ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 р.

№ 1/326

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

суддів:

Кочерової Н.О.

Самусенко С.С.

Черкащенка М.М.

розглянув

касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТ-БП"

на постанову

від 03.03.2008 Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№ 1/326 господарського суду Донецького області

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Антареспласт"

до

про

товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТ-БП"

стягнення 343 339,20 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Суворов О.А. дов. № 6 від 17.12.2007

від відповідача Гончаров С.В. дов. № 12 від 10.06.2008

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю "Антареспласт" звернулось до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТ-БП" про стягнення грошових коштів в сумі 343 339,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що на виконання умов укладеного між сторонам договору від 11.12.2005 року № 11/12-1 на виконання будівельних робіт, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов’язання виконати будівельні роботи з реконструкції приміщень, позивачем на розрахунковий рахунок відповідача перераховані грошові кошти як аванс за будівельні роботи в сумі 510 000 грн. Проте, відповідачем фактично виконані роботи на загальну суму 166 660,80 грн., що підтверджується актом від 14.03.2006, у зв’язку з чим сума грошових коштів в розмірі 343 339,20 утримується відповідачем без достатніх правових підстав.

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.02.2008 (суддя Азарова З.П.) позов задоволено.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТ-БП" заборгованість в сумі 343 339,20 грн., судові витрати по сплаті державного мита в сумі 3 433,39 грн. за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 118 грн.

Задовольняючи позов, господарський суд виходив з того, що наданий відповідачем локальний кошторис, який має юридичну сулу, не затверджений замовником, оскільки підписаний особою, повноваження якої не вказано і підпис не скріплений, що свідчить про неукладеність спірного договору. Оскільки договір № 11/12-1 від 11.12.2005 є неукладеним, грошові кошти утримуються відповідачем необґрунтовано.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.03.2008 (судді: Акулова Н.В. –головуючий, Геза Т.Д., Дзюба О.М.) рішення залишено без змін.

Залишаючи рішення без змін апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо безпідставного утримання грошових коштів відповідачем.

Разом з тим, послався на необґрунтований висновок суду першої інстанції щодо визнання спірного договору неукладеним, оскільки в даному випадку сторони приступили до його виконання.

Факт часткового виконання сторонами своїх зобов’язань за договором підряду № 11/12-1 встановлено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2007 у справі № 43/237пд, яка вступила в законну силу.

В касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "ВАНТ-БП" просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду і припинити провадження у справі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При вирішенні даного спору по суті заявлених вимог господарськими судами встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Антареспласт" (замовник) та товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТ-БП" (підрядник) підписано договір № 11/12-1 на виконання будівельних робіт, за умовами якого відповідач за дорученням позивача зобов’язався виконати будівельні роботи по реконструкції приміщень, а останній в свою чергу зобов’язався прийняти роботу та оплатити її.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів у розмірі 343 339, 20 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Дана сума складає різницю між перерахованою сумою авансу за договором підряду №11/12 в розмірі 510 000грн. згідно платіжних доручень №4 від 06.03.06, № 16 від 23.03.06, №29 від 25.04.06, №34 від 05.05.06, №39 від 12.05.06, та сумою 166 660, 80 грн. за актом № 1 приймання виконаних підрядних робіт за березень 2006 року.

Судовими інстанціями досліджено, що сторони не заперечують факту перерахування позивачем на користь відповідача суми 510 000грн.

Задовольняючи позов, господарські суди, керуючись ст. 1212 ЦК України прийшли до висновку, що на час звернення з позовом відповідач утримує кошти позивача без належних правових підстав.

Разом з тим, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції послався на преюдиціальне значення фактів, встановлених постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2007 у справі № 43/237пд, яка вступила у законну силу. Якою встановлено, що в зв’язку з виконанням робіт за договором підряду № 11/12-1 сторони 14.03.2006 року підписали без застережень акт № 1 приймання виконаних підрядних робіт за березень 2006 року на суму 166 660, 80 грн. за формою КБ-2В, що підтверджує факт часткового виконання сторонами своїх зобов’язань за спірним договором підряду

Проте з цим погодитись не можна, оскільки судом апеляційної інстанції допущено помилку у застосуванні положень статті 35 Господарського

процесуального кодексу України щодо підстав звільнення від доказування.

Так, апеляційний господарський суд не звернув належної уваги на клопотання ТОВ "ВАНТ-БП" про відкладення розгляду справи до розгляду Вищим господарським судом України пов’язаної з нею справи № 43/237пд, помилково зазначивши, що дану справу можливо розглянути без справи № 43/237пд, оскільки предмет позову за справою № 1/326 –повернення суми на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, а предмет позову за справою № 43/237пд –розірвання договору підряду № 11/12-1 від 11.12.2005 та стягнення збитків в сумі 70 036,80 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Такі факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність, це обов’язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти звільняються від доказування тому, що їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Всупереч положенням зазначеної статті суд апеляційної інстанції помилково надав преюдиціального значення фактам, встановлених у постанові Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2007 у справі № 43/237пд, оскільки остання не набула законної сили у зв’язку з тим, що була скасована постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2008, а справа № 43/237пд передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТ-БП" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.03.2008 та рішення господарського суду Донецької області від 04.02.2008 у справі № 1/326 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий           Н.Кочерова

Судді:            С.Самусенко

М.Черкащенко