ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

“ 24 ”  червня  2008 року
справа № 7/108

Суддя            Н.О. Скорик, розглянувши
матеріали за позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю ?ТІДІСІ Україна?

02089, м
Київ,  вул.. Радистів, 73А

До
Фізична особа -підприємець ОСОБА_1
АДРЕСА_1

Про  стягнення 19779,50 грн.

Представники сторін:

Від
позивача : Карбовська О.М. -дов. № б/н від 01.06.2008 р.

Від
відповідача :  не з?явився

Суть спору:

Заявлено позов  про стягнення 15215 грн. заборгованості по
неоплаті вартості товару, отриманого згідно договору поставки  № 373/2006
від 22.12.2006 р., 4564,50 грн. штрафу.

Відповідач відзиву на  позов не надав.

Відповідач в судовому засіданні
13.05.2008 р. проти позовних вимог  по
стягненню 15215 грн. боргу не заперечив.

Зважаючи  на
те,  що згідно  до
ст.. 22 Господарського
процесуального  кодексу  України сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до
прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи,
неявка   представника   відповідача
у  судове  засідання ,
неподання  відповідачем   відзиву
на  позов   не
є  перешкодами  для
розгляду  справи  за
наявними   доказами  у
порядку  ст.. 75  Господарського   процесуального  кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши
представника позивача,   суд

Встановив:

Між сторонами 22.12.2006 р. укладено
договір поставки № 373/2006 відповідно до умов якого  позивач
зобов?язувався поставити відповідачу
автомобільні товари, згідно асортименту,
вказаного у специфікації до даного договору, а відповідач  зобов?язувався  придбати
та оплатити вартість товару відповідно до умов договору.

Статтею 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться.

Відповідно до видаткових накладних №
ЕБК02140018 від 15.02.2007 р. на суду 9636 грон., № ЕКБ12210016 від 22.12.2006
р. на суму 9636 грн.  на підставі
довіреності  серії ЯЛР № 631108 від
22.12.2006 р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято  товар на загальну суму 19272 грн.

Відповідно до розділу 3 договору  оплата за товар здійснюється таким чином:
авансове перерахування  грошових коштів  відповідачем на  розрахунковий рахунок  позивача в
розмірі 14,29% від суми,
вказаної  у додатках  до цього договору (п. 3.1.1.);  наступна
помісячна оплата , відповідно  з
графіками  визначеними  Додатками до цього договору (п. 3.1.2.).
Підставою  для оплати є рахунок ,
видаткова  та податкова накладна, які
надаються  позивачем  відповідачу.

Відповідно до  додатків до договору,  авансовий платіж  відповідач повинен був здійснювати 22.12.2006
р.  в сумі 1376,57 грн. та 15.02.2007 р.
в сумі 1376,57 грн. ( на виконання  п.
3.1.1. договору).

Відповідно до банківських виписок
25.12.2006 р.  відповідачем сплачено 1377
грн., 20.02.2007 р.  відповідачем
сплачено 1380 грн. Таким чином,
відповідачем сплачена сума авансу
після настання дати оплати.

23.01.2007 р. відповідачем  сплачено в рахунок погашення заборгованості
1300 грн., що підтверджується банківською випискою.

Враховуючи суму  авансових платежів і часткове погашення   вартості товару, заборгованість відповідача
перед позивачем  склала 15215 грн.

Відповідач  порушив умови
договору - вартість  товару  в сумі 15215 грн. в строк , узгоджений
графіками не оплатив.

11.04.2008 р. позивачем направлена
відповідачу претензія  № 444 від
07.04.2008 р. з вимогою  сплати
заборгованості в сумі 15215 грн.

Станом на день  розгляду справи в суді  відповідач не надав доказів  оплати заборгованості.

Таким чином, вимоги позивача по
стягненню 15215 грн. заборгованості є правомірна, підтверджується матеріалами
справи і підлягає  задоволенню.

Позивачем на підставі п. 10.2
договору  пред'явлено   вимоги
про стягнення 4564,50 грн. штрафу за прострочку виконання  зобов'язань, передбачених  пунктом 3.1.1. договору , в розмірі 30%  від загальної вартості  невиконаного зобов'язання.

Позовні вимоги  в частині стягнення штрафу задоволенню не
підлягають , оскільки

Відповідно
до ст.. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна  довести  ті
обставини,  на  які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський   суд  приймає
тільки  ті  докази,
які  мають значення для справи.

Пунктом 3.1.1. договору  передбачено обов?язок  відповідача по сплаті  авансу
в розмірі  14,29 % від суми ,
вказаної  в додатках до договору.
Відповідач  фактично  аванс перерахував, що підтверджується
матеріалами справи. Позивачем же безпідставно
проведено нарахування  штрафу за
прострочку  оплати авансу на суму  неоплати відповідачем послідуючих платежів ,
передбачених пунктом 3.1.2. договору та графіками  платежу, у відповідності до суми неоплати за
графіком.

Керуючись  ст.. 526, 712 Цивільного кодексу
України,   ст.. 33,34, 49,  82-85 Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги  задовольнити частково.

1. Стягнути з  Фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р. НОМЕР_1 в ЧОД
?Райффайзен Банк ?Аваль? м. Чернігів,
МФО 353348, код НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю ?ТІДІСІ Україна?, м. Київ, вул..  Радистів, 73а (р. 1241 в
Міжрайонному  відділенні  Київської міської філії АКБ ?Укрсоцбанк? м.
Києва, МФО 322012, код 33780248) 15215 грн. боргу, 152,15 грн.  державного мита, 118 грн. витрат з
інформаційно -технічного забезпечення розгляду у судах.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

2. В решті позову відмовити.

Суддя
Н.О. Скорик