ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.07.2008                                                             Справа № 2/2

За первісним позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород

До відповідача 1 ВАТ „Кордон”, м. Тячів

До відповідача 2 ТОВ „Норіс”, м. Київ

Про визнання договору купівлі-продажу майна - будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в місті Тячів, вул. Заводська, 1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за № 15743 недійсним та стягнення суми 150000 грн. моральної шкоди.

Та за зустрічним позовом ВАТ „Кордон”, м. Тячів

До відповідача Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород

Про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна - будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1.

Суть спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна - будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в місті Тячів, вул. Заводська, 1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за № 15743 (суть спору викладено згідно з постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2007р. про передачу справи на новий розгляд в цій частині).

Суддя Л. С. Журавчак

За участю представників сторін:

Від позивача – Дубовий І. Б., представник по дов. від 03.01.2008р. № 4

Від відповідача 1 – Сторожук О. С., представник по дов. від 03.12.2007р. № 49

Від відповідача 2 –не з’явився

За участі – Роман М. С., прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в суді Закарпатської облпрокуратури.

Представник позивача і присутній в судовому засіданні прокурор підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, касаційній скарзі та касаційному поданні.

Представник відповідача ВАТ „Кордон” проти позову заперечив, однак письмових заперечень проти позову з врахуванням висновків касаційної інстанції суду, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 31.10.2007р., не подав.

Відповідач ТОВ „Норіс” жодного разу на виклик суду не забезпечив явку свого представника і письмового відзиву на позов з врахуванням висновків касаційної інстанції, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 31.10.2007р., не подав.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 29.07.2008р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, яке оформлене відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і підписано 07.08.2008р.

В С Т А Н О В И В:

Між відкритим акціонерним товариством „Кордон”, м. Тячів і товариством з обмеженою відповідальністю „Норіс”, м. Київ 20.12.2006р. було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі гуртожитку (літера А) загальною площею 2621,44 кв. м., що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1. Право власності продавця на вказане майно підтверджене свідоцтвом про право колективної власності на нерухоме майно № 91 від 14.06.2000р., виданим виконавчим комітетом Тячівської міської ради на підставі рішення виконкому № 121 від 30.05.2000р. та зареєстрованим Тячівським державним підприємством технічної інвентаризації 14.06.2000р. в реєстровій книзі № 1-в за реєстровим № 132.

При нотаріальному посвідченні вказаного договору встановлено відсутність заборони (арешту) згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна від 20.12.2006р., відсутність перебування майна в іпотеці згідно з Витягом з Державного реєстру іпотек від 20.12.2006р., а також відсутність податкової застави на згадане майно згідно з Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 20.12.2006р.

Одночасно, 20.12.2006р. сторонами угоди було підписано акт прийому-передачі майна та третейську угоду, згідно з умовами якої сторони погодили, що всі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з приводу договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2006р., в тому числі за додатковими угодами до даного договору, підлягають остаточному вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Асоціації „Український правовий альянс” відповідно до Регламенту цього суду.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації „Український правовий альянс” м. Київ від 28.12.2006р. позовні вимоги ТОВ „Норіс” до ВАТ „Кордон” про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на об’єкт нерухомості –будівлі гуртожитку (літера А) загальною площею 2621,44 кв. м., що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1, було задоволено в повному обсязі.

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.06.2008р. у справі № 42/209 скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації „Український правовий альянс” від 28.12.2006р. у третейській справі № 10/24 за позовом ТОВ „Норіс” до ВАТ „Кордон” про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на об’єкт нерухомості - будівлю гуртожитку (літера А) по вул. Заводській, 1 в м. Тячів.

Регіональне відділення Фонду державного майна України (ФДМУ) по Закарпатській області звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до ВАТ „Кордон” і ТОВ „Норіс” про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна –будівлі гуртожитку від 20.12.2006р. і стягнення з ВАТ „Кордон” 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

ВАТ „Кордон” подало зустрічну позовну заяву про визнання його добросовісним набувачем нерухомого майна – будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Тячів, вул. Заводська, 1.

Рішенням господарського суду від 28.02.2007р. у справі № 2/2 у задоволенні первісного позову Регіональному відділенню ФДМУ по Закарпатській області і в задоволенні зустрічного позову ВАТ „Кордон” м. Тячів повністю відмовлено.

На вказане рішення Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області до Вищого господарського суду України подано касаційну скаргу, а першим заступником прокурора Закарпатської області - касаційне подання з вимогами про скасування рішення у справі і постановлення нового рішення, яким задоволити позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області в повному обсязі (касаційне подання в ході процесу було уточнено).

Постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2007р. у справі № 2/2 рішення господарського суду Закарпатської області в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 28.02.2007р. скасовано і в цій частині справу направлено на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області. В іншій частині вимог рішення суду як за первісним, так і за зустрічним позовом залишено без змін.

Вищим господарським судом України зазначено, що суд першої інстанції, встановивши обставини визнання Тячівським районним судом недійсними наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області від 22.07.1994р. № 2/219 „Про приватизацію майна Тячівського консервного заводу”, від 06.05.1996р. № 3/768 „Про затвердження Плану приватизації і перетворення у відкрите акціонерне товариство Тячівського консервного заводу” та від 06.05.1996р. № 3/769 „Про утворення відкритого акціонерного товариства „Тячівконсерв” у частині приватизації гуртожитку за спірним договором, та вилучення його з статутного фонду ВАТ „Кордон”, разом з тим залишив поза увагою значення для правильного вирішення спору встановлених рішенням районного суду фактів та правові наслідки їх встановлення . Відповідно ж до імперативних вимог ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов’язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Крім того, касаційною інстанцією підкреслено, що суд першої інстанції не прийняв до уваги та не перевірив обставини щодо можливого фактичного знаходження приміщень спірного гуртожитку у користуванні громадян та, відповідно, чи не стосується даний господарський спір житлових прав громадян –наймачів кімнат в гуртожитку.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться в у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши зібрані у справі письмові докази, суд прийшов до висновку про задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 20.12.2006р. з огляду на наступне.

Між ВАТ „Кордон”, м. Тячів і ТОВ „Норіс”, м. Київ 20.12.2006р. було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна –будівлі гуртожитку (літера А) загальною площею 2621,44 кв. м., що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В. О. 20.12.2006р. за № 15743.

Документом, що підтверджує право власності продавця на вказане майно, є свідоцтво про право колективної власності на нерухоме майно № 91 від 14.06.2000р., видане виконавчим комітетом Тячівської міської ради на підставі рішення виконкому № 121 від 30.05.2000р. та зареєстроване Тячівським державним підприємством технічної інвентаризації 14.06.2000р. в реєстровій книзі № 1-в за реєстровим № 132.

Внаслідок проведення приватизації державного майна на визначених законодавством підставах, в тому числі за наказами позивача від 22.07.1994р. № 2/219 „Про приватизацію майна Тячівського консервного заводу”, від 06.05.1996р. № 3/768 „Про затвердження Плану приватизації і перетворення у відкрите акціонерне товариство Тячівського консервного заводу” та від 06.05.1996р. № 3/769 „Про утворення відкритого акціонерного товариства „Тячівконсерв” до статутного фонду ВАТ „Кордон” (правонаступника ВАТ „Тячівконсерв”) було включено будівлю гуртожитку в м. Тячів, вул. Заводська, 1, право власності на яку в сукупності з іншим майном було включено до колективної власності відповідача -1 згідно з рішенням виконкому Тячівської міської ради від 30.05.2000р. № 121. На дану будівлю виконкомом було видано також свідоцтво про право колективної власності від 14.06.2000р. № 91 в частині оформлення права власності на гуртожиток в м. Тячів, вул. Комсомольська (Заводська), 1 за ВАТ „Кордон”.

Постановою Тячівського районного суду від 12.12.2005р. по справі № 2-1560/05 (яка набула законної сили 30.03.2006р.), залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області та ухвалою Вищого адміністративного суду України, визнано недійсними вказані накази Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області в частині приватизації відповідачем 1 гуртожитку та вилучено його зі статутного фонду ВАТ „Кордон” . Також даними судовими актами частково визнано недійсними рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради від 30.05.2000р. за № 121 та свідоцтво про право колективної власності від 14.06.2000р. № 91 в частині оформлення права власності на гуртожиток в м. Тячів, вул. Комсомольська, (Заводська), 1 за ВАТ „Кордон”, а тому гуртожиток набув статусу майна, яке не увійшло до статутного фонду господарського товариства, але перебуває на його балансі.

Відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого Наказом Фонду Державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999р. № 908/68, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1999р. за № 414/3707 функції з управління об’єктами соціально-побутової сфери, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, здійснює Фонд державного майна України або його регіональні відділення.

На виконання постанови Тячівського районного суду від 12 грудня 2005р. наказом позивача від 15.08.2006р. № 09-01/145 гуртожиток по вул. Комсомольській (Заводській), 1 в м. Тячів повернуто в державну власність без зміни розміру статутного фонду ВАТ „Кордон” та прийнято рішення про його передачу до комунальної власності територіальної громади м. Тячів.

Відповідно до цього наказу позивача зазначений об’єкт соціально-побутового призначення внесено в Реєстр державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств під час приватизації, але знаходиться на їх балансах.

Рішенням четвертої сесії п’ятого скликання від 22.09.2006р. № 149 Тячівська міська рада надала згоду на передачу з державної у комунальну власність територіальної громади м. Тячів та с. Тячівка спірного гуртожитку спеціально створеною комісією з питань цієї передачі.

Однак, 20 грудня 2006 року між відповідачами бло укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна –будівлі гуртожитку (літ. А).

Як зазначено в оспорюваному договорі, право власності продавця ВАТ „Кордон” підтверджено свідоцтвом про право колективної власності на нерухоме майно від 14.06.2000р. № 91, виданим на підставі рішення виконкому Тячівської міської ради № 121 від 30.05.2000р., які на час укладення договору були визнані в судовому порядку недійсними в частині реєстрації гуртожитку в м. Тячів, вул. Комсомольська (Заводська), 1 за ВАТ „Кордон”.

Постановою Тячівського районного суду від 12 грудня 2005 р. по справі № 2-1560/05, що набрала законної сили 30.03.2006р., встановлено факт неправомірного включення будівлі гуртожитку по вул. Комсомольській (Заводській), 1 в м. Тячів до статутного фонду ВАТ „Кордон” і наступної державної реєстрації цього об’єкта за вказаним товариством.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов’язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч. 2 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, на момент укладення оспорюваного договору ВАТ „Кордон” не мало права власності на об’єкт, що відчужувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Оспорюваний правочин суперечить вимогам ст. ст. 317, 319, 328 Цивільного кодексу України, відповідно до яких

а) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

б) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

в) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідач-покупець ТОВ „Норіс” не подало суду жодних пояснень з врахуванням висновків, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 31.10.2007р. щодо можливого фактичного знаходження приміщень спірного гуртожитку у користуванні громадян.

Оскільки згідно з частинами 1 і 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а тому перехід права власності на спірний гуртожиток впливає на житлові права його мешканців, оскільки обсяг цих прав може бути зменшений новим власником в порівнянні з житловими правами мешканців квартир (кімнат) в об’єктах державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України „Межі здійснення цивільних прав” при здійсненні своїх прав особа зобов’язана утримуватися від дій, які могли б порушити, зокрема, права інших осіб.

Однак, здійснивши продаж зазначеної будівлі гуртожитку за спірним договором купівлі-продажу, в якому на момент продажу, а також і на даний час, проживають мешканці, відкрите акціонерне товариство „Кордон”, діяло всупереч як згаданій нормі права, так і моральним засадам суспільства, що також суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України.

Таким чином, договір купівлі-продажу майна - будівлі гуртожитку (літера А), що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1, від 20.12.2006р. належить визнати недійсним на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України.

За правилами ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

При прийнятті вказаного рішення судом відхилено клопотання представника ВАТ „Кордон” про зупинення провадження у справі № 2/2 до вирішення справи по суті за поданою заявою про перегляд постанови Тячівського районного суду від 12.12.2005р. по справі № 2-1560/05 за нововиявленими обставинами, оскільки ухвала Тячівського районного суду від 18.12.2007р. про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами оскаржена ВАТ „Кордон” до Львівського апеляційного адміністративного суду, яким відкрито апеляційне провадження по ній ухвалою від 31.01.2008р.

Вказана постанова Тячівського районного суду від 12.12.2005р. по справі № 2-1560/05 набрала законної сили і на момент прийняття рішення у справі № 2/2 ніким не скасована, а тому має преюдиційне значення щодо встановлених нею обставин.

Відхилено також клопотання представника ВАТ „Кордон” про відкладення розгляду справи з огляду на те, що відповідачем 1 неодноразово заявлялись клопотання про відкладення розгляду справи, з матеріалами справи представник ознайомлений, оскільки приймав участь у розгляді касаційної скарги Вищим господарським судом України, до того ж судом надавалася йому можливість для ознайомлення з матеріалами справи 29.07.2008р., однак цього ним зроблено не було.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 49, ст. ст. 82 – 85 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов у переданій на новий розгляд частині задоволити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу майна –будівлі гуртожитку (літера А), що знаходиться в місті Тячів, вул. Заводська, 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за № 15743, із застосуванням правових наслідків правочину щодо зобов’язання кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все одержане на виконання цього правочину.

Рішення виготовлено в повному обсязі і підписано 07.08.2008р. та набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                      Л. С. Журавчак