ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.08 Справа № 19/136/08

Суддя Даценко Л.І.

за позовом: Управління комунальної власності Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до відповідача: Закритого акціонерного товариства “Головне підприємство теплових мереж”, м. Запоріжжя

Про стягнення 383 999,28 грн.

Суддя Даценко Л.І.

Присутні:

Від позивача –Фанін П.В., дов. № 01-38/2125 від 14.12.07р.

Від відповідача –Штабовенко Д.В., дов. № б/н від 10.04.08р.

Заявлено позов про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 383 999,28 грн.

Ухвалою суду від 05.06.08р. порушено провадження у справі № 19/136/08, судове засідання призначено на 01.07.08р. В порядку ст.. 77 ГПК України судове засідання ухвалою від 01.07.2008р. відкладено на 21.07.2008р. Справу розглянуто 21.07.2008р. В засіданні суду, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав заявлені вимоги та просить задовольнити позов у повному обсязі. Останній обґрунтував свої вимоги на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу “Головне орендне підприємство теплових мереж м. Запоріжжя” від 27.11.1989р. з наступною редакцією від 24.05.1993р. укладеного Запорізькою міською радою, а далі управлінням комунальної власності Запорізької міської ради та Організацією орендарів “Головне підприємство теплових мереж” правонаступником якого є закрите акціонерне товариство “Головне підприємство теплових мереж” було передано в оренду основні засоби цілісного майнового комплексу Головного орендного підприємства теплових мереж м. Запоріжжя, який за погодженням сторін був розірваний 01.08.2002р. Але на момент розірвання договору заборгованість з орендної плати склала 383 999,28 грн., яку боржник визнав у повному обсязі, про що свідчить довідка від 16.07.2002р. № 02/294.

Відповідач не визнав позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених в поясненнях (відзиві) на позовну заяву, в якому вказав, що на даний час строк позовної давності по стягненню заборгованості за договором оренди сплинув зв’язку з чим, у відповідача не має права звертатися до суду з даною вимогою.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов’язані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об’єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами або іншими учасниками судового процесу.

Клопотання представників сторін щодо ведення судового процесу засобами технічної фіксації не надходили.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд –

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору оренди цілісного майнового комплексу “Головне орендне підприємство теплових мереж м. Запоріжжя” від 27.11.1989р. з наступною редакцією від 24.05.1993р. укладеного Запорізькою міською радою, а далі управлінням комунальної власності Запорізької міської ради та Організацією орендарів “Головне підприємство теплових мереж” правонаступником якого є закрите акціонерне товариство “Головне підприємство теплових мереж” на підставі акту прийому –передачі від 24.05.93 було передано в оренду основні засоби цілісного майнового комплексу Головного орендного підприємства теплових мереж м. Запоріжжя в строкове платне користування.

За погодженням сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди від 01.08.2002р. Договір був розірваний. Але на момент розірвання договору заборгованість з орендної плати склала 383 999,28 грн., яку боржник визнав у повному обсязі, про що свідчить довідка від 16.07.2002р. № 02/294.

Позивач посилається на ст.. 161 Цивільного кодексу УРСР від 01.01.1964р., згідно положень якої, зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вказівок закону.

Але 12.09.2005р. господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі № 17/286-22/72/06 за позовом закритого акціонерного товариства “Головне підприємство теплових мереж” до Запорізької міської ради про стягнення 415 670,54 грн. за вищезазначеним договором купівлі –продажу. Ухвалою від 19.12.2005р. провадження у справі було зупинено до вирішення питання щодо укладання мирової угоди між сторонами, оскільки погодження між сторонами не досягнуто, ухвалою від 13.02.2007р. провадження по справі поновлено, рішенням від 17.05.2007р. задоволено позовні вимоги ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж”. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 23.01.2008р. апеляційну скаргу Запорізької міської ради залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач посилається на ст.. 71 Цивільного кодексу УРСР від 01.01.1964р., згідно якої загальний строк позовної давності для захисту права особи на позов встановлений 3 роки. Керуючись п. 6 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01.01.2004р., правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Відповідач заперечує, проти позову і зазначив в своєму відзиві на позовну заяву, що посилання позивача на те, що вони дізналися про порушення свого права лише 12.09.2005р., тобто після подання ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж” позовної заяви до Запорізької міської ради (справа №17/286-22/72/06), є безпідставними, оскільки предметом спору у даній справі була заборгованість по договору купівлі –продажу, а не договору оренди та вважає, що на даний час строк позовної давності по стягненню заборгованості за договором оренди сплинув у зв’язку з чим, у відповідача не має права звертатися до суду з даною вимогою. Крім того, відносно боржника 30.07.2002р. господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі № 5/5/212 про банкрутство і позивач мав змогу звернутися з майновими вимогами до боржника на суму боргу по орендній платі у розмірі 383 999,28 грн. після публікації оголошення про порушення справи про банкрутство, яке було опублікове 26.10.2002р. у газеті “Голос України” №198(2449), про визнання зазначених вимог.

Суд вважає, що позов не підласе задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою від 30.07.2002р. господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі № 5/5/212 про банкрутство ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж”. 26.10.2002р. у газеті “Голос України” №198(2449) здійснено публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство.

Пунктом 15 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі - Закон) зазначено, що після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника відповідно до ст.. 14 Закону, якою передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів з дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Відповідно до п. 2 ст. 14 вищезазначеного Закону вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Заява Запорізької міської ради з майновими вимогами до ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж” до господарського суду не надходила.

Отже, згідно з ч. 2 ст. 14 вищезазначеного Закону грошові вимоги Запорізької міської ради вважаються погашеними, оскільки його вимоги виникли до порушення господарським судом Запорізької області 30.07.2002р. провадження у справі № 5/5/212 про банкрутство ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж” та не заявлені в процедурі банкрутства.

Відповідно до ст. 6 ЦК УРСР, що діяв на час господарських взаємовідносин сторін в редакції 1963р., захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом. Порушене право підлягає захисту шляхом подання позову. Загальний строк для захисту прав особи, право якої порушено (позовна давність), згідно ст. 71 ЦК УРСР, встановлено в три роки.

Аналогічна норма передбачена ст. 256 ЦК України.

Згідно ст. 76 ЦК УРСР, що діяв на час господарських взаємовідносин сторін в редакції 1963р., перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права (аналогічна норма передбачена також ст. 261 ЦК України). Виняток з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлені законодавством.

Таким чином, на момент пред’явлення позову 02.06.2008р., строк позовної давності за даними вимогами закінчився.

Позивачем клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності, який міг бути пропущений із поважних причин, не заявлялось.

Виходячи з вищевикладеного, у задоволені позову слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Суддя Л.І.Даценко