ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 р.

№ 4/105-88

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

Розглянувши

касаційну скаргу

регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області (далі Фонд)

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

03.03.08

у справі

№ 4/105-88

господарського суду

Волинської області

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький військторг № 51" (далі Товариство)

до

Фонду,

державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" (далі Підприємство)

про

визнання договору оренди дійсним

В засіданнях взяли участь представники:

- позивача:

Рудик В.Ф. (за дов. б/н від 01.09.07)

- у судовому засіданні 29.05.08, 12.06.08;

- відповідачів:

Фонду:

Ткачук Д.І. (за дов. № 14 від 04.12.07)

- у судовому засіданні 12.06.08;

Підприємства:

Медецький Л.М. (за дов. 88 від 23.04.08)

- у судовому засіданні 29.05.08, 12.06.08;

Дем'яновський Ю.Г. (аз дов. № 105 від 27.05.08)

- у судовому засіданні 29.05.08, 12.06.08;

Свідерський Г.М. (начальник Підприємства)

- у судовому засіданні 29.05.08, 12.06.08.

Ухвалою від 08.05.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. касаційна скарга Фонду № 527-2.8 від 31.03.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 29.05.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з перебуванням судді Данилової Т.Б. у черговій відпустці, розпорядженням від 28.05.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 4/105-88 господарського суду Волинської області, призначеної до розгляду у судовому засіданні на 29.05.08, створено колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Муравйов О.В., Ходаківська І.П.

Врахувавши необхідність надання скаржнику можливості захищати свої права та інтереси безпосередньо у судовому засіданні, ухвалою суду від 29.05.08 розгляд справи було відкладено на 12.06.08.

З урахуванням значної завантаженості судді Муравйова О.В. та виходу судді Данилової Т.Б. з відпустки розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 11.06.08 для перегляду даної справи, призначеної до розгляду у судовому засіданні на 12.06.08, створено колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –

Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судового засідання 12.06.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.06.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 29.12.07 господарського суду Волинської області (суддя Слободян П.Р.) визнано дійсним договір оренди від 18.12.07 цілісного майнового комплексу –філія Луцький військторг № 51, м.Луцьк, укладений Підприємством та Товариством.

Постановою від 03.03.08 Львівського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Мирутенко О.Л., судді –Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М.) рішення від 29.12.07 господарського суду Волинської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Фонду –без задоволення.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що судами обох інстанцій встановлено, що Підприємство уклало договір цілісного майнового комплексу –філії Луцький військторг № 51 на законних підставах, тобто з дозволу органу управління майном –Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України та дозволу Фонду, а тому правочин укладено в належній формі.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що оцінка об'єкту оренди та рецензія на звіт про оцінку нежитлових будівель споруд філії Луцького військторгу № 51 було здійснено з дотриманням вимог ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Фонд звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами при прийнятті оскаржуваних судових актів було допущено порушення вимог діючого законодавства, а саме: вимог ст. 83, 104 Господарського процесуального кодексу України, Законів України "Про оренду державного та комунального майна", "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" щодо оцінки майна, яке передається в оренду та визначення суми орендної плати.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів Фонду заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Інші учасники судового процесу не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу Фонду до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що попередніми судовими інстанціями, на підставі наявних доказів по справі встановлено, що у листопаді 2006 року члени трудового колективу філії Луцький військторг № 51, з метою оренди цілісного майнового комплексу, створили Товариство, яке згідно довідки від 24.11.06 № 1422 включене до ЄДРПОУ, ідентифікаційний код 34745073.

Після створення Товариства Головним управління торгівлі тилу Міністерству оборони України було надано дозвіл на передачу в оренду трудовому колективу цілісного майнового комплексу –філії Луцький військторг № 51, що підтверджується листом Управління від 12.11.04

№ 140/6/1466/3, Підприємства листом від 16.11.06 № 982 і довіреністю Міністерства оборони України від 04.10.04 № 220/2071 про право Управління укладати угоди оренди.

Товариство 02.02.07 направило Підприємству та 20.08.07 Фонду та повторно Підприємству заяву про укладення договору оренди та проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, як це передбачено наказом Фонду державного майна України від 14.11.05 № 2975 "Про затвердження переліку документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності".

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що заява, проект договору оренди та доданих до заяви документів були отримані Підприємством та Фондом, про що свідчать їх відмітки на вказаних документах.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Фонд державного майна України, його регіональне відділення протягом п'ятнадцяти днів після надходження матеріалів щодо оренди державного майна, повідомляє державне підприємство про своє рішення (надання дозволу щодо укладення договору оренди або відмову), а протягом п'яти днів після отримання зазначеного рішення державне підприємство дає згоду або відмовляє в укладенні договору оренди державного майна і повідомляє про це заявника.

Згідно п. 1 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (далі Методика) у разі коли орендодавцем цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (філії, цеху, дільниці) державного підприємства є державне підприємство, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абз. 2 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Матеріалами справи підтверджено, що в процесі розгляду справи, Фонд листом від 29.11.07 № 2380-1865-2.7 надав дозвіл Підприємству виступити орендодавцем майнового комплексу та листом від 14.12.07 № 2494-1897-2.7 зобов'язав Підприємство надати для погодження розрахунок орендної плати за базовий місяць оренди майнового комплексу, рецензований акт оцінки та проект договору оренди.

На підставі дозволу Фонду Підприємство 18.12.07 уклало з Товариством договір оренди цілісного майнового комплексу –філія Луцький військторг

№ 51 та надало Фонду для погодження розрахунок орендної плати за базовий місяць оренди, копію договору оренди, акт оцінки та рецензію на звіт про оцінку нежитлових будівель та споруд філії Луцький військторг № 51, здійснену рецензентом Панечко Л.І., який має термін практичної діяльності 9 років і діє відповідно до сертифікату оцінювача виданого у відповідності до ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Колегія суддів Вищого господарського суду України на підставі наявних доказів по справі приходить до висновку що сторони уклали правочин в належній формі та досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому судові інстанції прийшли до висновку, що договір оренди відповідає вимогам законодавства України та Типовому договору оренди цілісного майнового комплексу, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774 "Про затвердження договорів оренди". При цьому, у договорі оренди, на підставі Методики було визначено розмір орендної плати за базовий місяць.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій застосувавши положення Закону України "Про власність" не врахували, що на момент укладання договору діяв Закон України "Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.06, № 185-V, який визначив, що серед суб'єктів управління об'єктами державної власності є Фонд державного майна України та міністерства, які надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі та контролюють виконання орендарями інвестиційних і технічних програм розвитку орендованих об'єктів державної власності, якщо такі передбачені договором оренди, організовують контроль за використанням орендованого державного майна.

Фонд державного майна України погоджує розмір плати за оренду (суборенду) державного майна (крім окремого індивідуально визначеного) за договорами оренди, укладеними підприємствами, військовими частинами Збройних Сил України та іншими військовими формуваннями.

Враховуючи вимоги Закону України "Про оборону", Положення Про Міністерство оборони України, затверджене Указом Президента України від 21.08.97 № 888 та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" де встановлено, що Міністерство оборони України здійснює управління майном колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що військове майно і майно відповідних підприємств, установ та організацій, належить до сфери управління Міністерства.

Відповідно, підприємства, з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті є орендодавцями структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць), тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої та апеляційної інстанції про те, що договір оренди цілісного майнового комплексу від 18.12.07 між Підприємством і Товариством є укладеним і дійсним.

Що стосується твердження скаржника про те, що судовими інстанціями порушено норми матеріального права, оскільки акт оцінки орендованого майна не є рецензованим, розмір орендної плати не погоджений з Фондом та експертна оцінка є простроченою, то це спростовується матеріалами справи та діючим законодавством.

Судова колегія Вищого господарського суду України враховує, що регіональне відділення не прийняло рішення про погодження розміру орендної плати пославшись на відсутність спеціалістів, проте дана обставина не може бути врахована судом, як об'єктивна.

Відповідно до п. 6 ст. 283, ст. 286 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, а орендна плата –це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об'єкта оренди.

Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи встановлені обставини по справі вважає, що спірні неузгодження щодо незначного коливання оцінки майна можуть бути усунені в процесі виконання договору оренди шляхом обміну листами, телеграмами за рахунок внесення уточнення до суми орендної плати, або, у випадку недосягнення згоди в добровільному порядку, дане питання може бути предметом розгляду іншого судового провадження.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Фондом в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, в силу вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області № 527-2.8 від 31.03.08 залишити без задоволення.

Постанову від 03.03.08 Львівського апеляційного господарського суду у справі № 4/105-88 господарського суду Волинської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська