвалою ГС АР Крим від 25.02.2008 р. позивач у справі був замінений на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Вояж-Крим». Вказаною ухвалою також були вжиті заходи до забезпечення позову у вигляді заборони Восходненській сільській раді відчужувати будь-яким шляхом спірне майно – малосімейні жилі будинки №1, №2 по вул. Ювілейній в с. Восход Красногвардійського району, до розгляду спору по суті.

Ухвалою ГС АР Крим від 09.06.2008 р. провадження у справі було зупинено до розгляду Господарським судом АР Крим справи №2-3/5606-2008 по суті.

Ухвалою ГС АР Крим від 03.07.2008 р. провадження у справі було поновлено.

Позивач у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують правовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ :

02.06.2004 р. між Сільськогосподарським товариством з обмежено відповідальністю «Росія» (Продавець) та Фірмою «Вояж-Крим» (Покупець), правонаступником якої є позивач у справі, був укладений договір купівлі-продажу, пунктом 1.1 якого передбачено, що Продавець відпускає Покупцю гуртожиток №№1, 2 по вул. Ювілейній в с. Восход (за ціною будівельних матеріалів).

Зазначене майно було передано позивачеві на підставі акта приймання-передачі від 02.06.2004 р. (а. с. 7).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач стверджує, що його право власності на придбане майно не визнається Восходненської сільської ради.

Проте, цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 209 Цивільного Кодексу України, який діяв на час укладання договору купівлі-продажу від 02.06.2004 р., правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Такий випадок встановлений, зокрема, статтею 657 ЦК України, в якій акцентується, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що вищевказаний договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку посвідчений не був, у звязку з чим, згідно з положенням ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, він є нікчемним, тобто таким, що не породжує жодних правових наслідків.

Причому, ч. 2 ст. 220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, позивач не надав суду доказів наявності судового рішення про визнання договору купівлі-продажу від 02.06.2004 р. дійсним, у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення фактів такого роду. Більш того, наявна в матеріалах справи ухвала ГС АР Крим від 12.06.2008 р. у справі №2-3/5606-2008 свідчить, що провадження у справі за позовом ТОВ «Вояж-Крим» до СТОВ «Росія» про визнання дійсним вищевказаного договору було припинено.

Отже, на теперішній час право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Вояж-Крим» на спірне майно документально не підтверджується, позаяк договір купівлі-продажу від 02.06.2004 р. не породжує жодних правових наслідків.

Суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що за договором від 02.06.2004 р. здійснювався продаж будівельних матеріалів, оскільки з розділу 1 договору вбачається, що його предметом є продаж саме гуртожитків за ціною будівельних матеріалів. Тобто договором було лише визначено, що ціна відчужуваного об’єкту дорівнює ціні будматеріалів, що автоматично само по собі не замінює предмет договору.

Крім того, суд звертає увагу на що рішенням Восходненської сільської ради УІІ сесії У скликання від 12.01.2007 р. №16/112-УШ спірне майно було прийнято в комунальну власність територіальної громади Восходненської сільської ради та підписані відповідні акти приймання-передачі. Вказане рішення на теперішній час є дійсним, оскільки його недійсність у судовому порядку встановлена не була.

Відповідно до частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, ведені вище способи захисту порушеного чи оспорюваного права належать виключно власнику майна, у той час як з матеріалів справи право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Вояж-Крим» на спірне нерухоме майно не вбачається.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вояж-Крим» задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову в позові, заходи до забезпечення позову, які були вжиті ухвалою ГС АР Крим від 25.02.2008 р., підлягають скасуванню.

Судові витрати у вигляді сплаченого державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд залишає за позивачем відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 68, ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити.

2.          Скасувати заходи до забезпечення позову, які були вжиті ухвалою ГС АР Крим від 25.02.2008 р.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.