ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" вересня 2008 р. Справа № 14/73

за позовом Корецька міська рада Рівненської області

до відповідача Корецька районна спілка споживчих товариств

про укладення договору оренди земельної ділянки

Суддя

Представники:

Від позивача : представник за довіреністю Остапчук К.М.

Від відповідача : представник за довіреністю Поліщук О.П.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснена

СУТЬ СПОРУ : Корецька міська рада Рівненської області звернулася в господарський суд з позовом до Корецької районної спілки споживчих товариств в якому просить зобов'язати Корецьку районну спілку споживчих товариств заключити договір оренди земельної ділянки по пл.Київській, 3 для обслуговування приміщення універмагу та адмінприміщення на умовах передбачених у проекті договору оренди. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач користується вказаною земельною ділянкою без належних підстав, так як продав частину об"єктів нерухомості розміщених на ній і, відповідно, Державний акт на право постійного користування землею, на підставі якого відповідач користувався земельною ділянкою, втратив чинність і є недійсним. Позивач посилається на те, що він направляв відповідачу проект договору оренди земельної ділянки, однак останній відмовився його підписати.

До винесення рішення зі спору позивач подав заяву про зміну предмету позову в якій просить:

1. Сприяти у спонуканні укладення відповідачем договору оренди земельної ділянки;

2. Відшкодувати ненадходжені суми орендної плати в розмірі 1423,45 грн. на місяць починаючи з травня місяця 2008 року до моменту вирішення спору;

3. Стягнути з відповідача на користь позивача плату за інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 118 грн на р/р 1315 УДК в Рівненській області, МФО 833017, Код 05390939.

Подану заяву позивач обгрунтовує наступним.

У процесі ведення підприємницької діяльності, є ситуації, які виникають внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідно Цивільного кодексу України ч. 2 ст. 1212, де прямо зазначено, що положення цієї глави (83) застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1214 Цивільного кодексу України встановлює — особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Виходячи з умов чинного законодавства відповідно до ст.. 125 Земельного кодексу України приступити до використання земельної ділянки до встановлення її меж: в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Виходячи з вище зазначених умов позивач дійшов висновку, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку без наданих йому на те правових підстав.

Вказана заяв позивача не приймається судом до розгляду так, як подана всупереч статті 22 ГПК України.

Так відповідно до вказаної статті ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову. Однак в поданій заяві позивач одночасно змінює і підставу і предмет позову. Крім того у вказаній заяві позивач збільшує розмір позовних вимог і просить відшкодувати ненадходжені суми орендної плати в розмірі 1423,45 грн. на місяць починаючи з травня місяця 2008 року до моменту вирішення спору, однак не вказує яку саме суму необхідно відшкодувати і збільшення розміру позовних вимог заявив з порушенням ст.57 ГПК України, а саме не додав доказів сплати державного мита із збільшеної суми позову.

За таких обставин суд розглядає позовні вимоги заявлені в первісному позові.

Відповідач надав суду відзив на позов в якому вимог позивача не визнає посилаючись при цьому на таке.

У позовній заяві Позивач стверджує, що Відповідач користується земельною ділянкою без законних на те підстав та навмисне затягує підписання договору оренди.

Проте ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

В силу ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно рішення Корецької міської ради № 145 від 09 червня 1995 року Корецькій районній спілці споживчих товариств виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № 22 від 22 листопада 1995 року що знаходиться за адресою Рівненська обл., м. Корець, пл. Київська, 3, загальною площею 0, 774 га.

У позовній заяві Позивач зазначає, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не має жодної юридичної сили, оскільки Відповідач вже протягом тривалого часу продає приміщення універмагу, який розміщений на даній земельній ділянці разом із землею під даними приміщеннями.

Однак, дане твердження Позивача є безпідставним та суперечить ст. ст. 125 126 Земельного кодексу України, оскільки, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № 22 від 22 листопада 1995 року є дійсним та має юридичну силу, що передбачено Земельним кодексом України.

Пунктом 6 Розділу X Земельного кодексу України передбачено, що, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть їх мати на такому праві повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або] право оренди на них.

Проте положення пункту 6 Розділу X Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою! або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведеного просить в позові відмовити.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу та зібрані судом, заслухавши пояснення предстаників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких грунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

При цьому суд керувався наступним.

Статтею 92 Земельного кодексу України встановлено, що відносини, пов"язані з орендою землі, регулюються законом.

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Пунктом 1 статті 124 встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Однак всупереч наведеним нормам Закону Корецька міська рада не надала суду доказів того, що нею, як органом місцевого самоврядування приймалося рішення про надання земельної ділянки в оренду Корецькій районній спілці споживчих товариств.

Рішення Корецької міської ради від 16.11.2004 року №556, надане суду представником останньої, не є рішенням про надання земельної ділянки в оренду Корецькій районній спілці споживчих товариств. Вказаним рішенням тільки зобов"язано Корецьку районну спілку споживчих товариств виготовити технічну документацію по передачі земельної ділянки в оренду, що не є ще само по собі наданням її (земельної ділянки) в оренду.

Крім того позивач не надав суду доказів того, що відповідач звертався до нього з заявою про надання йому земельної ділянки в оренду і, що позивач у встановленому порядку розглядав її (заяву).

Отже без подання особою, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду, відповідної заяви та без винесення рішення органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки не можливе укладення самого договору оренди земельної ділянки.

Крім того ні ЗакономУкраїни "Про оренду землі", ні Земельним кодексом України не закріплено право органу місцевого самоврядування виступати ініціатором укладення договору оренди земельної ділянки. Навпаки, як уже зазначалося вище, на підставі статті 16 Закону України "Про оренду землі", ініціатором укладення договору оренди є саме особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності і, що саме вказана особа має подати заяву про це до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки.

Також відповідно до ст.649 Цивільного кодексу України та ст.ст. 181, 187 Господарського кодексу України, які регулюють загальний порядок укладення господарських договорів та порядок вирішення переддоговірних спорів, розбіжності, що виникають між сторонами договору не на підставі правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Переддоговірний спір між сторонами справи стосовно укладення договору оренди земельної ділянки виник не на підставі правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування і між сторонами відсутня домовленість про передачу такого спору на вирішення суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Корецькій міській раді в задоволенні позову.

Суддя

підписано "11" вересня 2008 р.