ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.08 р.                     Справа № 14/23пн

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телефонна компанія „Дейта-

експрес”, , м.Донецьк

до відповідача Комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації

м.Макіївки”, м.Макіївка

про спонукання виконати дії

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: Машошин О.В.-юрисконсульт

від відповідача: Волкова О.В.-по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телефонна компанія „Дейта-експрес”, м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації м.Макіївки”, м.Макіївка, про спонукання відповідача виправити арифметичну помилку та встановити частку в нежитловому приміщення, яка відповідає дійсності.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем його права власності на предмет договору купівлі-продажу від 29.10.2002р., у зв’язку з припущенням відповідачем арифметичної помилки при підготовленні довідки-характеристики для укладання вказаного вище договору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №1/35-03-1521 від 23.06.2008р. проти позовних вимог заперечує, посилаючись на непідвідомчість спору господарським судам.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

29.10.2002р. між позивачем та ТОВ „Фото 5+” був підписаний договір купівлі-продажу 41,70 кв.м., тобто, 3/5 частини вбудованого приміщення площею 72,40 кв.м., яке розташоване в будинку №84/12 за адресою: м.Макіївка, Центрально-міський район, вул.Панченко.

Листами №11/01 від 10.01.2008р., №131/02 від 14.02.2008р. позивач звернувся до відповідача з клопотанням про видачу витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, яке було предметом договору від 29.10.2002р.

Згідно з відповіддю відповідача від 21.01.2008р. №1/35-07 було повідомлено позивача про ті обставини, що під час виконання замовлення на видачу витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено невідповідність дійсності частки належного позивачу на підставі вказаного вище договору приміщення у зв’язку з допущенням арифметичної помилки при виготовленні довідки-характеристики для укладання договору.

Таким чином, як вказує позивач, у зв’язку з припущенням відповідачем помилки порушується його права, встановлені ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 319 Цивільного кодексу України, ст.134 Господарського кодексу України.

За таких обставин, позивачем заявлені вимоги про спонукання відповідача виправити арифметичну помилку та встановити частку в нежитловому приміщення, яка відповідає дійсності.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №1/35-03-1521 від 23.06.2008р.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаних статтей при зверненні до суду з позовом до відповідача позивачем повинно бути доведено, яким саме чином відповідач порушує право власності позивача на приміщення, яке було предметом договору купівлі-продажу від 29.10.2002р.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на договір купівлі-продажу від 29.10.2002р., який став підставою для виникнення у позивача права власності на частку вбудованого нежитлового приміщення площею 72,40 кв.м., розташованого в будинку №84/12 по вул.Панченко у Центрально-міському районі м.Макіївки.

Зокрема, як встановлено судом, згідно з п.1 вказаного договору позивач виступив покупцем 41,70 кв.м., тобто, 3/5 частин вбудованого нежитлового приміщення площею 72,40 кв.м., що розташоване в будинку №84/12 по вул.Панченко у Центрально-міському районі м.Макіївки.

За приписом ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, у зв’язку з підписанням договору купівлі-продажу від 29.10.2002р. позивач та ТОВ „Фото 5+” досягли певної домовленості, спрямованої на встановлення цивільних прав та обов’язків, зокрема, виникнення у позивача права власності саме на 3/5 частин вбудованого нежитлового приміщення площею 72,40 кв.м., розташованого в будинку №84/12 по вул.Панченко у Центрально-міському районі м.Макіївки.

Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. N7/5, підприємства бюро технічної інвентаризації (відповідач) здійснюють державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, тобто, внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

При цьому, згідно з п.1 додатку 1 до п.2.1 вказаного вище Положення договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, є правовстановлювальними документами, на підставі яких бюро технічної інвентаризації проводиться реєстрація права власності на нерухоме майно.

Таким чином, з урахуванням викладеного, бюро технічної інвентаризації лише здійснюють державну реєстрацію відповідного права власності на підставі укладеного між сторонами за власним волевиявленням договору купівлі-продажу, проте, підприємства бюро технічної інвентаризації не є сторонами відповідних договорів, останні не породжують певних прав та обов’язків для підприємств бюро технічної інвентаризації.

Одночасно, за вимогами ст.328 Цивільного кодексу України покупець набуває право власності саме на майно, визначене умовами укладеного між сторонами договору.

Як вказувалось вище, договором купівлі-продажу від 29.10.2002р. передбачено набуття позивачем права власності на 3/5 частин вбудованого нежитлового приміщення площею 72,40 кв.м., що розташоване в будинку №84/12 по вул.Панченко у Центрально-міському районі м.Макіївки.

З урахуванням викладеного, наявності будь-якого порушення відповідачем права власності позивача на майно, яке було предметом договору купівлі-продажу від 29.10.2002р., не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім цього, суд також приймає до уваги ті обставини, що за своїм змістом заявлені позивачем позовні вимоги є нічим іншим, як встановленням факту, який має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення як елемент оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Така вимога не може бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі.

При цьому, позивачем у позовній заяві взагалі не визначено, де саме відповідач має виправити арифметичну помилку та встановити частку.

Згідно із ст.4 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами, з достовірністю встановленими господарським судом.

Господарський суд, приймаючи рішення, відповідно до п.2 ст.83 Господарського процесуального кодексу України має право виходити за межі позовних вимог, лише якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Проте, суд не має право самостійно встановлювати або визначити позовні вимоги. Такі обставини повинні бути визначені позивачем.

На підставі викладеного, вимоги про спонукання відповідача виправити арифметичну помилку та встановити частку в нежитловому приміщення, яка відповідає дійсності, підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача повністю.

За таких обставин, керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Телефонна компанія „Дейта-експрес”, м.Донецьк до Комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації м.Макіївки”, м.Макіївка про спонукання відповідача виправити арифметичну помилку та встановити частку в нежитловому приміщення, яка відповідає дійсності.

В судовому засіданні 24.06.2008р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Левшина Г.В.