ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 16/555-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів :

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ “Агрофірма “Косівщинська”

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2008 року

у справі

№16/555-07 господарського суду Сумської області

за позовом

ТОВ “Агрофірма “Косівщинська”

до

Сумської районної державної адміністрації

про

визнання права власності,

за участю представників сторін від:

позивача: Цимбал Б.П. –за довіреністю від 25.09.2007р.

відповідача: Мазнєва С.Г. –за довіреністю від 22.10.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 23.10.2007р. (суддя Моїсеєнко В.М.) позов задоволено; визнано право власності на теплиці (літ.Е та Е1), будівлю площею 243,6кв.м. (літ.А-1), тамбур (літ.Б), навіс (літ.В), електрощитова (літ.Г), ГРК (літ.Д), огорожа(№1-2), які знаходяться на території Косівщинської сільської ради, за ТОВ “Агрофірма “Косівщинська”; стягнуто з Сумської районної державної адміністрації на користь ТОВ “Агрофірма “Косівщинська” 85грн. державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 10300грн. судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2008р. (судді Бондаренко В.П. –головуючий, Лакіза В.В., Шепітько І.І.) рішення господарського суду Сумської області від 23.10.2007р. скасовано; в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі та доповненні до нього позивач просить скасувати постанову апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення місцевого господарського суду, посилаючись на порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, радгоспом “Косівщинським” були збудовані теплиці та допоміжні приміщення на території Косівщинської сільської ради, що підтверджується робочим проектом, виготовленим в 1985р. та типовим проектом виготовленим в 1986 році.

Наявність теплиць на земельній ділянці підтверджується технічним паспортом, зробленим КП СМБТІ в 2007 році та рішенням виконавчого комітету Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області №132 від 25.09.2007р.

При цьому судами встановлено, що ТОВ “Агрофірма “Косівщинська” є правонаступником КСП “Косівщинське”, яке в свою чергу було правонаступником радгоспу “Косівщинський”, що підтверджується п.1.4 Статуту КСП “Косівщинське” Сумського району Сумської області.

Відповідно до ст.ст. 37, 39 Цивільного кодексу Української РСР юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Кооперативні, а також державно-колгоспні та інші державно-кооперативні організації, що є юридичними особами, припиняють свою діяльність на підставах, зазначених у законі і в статутах (положеннях) цих організацій.

Реорганізація (злиття, поділ, приєднання) державно-колгоспних, інших державно-кооперативних, кооперативних та інших громадських організацій, що є юридичними особами, допускається тільки за рішенням загальних зборів їх членів або зборів уповноважених.

За приписом ст.ст. 104, 106, 108 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Враховуючи те, що КСП “Косівщинське” є правонаступником радгоспу “Косівщинський”, право власності на всі об'єкти нерухомого майна, що належало радгоспу “Косівщинський”, перейшло до КСП “Косівщинське”, як до правонаступника. ТОВ “Агрофірма “Косівщинська” у відповідності до статуту є правонаступником КСП “Косівщинське”, тобто право власності на всі об'єкти нерухомого майна, яке належало КСП “Косівщинське” належить ТОВ “Агрофірма “Косівщинська”, як правонаступнику.

Радгосп “Косівщинський” та КСП “Косівщинське” не здійснювали державну реєстрацію прав власності на збудовані об'єкти нерухомого майна, в зв'язку з чим ТОВ “Агрофірма “Косівщинська” проводить інвентаризацію об'єктів нерухомого майна та реєстрацію прав власності на них у відповідності до вимог чинного законодавства, про що свідчить технічний паспорт спірних об'єктів, виготовлений КП СМБТІ на замовлення ТОВ “Агрофірма “Косівщинська”.

У відповідності до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ “Агрофірма “Косівщинська” виходило з того, що 23.08.2007р. Сумською районною державною адміністрацією було проведено засідання районної конкурсної комісії (протокол комісії №3 від 23.08.2007р.) по розгляду надання в оренду земельних ділянок на конкурентних засадах; засідання комісії проводилось не зважаючи на те, що земельна ділянка забудована вищевказаними теплицями та допоміжними приміщеннями для їх обслуговування.

Оскільки факт приналежності позивачу спірного майна на праві власності у зв'язку з правонаступництвом підтверджений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Вищевикладене не було враховано апеляційним господарським судом, що призвело про безпідставного скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Проте, скасовуючи рішення господарського суду Сумської області, суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції та встановлених ним обставин справи.

У оскаржуваній постанові Харківського апеляційного господарського суду фактично не наведено обґрунтування порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, рішення якого оскаржувалось в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, з посиланням на п.6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.05.2002 з наступними змінами і доповненнями, дійшов висновку, що відповідач не є органом, до якого у встановленому порядку позивач має звернутися для оформлення свого права власності на спірні об’єкти. Разом з тим апеляційний суд безпідставно не врахував наступного.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об’єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні, визначається Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 №7/). Пунктом 6.1 названого Положення встановлено, що оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна провадиться, зокрема, з видачею органами місцевого самоврядування свідоцтва про право власності. Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції не врахував, що умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правопідтверджувальні документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна. Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Проте, як вбачається з мотивувальної частини постанови питання приналежності позивачеві спірного майна на праві власності апеляційним судом фактично не розглянуто.

За таких обставин постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення місцевого господарського суду в частині визнання за позивачем права власності на спірні об’єкти.

Разом з тим, колегія не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача 10300грн. судових витрат, оскільки такі висновки не узгоджуються з приписами Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи з вищенаведеної норми заявлені до стягнення з відповідача перераховані позивачем кошти у розмірі 10300грн. фізичній особі –підприємцю Цимбал М.О. за юридичні послуги не є судовими витратами в розумінні вищенаведеної процесуальної норми.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката, а в іншій частині - залишенню в силі.

Судові витрати по сплаті державного мита за розгляд касаційної скарги покладаються на відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.49, 1115, 1117, ст.1119, 11110, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2008 року у справі №16/155-07 скасувати.

Рішення господарського суду Сумської області від 23.10.2007 року у даній справі змінити, виключивши з резолютивної частини рішення слова: “та 10300 грн. 00 коп. судових витрат”. В цій частині в позові відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 23.10.2007 року залишити без змін.

Державне мито, що сплачене при поданні касаційної скарги, покласти на відповідача. Доручити господарському суду Сумської області видати наказ.

Головуючий суддя                                                             Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький