ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 1/1097-26/410

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Електрон Банк"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

18.12.2007р.

у справі

№1/1097-26/410

Господарського суду

Львівської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Електрон Банк"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Парфумерно-косметичний комбінат "РОСО"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Державна податкова інспекція у Жовківському районі Львівської області

про

визнання права іпотеки та звернення стягнення на земельну ділянку

за участю представників

- позивача:

1). Лавриновича В.О. (довіреність №12-1/7104 від 05.11.2007р.)

2). Буковинського Т.Й. (довіреність №12-1/6487 від 12.10.2007р.)

- відповідача:

не з'явився

- третьої особи:

не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Слука М.Г., суддів Скрутовського П.Д., Юрченка Я.О.) залишено без змін рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2006р. (суддя Деркач Ю.Б.), яким в задоволенні позову відмовлено повністю.

В касаційній скарзі позивач просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. скасувати повністю і прийняти нову постанову, якою зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Парфумерно-косметичний комбінат "РОСО" передати в заставу Відкритому акціонерному товариству "Електрон Банк" земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Буський район, м. Буськ, вул. Івасюка, 1, загальною площею 2, 1044 га шляхом укладення іпотечного договору, про що видати судовий наказ, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.20, п.1 ст.173, ст.175 Господарського кодексу України, ст.ст.16, 377, 526, п.1 ст.530, ст.ст.546, 599, п.1 ст.612, п.1 ст.620, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.120, 125, 126 Земельного кодексу України, ч.4 ст.4, ст.6 Закону України "Про іпотеку", ст.8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", Рішення Конституційного Суду України №2-рп/2005р. від 24.03.2005р., Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004р. №410, Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 24.12.1999р. №02-5/602 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України "Про заставу", ст.ст.32,34 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідач та третя особа не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 05.03.2003р. між сторонами укладено кредитний договір №КР21022, згідно з умовами якого відповідачу позивачем відкрито мультивалютну кредитну лінію на суму 1 500 000 доларів США. Кредитна лінія відкривалась на поновлювальній основі на умовах часткового погашення не пізніше 05.03.2008р. Кредит надавався траншами за користування якими відповідач зобов'язувався забезпечити сплату нарахованих відсотків за період з березня по червень 2003р. не пізніше 27.06.2003р., а в подальшому щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця за який здійснюється плата, а також забезпечити часткове погашення заборгованості за кредитним договором згідно встановленого графіку зменшення ліміту та забезпечити погашення кожного траншу в термін, визначений у відповідному додатку на видачу цього траншу.

Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, 13.01.2005р. Державним нотаріусом –завідуючим Першої Львівської нотаріальної контори вчинено виконавчий напис на іпотечному договорі про стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору на суму 9 035 441, 15 грн., 368 324, 50 доларів США, 411 923, 25 євро та 548 113, 85 рублів, забезпеченого іпотекою.

Постановою №73/12 від 16.02.2005р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису від 13.01.2005р.

12.01.2006р. предмет іпотеки, а саме –майновий комплекс заводу скловиробів "РОСО" реалізовано на прилюдних торгах, переможцем яких визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Метал".

Позивач, посилаючись на те, що майновий комплекс розташований на земельній ділянці, яка належить відповідачеві і призначена для обслуговування будівель цього майнового комплексу, а також на наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за кредитним договором, звернувся до господарського суду із позовом про визнання за позивачем права іпотеки на земельну ділянку, яка належить відповідачу, звернення стягнення на цю ділянку та надання права позивачеві реалізувати цю ділянку шляхом продажу від власного імені будь-якій третій особі-покупцеві.

В подальшому позивач подав заяву №121/603 від 16.02.2006р. про зміну підстави та предмету позову, відповідно до якої просив суд зобов'язати відповідача передати в заставу позивачеві земельну ділянку шляхом укладення іпотечного договору.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, набувачем земельної ділянки згідно приписів цивільного законодавства може бути особа що придбала будівлю або споруду. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Метал" і придбало майновий комплекс заводу скловиробів "РОСО", то, як зазначено судами, до нього і має переходити право власності на земельну ділянку.

Крім того, суди виходили з того, що земельна ділянка відповідача знаходиться в податковій заставі, а отже згідно приписів Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" будь-яка передача земельної ділянки, укладення договору застави (іпотеки) без згоди податкового органу, неможливе.

Також суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду виходив з того, що п.4.23 кредитного договору сторони передбачили можливість передачі в заставу позивачу спірної земельної ділянки протягом 30 днів з моменту переходу права власності на земельну ділянку. Договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки було укладено 30.08.2002р., а державний акт на право власності на спірну земельну ділянку видано відповідачу 25.02.2005р., і протягом 30 днів сторони не виявили свого бажання укласти договір застави спірної земельної ділянки, отже умова, передбачена п.4.23 кредитного договору втратила чинність.

Крім того цей суд виходив з того, що Господарським судом Львівської області ухвалою від 10.11.2006р. порушено провадження у справі №6/182-29/275 про банкрутство відповідача, призначено розпорядника майна відповідача, а отже приймалися заяви кредиторів про грошові вимоги, що мав можливість зробити й позивач у випадку документального обґрунтування боргу, а відтак апеляційний господарський суд дійшов до висновків про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1). Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

Статтею 111-10 цього кодексу визначено підстави для скасування або зміни рішення або постанови. Згідно цієї норми підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції таких підстав не встановив.

Так, позивач в своєму позові, просив суд зобов'язати відповідача передати йому в заставу земельну ділянку шляхом укладення іпотечного договору.

При цьому, як встановлено судами, протягом 30 днів з моменту переходу права власності на земельну ділянку до позивача сторони не виявили свого бажання укласти договір застави земельної ділянки, можливість укладення якого передбачалась п.4.23 кредитного договору.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, вказаних обставин не спростовують.

Відповідно ж до приписів ст.14 ч.2 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Таким чином у судів попередніх інстанцій не було правових підстав для задоволення вказаного позову.

За вказаних обставин суди попередніх інстанцій дійшли вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Електрон Банк" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. у справі №1/1097-26/410 Господарського суду Львівської області –без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало