ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№ 14/352-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

суддів:

Добролюбової Т.В.

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.08

у справі

№ 14/352-07

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

до

1)          Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдінг систем"

2)          Відкритого акціонерного товариства "Ясинівський коксохімічний завод"

про

стягнення 2548,02 грн

В судовому засіданні взяли участь представник позивача: Переяславська М.В. –за дов. від 29.01.07.

Представники відповідача -1, 2 в судове засідання не з‘явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Відкритим акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" у серпні 2007 року заявлений позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдінг групп" 2 548,02 грн –вартості недостачі коксово - вугільної продукції поставленої на виконання умов договору від 16.01.06 №140. Позивач посилався на приписи статей 16, 22, 526 ,528, 614, 670, 1166 Цивільного кодексу України.

доповідач: Добролюбова Т.В.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.07, ухваленим суддею Панна С.П., у задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на те, що позов заявлений до неналежного відповідача, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдінг групп" в той час, як документальне обґрунтування позову надано до ТОВ " Інтертрейдінг систем". При цьому, суд дійшов висновку про порушення позивачем пунктів 14, 17 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо –технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Сизько І.А. –головуючого, Тищик І.В., Чоха Л.В., ухвалою від 16.01.08, змінив первісного відповідача -1 ТОВ "Інтертрейдінг групп" належним відповідачем ТОВ " Інтертрейдінг систем", розпочавши розгляд справи заново.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Сизько І.А. –головуючого, Тищик І.В., Чоха Л.В., постановою від 21.01.08, перевірене рішення суду першої інстанції скасував через наведене порушення процесу. В задоволенні позову відмовив з тих же підстав, що встановлені Господарським судом Дніпропетровської області. Апеляційна інстанція вмотивовуючи постанову встановила порушення позивачем правил приймання продукції за кількістю, а саме, не перевірення позивачем ваги нетто. Постанова суду обґрунтована положеннями Інструкції про порядок приймання продукції виробничо –технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю.

Відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі скасувати та прийняти рішення про задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник зауважує на невірному застосуванні судом апеляційної інстанції Інструкції про порядок приймання продукції виробничо –технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, оскільки її положення застосовуються у випадках, коли обов’язковими правилами та стандартами не встановлено інше. Скаржник наголошує на тому, що визначив масу нетто коксу відповідно до Правил перевезення вантажів, затверджених Наказом від 21.11.2000 №644, а саме, шляхом зважування брутто та вирахування з брутто ваги тари, яка вказана на трафареті вагону, при цьому, вимірювання маси вантажу на станції проводив у той же спосіб, яким цю масу було визначено на станції відправлення. На думку заявника, судом не враховано і правил приймання коксової продукції, встановлених ДСТУ 322-12-2-94.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдінг систем", Відкритого акціонерного товариства "Ясинівський коксохімічний завод" відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. і пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом апеляційної інстанції матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.01.06 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтертейдінг систем»- продавець, уклало з Відкритим акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів»- покупцем, договір поставки №140. За умовами цього договору продавець зобов‘язався передати у власність, а покупець - прийняти і оплатити коксову та вугільну продукцію в асортименті, за цінами та в кількості відповідно до Специфікації. Предметом позову у даній справі є матеріально –правова вимога Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдінг систем" 2 548,02 грн –вартості недостачі коксово - вугільної продукції поставленої на виконання умов договору від 16.01.06 №140. Судами попередніх інстанцій установлено, що на виконання умов договору відповідачем -2 на адресу позивача було відвантажено 15 вагонів з кокосовою продукцією. Вказаний вантаж, 02.08.06 прибув на станцію «Нікополь»Придніпровської залізниці у справних вагонах, без ознак втрати і був виданий органом транспорту в порядку статті 52 Статуту залізниць України без перевірки кількості вантажу. При прийомці позивачем продукції за кількістю виявлено нестачу - 10,75 тонн на загальну суму 2 548,02 грн, про що, за участю представника громадськості, складено акт прийомки №4246/2 від 03.08.06. Відповідно до вказаного акта причиною нестачі продукції є неправильне визначення вантажовідправником ваги вантажу. Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний акт прийомки не може бути доказом нестачі продукції, оскільки прийомку продукції позивачем здійснено з порушенням вимог Інструкції № П-6, зокрема, щодо повідомлення представників відповідачів про участь у прийомці коксової продукції. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Згідно зі статтею 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. Приписами статті 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Статями 628, 629 цього Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов’язковим для виконання. Апеляційним судом установлено, що пунктом 4.2 договору сторони передбачили проведення приймання товару за кількістю відповідно до вимог Інструкції П-6 з обов’язковим викликом представника продавця та вантажовідправника. Порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення за кількістю встановлений Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 року № П-6, яка містить перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на відправника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або нестачу вантажу. Згідно з пунктом 1 Інструкції П-6 вона застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами та іншими обов’язковими правилами не встановлено інший порядок приймання продукції за кількістю. Пунктом 14 Інструкції П-6 встановлено порядок перевірки ваги нетто, згідно з якою, при неможливості перевантаження продукції без тари, визначення ваги нетто здійснюється шляхом перевірки ваги брутто в момент отримання продукції і ваги тари після звільнення її з-під продукції. Результати перевірки оформляються актами. Акт про вагу тари має бути складений не пізніше 10 днів після її звільнення, а про вагу тари з –під вологої продукції негайно після звільнення тари з –під продукції, якщо інші терміни не встановлені особливими умовами постачання або договором. В акті про результати перевірки ваги тари вказується також вага нетто продукції, визначеної шляхом віднімання з ваги брутто ваги тари. Визначення ваги нетто шляхом відрахування ваги тари із ваги брутто за даними, зазначеними в транспортних документах, без перевірки фактичної ваги брутто і ваги тари не допускається. Перевірка ваги тари в решті випадків проводиться одночасно з перевіркою ваги нетто. Наведеним спростовуються твердження скаржника про достатність визначення маси порожніх вагонів (тари) з трафарету на вагоні. Апеляційним судом також установлено, що вагу нетто позивачем визначено шляхом вирахування ваги тари за даними, вказаними у накладних, з фактичної ваги брутто без перевірки фактичної ваги тари. При цьому, суд апеляційної інстанції установив, що позивачем не надано, і відповідно матеріали справи не містять, даних про зважування ваги нетто продукції та ваги тари. Визнаються безпідставними і доводи скаржника про те, що він керувався Правилами перевезення вантажів та ДСТУ 322-12-2-94, оскільки при укладенні договору № 140 сторонами узгоджені умови приймання продукції відповідно до Інструкції П-6. Позивач обумовленого договором порядку приймання продукції за кількістю не дотримався. Відтак, суд обґрунтовано дійшов висновку про порушення позивачем положень Інструкції П-6 щодо перевірки ваги нетто при прийманні продукції. Порядок виклику представника відправника для участі в прийманні продукції визначений пунктом 17 «а»Інструкції П-6, зокрема, в якому зазначено, що повідомлення про виклик представника має бути надіслано (передано) йому телеграфом (телефоном). При цьому, суд вірно зазначив, що положення цієї Інструкції не передбачають інших форм виклику. Апеляційним судом установлено, що для участі в прийманні вантажу позивачем було викликано представника відправника шляхом факсимільного зв’язку (вих.№30-1256 від 02.08.06). Пунктом 21 Інструкції П-6 передбачений порядок видання посвідчення на право участі в прийманні продукції за кількістю. У посвідчення повинно бути вказано: дата видачі посвідчення і його номер; прізвище ім‘я і по батькові, місце роботи і посада особи, якій видано посвідчення; на участь в прийманні якої саме продукції уповноважений представник. Якщо для участі в прийманні продукції виділяється представник громадськості у посвідченні вказується також дата і номер рішення заводського, фабричного або місцевого комітету, яким підприємством виділений даний представник (пункт 18 «б»Інструкції) Посвідчення представнику громадськості видається на право участі в прийманні конкретної партії продукції. Посвідчення, видане з порушенням правил Інструкції є недійсним. Судом апеляційної інстанції установлено, що в прийманні продукції брав участь представник громадськості Фефлер Ігор Євгенович, який діяв на підставі посвідчення №4246/2. Проте, як установлено судом, вказане посвідчення не відповідає вимогам пункту 21 Інструкції П-6, оскільки не містить даних про номер рішення профспілкового комітету, яким підприємству виділений даний представник. Відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що постанова апеляційної інстанції відповідає вимогам чинного законодавства України, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими, оскільки не спростовують встановленого судами.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.08 у справі №14/352-07 залишити без змін.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" залишити без задоволення.

Головуючий Т. Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець