ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 25/43-08(32/478-06)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

Головуючого

Кочерової Н.О.,

суддів

Мамонтової О.М.,

Черкащенка М.М.

розглянувши

касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровська паперова фабрика"

на постанову

від 08.07.2008 року

Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 25/43-08(32/478-06)

господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

закритого акціонерного товариства "КСУ "Техмонтаж"

до

відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровська паперова фабрика"

про

стягнення 123347,30 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явилися

від відповідача: не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року закрите акціонерне товариство "КСУ "Техмонтаж" звернулось до господарського суду з позовом до відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровська паперова фабрика" про стягнення 123347,30 грн., з яких 97588,0 грн. основного боргу, 6095,56 грн. інфляційних нарахувань, 16736,10 грн. пені та 2927,64 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору, не оплатив виконаних позивачем робіт, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 97588,0 грн., яку позивач і просить стягнути з урахуванням штрафних санкцій, нарахованих в зв’язку з простроченням виконання грошового зобов’язання.

Справа слухалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2008 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровська паперова фабрика" 97588,0 грн. основного боргу, 2927,4 грн. 3% річних, 6095,56 грн. інфляційних втрат та 1168,18 грн. судових витрат.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.07.2008 року рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди обох інстанцій виходили з того, що факт виконання позивачем робіт підтверджується актами виконаних робіт та актом звірки розрахунків, що без будь-яких заперечень підписані обома сторонами, а доводи відповідача стосовно того, що акт виконаних робіт за грудень 2003 року є сфальсифікованим не підтвердились матеріалами справи.

В касаційній скарзі закрите акціонерне товариство "КСУ "Техмонтаж" просить скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого господарського суду або постанова апеляційного господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.11.2003 року між відкритим акціонерним товариством "Дніпропетровська паперова фабрика" (замовник) та закритим акціонерним товариством "КСУ "Техмонтаж" (виконавець) укладено контракт № 30-03, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець зобов’язується виконати роботи з ремонту, демонтажу, монтажу технологічного обладнання, демонтажу, виготовлення вузлів і монтажу трубопроводів БДМ 1 відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровська паперова фабрика", а замовник зобов’язується прийняти та оплатити вказані роботи.

Позивач виконав роботи на загальну суму 222588,0 грн., які відповідачем оплачені частково в розмірі 125000,0 грн., в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем, що складає 97588,0 грн.

Доказів здійснення сплати вказаної заборгованості попередні судові інстанції не виявили.

Місцевий господарський суд, з яким погодився і апеляційний, дійшли до правомірного висновку, що укладений між сторонами контракт № 30-03 від 20.11.2003 року є договором підряду, а також правомірно керувались при вирішенні даної справи нормами Цивільного кодексу України, оскільки

правовідносини між сторонами стосовно виконання умов контракту № 30-03 від 20.11.2003 року продовжують своє існування після набрання чинності цим Кодексом.

Господарські суди дослідили, що твердження відповідача стосовно перерахування ним оплати в розмірі 125000,0 грн. в якості авансу за виконання позивачем обумовлених договором робіт не відповідають дійсності, оскільки ні законом, ні договором не передбачено здійснення авансових платежів при виконанні договору підряду, а в платіжному дорученні за січень 2004 року, яким відповідач перерахував частину коштів позивачу вказано, що ця сума є платежом за виконані роботи по договору № 30-03.

Доводи відповідача щодо невідповідності акту виконаних робіт за грудень 2003 року на суму 198003,60 грн. встановленій формі КБ-2 правомірно не взято судами до уваги, оскільки своїм контрактом № 30-03 сторони не обумовили, що він має відповідати саме такій формі, а недотримання встановленої форми не свідчить про невиконання зазначених у ньому робіт.

Непроведення судами попередніх інстанцій експертизи не є підставою для скасування прийнятих ними рішень, оскільки задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що підписуючи акт звірки розрахунків між сторонами станом на 01.01.2004 року, відповідач визнав факт наявності в нього заборгованості перед позивачем, що, зокрема, включає 198003,60 грн., нарахованих на підставі акту виконаних робіт за грудень 2003 року. Вказаний акт звірки підписаний представниками обох сторін, скріплений їх печатками, жодних заперечень чи зауважень до цього акту сторонами не заявлялись.

Згідно ст.629 договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а за відсутності конкретних умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов’язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних з простроченої суми.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України вважає, що попередні судові інстанції дійшли до правильного висновку про необхідність стягнути з відповідача 97588,0 грн. боргу, що утворився внаслідок невиконання умов договору, укладеного між сторонами, 2927,4 грн. 3% річних та 6095,56 грн. інфляційних втрат, нарахованих в зв’язку з простроченням грошового зобов’язання.

Матеріали справи свідчать про те, що судові інстанції в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно дослідили матеріали справи в їх сукупності і підставно застосували норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, прийняті судові рішення відповідають матеріалам справи та вимогам закону, підстав для їх скасування не вбачається.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильного висновку суду і не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровська паперова фабрика" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.07.2008 року у справі № 25/43-08 без змін.

Головуючий                                                                       Н. Кочерова

Судді                                                                                 О.Мамонтова

М. Черкащенко