ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2008 р. Справа № 11/2546

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Гулової А.Г.

Щепанської Г.А.

при секретарі Остапчук А.Ю. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Левицької-Корчун В.І. - представника за довіреністю від 01.08.2007р.,

від відповідача: Горщевського М.С. - представника за довіреністю №2 від

15.01.2008р., Сєдова В.П. - директора,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Дар Він", м.Вінниця

на рішення господарського суду Житомирської області

від "18" березня 2008 р. у справі № 11/2546 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Приватного підприємства "Дар Він", м.Вінниця

до Дочірнього підприємства "Анна" приватного сільськогосподарського підприємства "Ставецьке", смт.Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області

про стягнення 24867,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.03.2008р. у справі №11/2546 позов Приватного підприємства "Дар Він" (м.Вінниця) до Дочірнього підприємства "Анна" приватного сільськогосподарського підприємства "Ставецьке" (смт.Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області) про стягнення 24867,80 грн. задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 4867,80 грн. пені, 48,68 грн. витрат з державного мита та 23,10 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині відмови в позові щодо стягнення з відповідача на користь позивача 20000,00 грн. недоотриманого прибутку та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов (а.с. 60-62).

Апеляційну скаргу позивач мотивує, зокрема, наступним:

- судом першої інстанції не застосовано ст.ст. 22, 623 ЦК України, якими встановлено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування;

- місцевим господарським судом не було встановлено таких обставин справи, як кількість ріпаку, що був зібраний відповідачем у 2007р., ціна, по якій ріпак був реалізований та осіб - покупців ріпаку, що фактично є неповним з'ясуванням обставин справи та свідчать про порушення судом ст. 35 ГПК України й у відповідності до п.1 ст.104 ГПК України є підставою для скасування оскарженого рішення;

- господарським судом надано невірну оцінку, представленого позивачем протоколу намірів, підписаного останнім та ПП "Атлант"; так, протокол намірів не породжує юридичних наслідків, але, разом з тим, є підставою для укладення договору купівлі-продажу товару у разі його наявності у продавця (позивача);

- місцевим господарським судом при прийнятті рішення не було враховано, що укладення сторонами договору купівлі-продажу товару та сплата позивачем авансового платежу фактично позбавила останнього можливості укласти угоду про закупівлю товару з добросовісним продавцем та спрямувати гроші на закупівлю товару по цінам, які сформувалися на час укладення договору.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, надавши пояснення в обґрунтування своїх тверджень. Вважає рішення господарського суду Житомирської області таким, що прийняте без повного з'ясування всіх обставин та порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його скасувати та прийняти новий судовий акт, яким стягнути з відповідача недоотриманий прибуток.

Відповідач у відзиві від 20.05.2008р. на апеляційну скаргу (а.с. 72-73) та його представник у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечують, вказавши, що рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм чинного законодавства та при повному з'ясуванні всіх обставин справи, у зв'язку з чим просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що у зв'язку з істотною зміною обставин (низька врожайність ріпака) було неможливо виконати умови договору щодо поставки позивачу ріпака по кількості та якості, а тому відповідач платіжним дорученням за №153 повернув позивачу кошти у сумі 30 000,00грн., що були отримані для забезпечення виконання договору. Скаржник вважає, що прийнявши аванс, позивач погодився на розірвання договору №11 від 05.07.2007р. Крім того, відповідач відмічає, що у даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, що виключає можливість стягнення збитків як таких.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повноту з'ясування всіх обставин справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.07.2007р. між позивачем та відповідачем укладено договір №11 купівлі-продажу (далі - договір), у відповідності до п.1.1 якого, продавець (відповідач) продає, а покупець (позивач) купує ріпак ГОСТу 10583-76 в кількості 100 тонн по ціні 1650,00грн. за тонну, вартістю 165000,00грн (а.с. 7).

Пунктом 3.1 договору сторони обумовили, що поставка зерна має бути здійснена не пізніше, ніж до 01.08.2007р.

У відповідності до п.4.1 договору покупець (позивач) сплачує на рахунок продавця (відповідача) аванс у сумі 30000,00грн. протягом 3-х банківських днів після 05.07.2007р.. Остаточні розрахунки будуть проведені на слідуючий день після переоформлення зерна ріпаку продовольчого або технічного по Зерноскладу ПМП "Атлант", м. Калинівка, вул. Коцюбинського,33 на покупця (позивача) продавцем зерна (відповідачем).

Згідно п.5.1 договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання.

На підставі умов п.4.1 договору позивач платіжним дорученням №247 від 05.07.2007р. перерахував на рахунок відповідача попередню оплату за ріпак у сумі 30000,00грн. (а.с. 9).

Проте, відповідач не виконав свої зобов'язання згідно договору щодо поставки зерна ріпаку до 01.08.2007р., натомість платіжним дорученням №153 від 25.07.2007р. здійснив повернення позивачу невикористаних авансових коштів у сумі 30000,00грн. (а.с. 53).

За таких обставин, ПП "Дар Він" 01.11.2007р. звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з ДП "Анна" ПСП Ставецьке 4867,80грн. пені та 20000,00грн. недоотриманого прибутку (а.с. 3-4).

Обгрунтовуючи свої вимоги, ПП "Дар Він" у позовній заяві зазначає, що після повернення відповідачем 30000,00грн. авансового платежу, пропозицій від останнього щодо розірвання договору купівлі-продажу №11 не надходило, що свідчить про підтвердження дійсності угоди. А тому у відповідності до ст.ст. 612, 615, 622, 623 ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки, понесені останнім у вигляді недоотриманого прибутку (оскільки ПП "Дар Він" мав намір здійснити подальший продаж ріпаку), а також сплатити пеню згідно ст. 624 ЦК України.

У запереченнях на позов від 10.01.2008р. та від 14.03.2008р. (а.с.40, а.с.49-50) відповідач просить суд відмовити позивачу у стягненні 4867,80грн. пені та 20000,00грн. недоотриманого прибутку з огляду на те, що договір №11 від 05.07.2007р. припинив свою дію з дня отримання ПП "Дар Він" суми поверненої попередньої оплати у розмірі 30000,00грн.; крім того, ДП "Анна" не вважає, що позивачу спричинені збитки як такі, у тому числі й з його вини.

За результатами розгляду даної справи суд першої інстанції прийняв рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 4867,80 грн. пені; в решті позову щодо стягнення 20000,00грн. недоотриманого прибутку відмовлено, з чим судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з огляду на наступне.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Як зазначено в ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникнути, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ст. 173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України ( ст. 663 ЦК України).

Згідно умов договору відповідач був зобов'язаний передати товар (ріпак ГОСТу 10583-76) позивачу до 01.08.2007р.

Однак, як було зазначено вище, відповідач ріпак позивачу не поставив, натомість платіжним дорученням №153 від 25.07.2007р. повернув останньому невикористані авансові кошти у сумі 30000,00грн. (а.с. 53), вважаючи, що за таких дій договір буде розірвано.

Проте, у відповідності до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У договорі сторони не обумовили інший, особливий порядок розірвання договору, а тому вчинення відповідачем дій щодо повернення позивачу невикористаних авансових коштів у сумі 30000,00грн. та прийняття останнім даних коштів не є формою розірвання договору.

Отже, договір діє до повного виконання, як це передбачено п.5.1 договору, або розірвання у відповідності до норм чинного законодавства.

Крім того, сторони в договорі не передбачили залежність поставки зерна від перерахування 30 000,00грн., лише вказали, що поставка зерна має бути здійснена до 01.08.2007р., а 30000,00грн. перераховуються протягом 3-ьох банківських днів після 05.07.2007р.

А тому, ПП "Дар Він", перерахувавши 30 000,00грн. за платіжним дорученням №247 від 05.07.2007р., виконав свої зобов'язання за договором № 11 від 05.07.2007р. Повернувши ж ці кошти за платіжним дорученням №153 від 25.07.2007р. ДП"Анна" вчинило непогоджену з ПП "Дар Він" дію ( на власний ризик), яка не є такою, що може свідчити про припинення зобов'язань за договором (навіть і за обставини повторного неперерахування цих коштів приватним підприємством "Дар Він" Дочірньому підприємству "Анна".

Оскільки, договір діє, сторони повинні виконувати свої зобов'язання у відповідності до його умов.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 ст.549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 спеціального Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002р. №2921 - 14), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але, у відповідності до ст.3 даного Закону пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що несвоєчасну поставку зерна продавець (відповідач) сплачує пеню у розмірі 0.1% від загальної вартості непоставленого товару за кожен день прострочки.

З огляду на викладене, позивачем правомірно нараховано пеню за прострочення відповідачем виконання зобов'язання з поставки товару за період з 01.08.2007р. по 01.10.2007р. в сумі 4867,80 грн. виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня (розрахунок, а.с. 10).

Посилання ж ДП "Анна" на довідку Управління агропромислового розвитку Житомирської РДА №83 від 08.02.2008р. (а.с. 52), згідно якої, як вказує відповідач, урожайність озимого ріпаку по ПСП "Ставецьке" за 2006 - 2007р.р. була низькою, що й було причиною невиконання зобов'язань за договором №11 від 05.07.2007р., не приймається судом до уваги, оскільки ця обставина не може вважатися форс-мажорною (яка, до того ж має бути підтверджена у встановленому порядку); крім того, умовами договору не передбачена поставка ПП "Дар Він" власно вирощеного зерна ріпаку.

Також, судова колегія погоджуєтся з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні вимоги позивача у частині стягнення з відповідача 20000,00грн. збитків недоотриманого прибутку, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною (ч.1 ст.225 ГК України).

Згідно ч.1 ст.226 ГК України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку у повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов як неправомірна поведінка особи, негативний результат такої поведінки, причинний зв’язок між неправомірною поведінкою та негативним наслідком, вини особи, яка заподіяла збитки.

Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

При цьому саме на кредитора покладається обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розміром.

У відповідності до ч.1,2 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання , звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку непереборної сили.

Частинами 1,2,4 ст.623 ЦК України встановлено, що боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання доказується кредитором; при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Позивачем в обгрунтування вимог щодо стягнення з відповідача збитків, заподіяних неналежним виконанням договору, надано протокол намірів від 01.06.2007р., підписаний ПП "Дар Він" та ПМП "Атлант" про те, що останній має намір придбати у позивача 100тн ріпаку продовольчого по середньозваженим цінам, що будуть діяти на час укладення договору купівлі-продажу, але у будь-якому випадку не нижче 1850,00грн. за тону; термін поставки товару до 15.08.2007р. (а.с. 51).

У відповідності до п.5 протоколу намірів від 01.06.2007р. він носить ознаки попередньої угоди та може бути підставою для укладення взаємовигідних угод, спрямованих на розвиток господарських стосунків між сторонами з метою отримання прибутку підприємствами - сторонами даного протоколу.

Частиною 6 ст.182 ГК України встановлено, що угода сторін про наміри (протокол про наміри тощо) не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків.

Оскільки, у відповідності до зазначеної норми ГК України, протокол намірів від 01.06.2007р. не породжує юридичних наслідків для сторін, що його підписали, інших доказів, які б підтверджували наявність реальної можливості позивача отримати дохід у разі отримання товару від відповідача суду не надано, колегія суддів вважає, що доводи позивача на підтвердження вимог щодо стягнення 20000,00грн. упущеної вигоди грунтуються на припущеннях.

А тому, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позову у частині стягнення з відповідача 20000,00грн. недоотриманого прибутку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Житомирської області від 18.03.2008р. у справі №11/2546.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи й не є такими, що можуть бути підставою для скасування оскарженого судового акту.

Рішення господарського суду Житомирської області від 18.03.2008р. слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Дар Він" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 18 березня 2008 року у справі №11/2546 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Дар Він", м.Вінниця - без задоволення.

2. Справу №11/2546 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Пасічник С.С.

судді:

Гулова А.Г.

Щепанська Г.А.

Віддрук. 5 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3,4 - відповідачу(Житомирська область, Житомирський район,

смт.Новогуйвинське, вул.9-тої п'ятирічки, 7, кв.35;

м.Житомир, вул.Шевченка, 100, кв.93),

5 - в наряд