ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2008 р.

№ 17/373

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Т. Костенко

за участю представників:

позивача

Красильникова В.З. –довіреність від 29.09.2005

відповідача

Сверлов Ю.С. –довіреність від 07.02.2008 р.;

Мащенко Л.І. –довіреність від 07.02.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт"

на рішення

від 07.09.2007 Господарського суду Донецької області

у справі

№ 17/373 господарського суду Донецької області

за позовом

Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт"

до

Державного Азовського Головного Морського Агентства "Інфлот"

про

стягнення 17901,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2005 року ДП “Керченський морський торговий порт” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Державного Азовського головного морського агентства “Інфлот” (далі –Агентства “Інфлот”) 10984,20 грн. суми основного боргу, 2142,40 грн. інфляційних, 191,86 грн. 3% річних, 4582,89 грн. пені за договором від 10.04.2003 р. № З-23-02 про надання послуг та нарахування портових зорів (з урахуванням останніх пояснень до позовної заяви том. 2 а.с. 69).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався, зокрема, на приписи Закону України "Про податок на додану вартість", норми Кодексу торговельного мореплавання, Цивільного кодексу України.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Донецької області від 07.09.2007 р. (суддя Підченко Ю.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, господарський суд з посиланням на приписи спеціального законодавства, зокрема, на підпункт 6.2.4. статті 6 та пункт 5.15 статті 5 Закону України "Про податок на додану вартість", з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законів України" від 25.03.2005 р. № 2505-ІV, дійшов висновку, що до послуг, які позивач надав у спірний період повинна застосовуватися нульова ставка портових зборів, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми податку на додану вартість в розмірі 10984,20 грн. судом було відмовлено.

Оскільки, на думку суду, не існує основного зобов'язання, то вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних також залишені без задоволення.

ДП "Керченський морський торгівельний порт" подало до Вищого господарсько го суду України касаційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 07.09.2007 р., в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги неправомірним застосуванням судом пункту 6.2.4 статті 6 та пункту 5.15 статті 5 Закону України “Про податок на додану вартість".

Скаржник, зокрема, зазначає, що в даному випадку підлягають застосуванню пункт 3.1 статті 3, пункт 6.1.1, 6.5 статті 6, пункт 7.1 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та стаття 74 Кодексу торговельного мореплавання України, відповідно до яких портові збори та плати за послуги, що надаються суднам у морському порту відносяться до об'єктів оподаткування як операції з поставки послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України. Територія і акваторія морського порту є державною власністю і надаються порту у користування. Тобто, фактично послуги надавались на митній території України і підлягають оподаткуванню за загальним правилом – відповідно до пункту 6.1.1 статті Закону України "Про податок на додану вартість" у розмірі 20 %.

На думку заявника, ні Закон України "Про транзит вантажів", ні пункти 5.15, 6.24 Закону України "Про податок на додану вартість»не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 10.04.2003 р. між Агентством “Інфлот" та ДП “Керченський морський торговий порт" укладено договір № 3-23-02, предметом якого є надання послуг суднам під українським та іноземним прапором, що заходять в порти Керчі та знаходяться під агентським обслуговуванням Агентства “Інфлот".

Пунктом 3.1 договору порт зобов’язався здійснювати обслуговування суден у відповідності з Обов’язковими постановами по Керченському морському торговому порту, Кодексом торгового мореплавства і відповідними нормативними документами.

Агентство “Інфлот" зобов’язалось попередньо здійснювати перерахунок належних порту зборів і плат за послуги по кожному судну в розмірі 100% передоплати. Після виставлення кінцевого рахунку агентство зобов’язано здійснити сплату різниці між раніше сплаченою сумою та даним рахунком не пізніше семи банківських днів з дати відходу судна (пункти 4.1, 4.2 договору).

На виконання вказаного договору в період березень –квітень 2005р. ДП “Керченський морський торговий порт" надавало послуги теплоходам “Kirklaeli” (прапор Туреччини), “Mrinal V” (прапор Камбоджи), “Nazliakar” (прапор Туреччини).

Вказані судна надходили до порту Керч для завантаження та перевезення транзитних вантажів, у зв’язку з чим ДП “Керченський морський торговий порт” нараховувало та пред’являло Агентству “Інфлот” до оплати рахунки за надані послуги (канальний збір, корабельний збір, швартовий збір, плата за роботу буксирів при швартуванні, причальний збір, послуги портового нагляду, перешвартування, адміністративний збір, прибирання сміття) на загальну суму 22559,59 доларів США, в тому числі, податок на додану вартість 2695,50 доларів США.

Вказані рахунки були сплачені Агентством “Інфлот" частково –за виключенням сум податку на додану вартість, що становить 10984,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час здійснення судового провадження, предметом спору у даній справі є заборгованість Агентства “Інфлот" перед ДП “Керченський морський торговий порт" за надані послуги, а саме, канальний збір, корабельний збір, швартовий збір, плата за роботу буксирів при швартуванні, причальний збір, послуги портового нагляду, перешвартування, адміністративний збір, прибирання сміття, в період березень –квітень 2005р., на загальну суму 22559,59 доларів США, в тому числі, податок на додану вартість 2695,50 доларів США.

Відповідно до вимог статті 84 Кодексу торговельного мореплавства України, у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, вантажний, адміністративний та санітарний.

Інші види зборів можуть встановлюватися законодавчими актами України.

Розмір портових зборів установлюється Кабінетом міністрів України.

Використання портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням.

Розміри портових зборів, які є предметом даного спору встановлені Положенням про портові збори, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1996року № 442, (нині діє постанова Кабінету Міністрів України № 1544 від 12.10.2000 року), та наказом Міністерства транспорту України від 27.06.1996 року № 214, а з 15.12.2000 року наказом Міністерства транспорту України № 711.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори. Принципи побудови системи оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначаються Законом України "Про систему оподаткування", яким передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування (частина 3 статті 1).

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій тощо визначаються Законом України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон).

За статтею 3 Закону до об'єкту оподаткування відносяться, зокрема, операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України (підпункт 3.1.1 пункту 3.1).

Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 Закону податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Правило про те, що продаж товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість, міститься також у пункті 7.1 статті 7 Закону.

За приписами пункту 6.2 статті 6 Закону України “Про податок на додану вартість ” визначені операції які звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону України "Про транзит вантажів" транзитні послуги (роботи) - це безпосередньо пов'язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо.

Згідно частини 6 статті 1 Закону України "Про транзит вантажів" учасники транзиту - це вантажовласники та суб'єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи).

Під час нового розгляду справи, суд першої інстанції з урахуванням вказівок визначених у постановах Вищого господарського суду України та на підставі приписів діючого законодавства встановив, що позивач відноситься до інших учасників транзиту, а послуги надані відповідачем сприяли переміщенню зазначеного вантажу транзитом до кінцевого місця споживання за межами території України, тому надані послуги є такими, що були безпосередньо пов’язані з транзитним вантажем.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

А тому, беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняте у справі рішення таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 07.09.2007р. у справі № 17/373 господарського суду Донецької області залишити без змін, а касаційну скаргу ДП «Керченський морський торговельний порт»без задоволення.

Головуючий Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Т. Костенко