КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2008                                                                                           № 18/277-26/100-17/115

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Шкромида Ю.В. – представник за дов. б/н від 29.08.2008;

від відповідача -Чала І.М. – представник за дов. б/н від 26.03.2008;від третьої особи: Заяць Е.П. – представник за дов. б/н від 09.012006;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИЛЬОНЕР"

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.06.2008

у справі № 18/277-26/100-17/115

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИЛЬОНЕР"

до                                                   ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

третя особа позивача           Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк"

третя особа відповідача

про                                                  стягнення 157854,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Жильонер” (далі – позивач) утравні 2006 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії “Оранта” (далі – відповідач) про визнання страхового випадку та стягнення з відповідача страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування заставлених транспортних засобів №ВО35-006/05/СТ від 04.11.2005.

Справа неодноразово розглядалася різними судовим інстанціями.

Згідно остаточних уточнень позовних вимог (вх. 0620/14477 від 15.10.2007; т. 2 арк. справи 64) позивач просив стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії “Оранта” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Жильонер” 157854,28грн. страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.06.2008 у справі №18/277-26/100-17/511 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивач порушив умови договору страхування заставлених транспортних засобів № ВО35-006/05/СТ від 04.11.2005, які кореспондуються з Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №100, затвердженими рішенням Правління НАСК “Оранта” від 30.12.2004 №411, про існування яких позивач був повідомлений під час підписання Договору страхування з відповідачем, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення не врахував рекомендації Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 18.01.2008 у даній справі, якою, на думку позивача, було частково задоволено касаційну скаргу відповідача лише з тих причин, що не було залучено до участі у справі третю особу, та Вищий господарський суд України не вбачав порушень матеріального права. Позивач вважає, що при вирішені справи по суті в процесі нового розгляду, суду було необхідно розглянути справу з урахуванням інтересів третьої особи, а не кардинально змінювати вирішення справи на користь відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2008 (у складі суду: головуючий суддя – Смірнова Л.Г., судді – Алданова С.О., Коротун О.М.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Жильонер” у справі №18/277-26/100-17/115 було прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, судове засідання призначено на 15.07.2008.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2008 та від 02.09.2008 розгляд апеляційної скарги у справі № 18/277-26/100-17/115 відкладався на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду за №01-23/1/7 від 01.09.2008 розгляд даної апеляційної скарги у справі №18/277-26/100-17/115 у зв’язку з виробничою необхідністю (зайнятістю судді Попікової О.В. в іншому судовому процесі та закінченням повноважень судді Київського апеляційного господарського суду Коротун О.М.) було доручено колегії суддів у складі: головуючий суддя – Смірнова Л.Г, судді – Алданова С.О., Шапран В.В.

У судове засідання 24.09.2008 з’явилися всі учасники судового процесу.

В судовому засіданні 24.09.2008 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 02.06.2008 скасувати.

В судовому засіданні 24.09.2008 представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити у її задоволенні, рішення господарського суду міста Києва від 02.06.2008 залишити без змін.

В судовому засіданні 24.09.2008 представник третьої особи апеляційну скаргу позивача підтримав, просив суд її задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 02.06.2008 скасувати.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 28.12.2005 по проспекту Перемоги, 82 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля “Субару” (держ. номер АА 12-91 ВА, 2005 рік випуску), винним у якій постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 24.01.2006 у адміністративній справі №3-1011/65 було визнано водія зазначеного автомобіля Ляшенко А.І.

Вказаний автомобіль належить ТОВ “Жильонер” та був застрахований НАСК “Оранта” на підставі договору страхування заставлених транспортних засобів №В035-006/05/СТ від 04.11.2005, укладеного між позивачем та відповідачем. Страховим випадком згідно з п. 3.2 договору також є зіткнення під час руху з рухомими та/чи нерухомими предметами, зіткнення рухомих транспортних засобів з нерухомим застрахованим транспортним засобом, перевертання застрахованого транспортного засобу (ризик “ДТП”).

Як вбачається з матеріалів справи, під час ДТП автомобілю “Субару” було завдано механічних пошкоджень, перелік яких наведений в протоколі огляду транспортного засобу №2800/2006 від 30.12.2005, складеному Національним центром незалежних експертиз. Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, у задоволенні якої відповідач відмовив, у зв’язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про недоведеність позивачем викладених у позовній заяві обставин та безпідставності заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов’язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або інший особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик, відповідно до статті 988 ЦК України зобов’язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором та інше.

Страхувальник, згідно зі статтею 989 ЦК України зобов’язаний, крім іншого, повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Умови та порядок здійснення страхової виплати визначений в статті 990 ЦК України. Так, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені статтею 991 ЦК України. Зокрема, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом. При цьому, договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідач відмовився від виплати позивачеві суми страхового відшкодування з тих підстав, що позивачем не було дотримано умов договору страхування, а саме: під час страхового випадку автомобіль використовувався для особистих потреб, перебував під керуванням неуповноваженої особи, а обставини щодо ДТП, викладені позивачем в заяві про виплату страхового відшкодування, суперечать фактичним обставинам справи.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Зокрема, є доведеними обставини щодо залишення водієм застрахованого транспортного засобу на місці ДТП (підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2005, рапортом співробітника ДПС ВДАІ Шевченківського РУГУ МІС м. Києва, картою виїзду швидкої медичної допомоги №128 від 28.12.2005), є доведеними обставини щодо використання застрахованого автомобіля після спливу часу, зазначеного в Подорожньому листі службового легкового автомобіля №441530 виданого на термін часу з 07.00 год до 19.00 год. (ДТП сталася в ніч з 27.12.2005 на 28.12.2005).

Розділом 4 договору страхування, укладеного між сторонами, передбачені виключення зі страхових випадків. Так, не вважається страховим випадком факт заподіяння шкоди, якщо застрахованим транспортним засобом керувала особа, яка не мала законних підстав на його керування, тобто не була належним чином уповноважена на керування відповідним транспортним засобом; використання застрахованого транспортного засобу Страхувальника –юридичної особи не при виконанні трудових обов’язків.

Відповідно до пункту 8.3 договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадку порушення страхувальником, водієм страхувальника чи особою, яка керувала застрахованим транспортним засобом, будь-яких умов цього договору. Крім того, страховик має право відстрочити, зменшити чи відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках: створення страхувальником перешкод у визначенні обставин настання страхового випадку; надання страхувальником недостовірних відомостей про транспортний засіб; та в інших випадках. Також підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені розділом 11 Договору.

Зазначені вище умови договору в частині підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування кореспондуються з Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №100, затверджених рішенням Правління НАСК “Оранта” від 30.12.2004 №411, і про існування таких умов позивач був повідомлений під час підписання договору страхування з відповідачем.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому, судовою колегією критично оцінено посилання позивача на те, що суд першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення не врахував рекомендації Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 18.01.2008 у справі даній справі з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2007 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2006 та рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2006 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Відповідно до приписів частини 1 статті 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 18.01.2007 відповідно до пункту 1.3. договору страхування та додатку № 3 до нього, вигодонабувачем за цим договором є АКБ "Укрсоцбанк".

Відповідно до пункту 10.19.1. договору страхове відшкодування підлягає виплаті саме вигодонабувачу (АКБ "Укрсоцбанк") - в сумі збитків, але не більше суми вимог вигодонабувача до позивача за договором кредиту, зазначеним в пункті 16.5 цього договору.

Підпунктом 10.19.2. договору передбачено, що позивачу страхове відшкодування виплачується в розмірі перевищення суми страхового відшкодування над сумою вимог вигодонабувача до позивача.

Згідно пункту 10.19.3 договору відповідач може сплатити страхове відшкодування позивачу тільки за письмовим погодженням з Вигодонабувачем.

Оскільки в матеріалах справи вищезазначене письмове погодження вигодонабувача (АКБ "Укрсоцбанк") було відсутнє, на виконання приписів статті 11112 ГПК України Київський апеляційний господарський суд ухвалою від 02.09.2008 зобов’язав позивача та третю особу надати суду кредитний договір та договір застави майна, укладений між сторонами 04.11.2005; письмове погодження третьої особи щодо сплати страхового відшкодування за договором страхування №В035-006/05/СТ від 04.11.2005 позивачеві (підпункт 10.19.3. пункту 10 договору страхування).

На виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду представник третьої особи в судовому засіданні 24.09.2008 подав всі витребовувані судом документи.

Як вбачається з пояснень третьої особи, Товариство з обмеженою відповідальністю „Жильонер” зобов’язання за договором кредиту №44.06-276/А від 04.11.2005 виконало. Крім того, АКБ "Укрсоцбанк" не заперечує щодо того, щоб вигодонабувачем за договором страхування заставлених засобів №ВО35-00605/Ст. від 04.11.2005 було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю „Жильонер”.

Проте, зазначені обставини, не є незаперечною підставою для задоволення позовних вимог, які повинні бути доведені позивачем належними засобами доказування у розумінні статті 34 ГПК України.

За таких обставин, господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.06.2008 у справі №18/277-26/100-17/115 слід залишити без змін, оскільки підстав для його скасування, передбачених статтею 104 ГПК України, не вбачається, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта у зв’язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю „Жильонер” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.06.2008 у справі №18/277-26/100-17/115 залишити без змін.

Матеріали справи №18/277-26/100-17/115 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом місяця.

Головуючий суддя

Судді

30.09.08 (відправлено)