РІШЕННЯ

"06" травня 2008 р.

Справа № 15/223-5036

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бучинської Г.Б.

Розглянув справу

за позовом Дочірнього підприємства "Нафком-Агро",

юридична адреса: б-р Л. Українки, 15, м. Київ

фактична адреса: провулок Польовий, 9, м. Київ

до Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці, Збаразького району, Тернопільської області

про стягнення заборгованості в сумі 2 865 000,45 грн..

за участю представників сторін:

позивача:          Албичев О.Г. –довіреність № 164 від 01.10.07р.;

Цурка Н.О. - довіреність № 162 від 01.10.07р.;

відповідача:          Кузнєцова М.І. –довіреність від 20.06.07р..

Суть справи:

Дочірнє підприємство "Нафком-Агро", м. Київ звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області, заборгованості в сумі 2 865 000,45 грн., із яких 787543,44 грн. боргу за поставлений товар, 289050,21 грн. пені, 262336,52 грн. інфляційних, 52052,15 грн. 3 % річних та 1474018,13 грн. збитків у вигляді неотриманого прибутку (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.03.2008р. № 145), зокрема по договору № 95 від 03.11.2005р. –728 129,44 грн. боргу, 262 445,78 грн. пені, 239 554, 59 грн. інфляційних нарахувань, 47 278,54 грн. річних, 1474018,13 грн. –збитків у вигляді неотриманого прибутку; по договору № 94 від 03.11.2005р. 59 414,00 грн. боргу, 26 604,43 грн. пені, 22 781,93 грн. інфляційних, 4 773,61 грн. річних.

Сторони відповідно до ст. 64 ГПК України повідомлені про місце і час розгляду справи.

В розпочатому судовому засіданні учасникам судового процесу роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 811 ГПК України.

В судовому засіданні з 16.04.2008р. по 06.05.2008р. на підставі ст. 77 ГПК оголошувалася перерва для надання сторонам можливості подати додаткові докази на підтвердження своїх доводів та заперечень.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

Позивач у судовому засіданні 06.05.2008р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та заявив клопотання про збільшення позовних вимог за рахунок перерахування сум, що становлять суми, на яку збільшився борг за рахунок інфляційних процесів, та 3% річних на час винесення рішення у справі, а саме –309 944 грн. інфляційних нарахувань, 51 230,83 грн. 3 % річних по договору № 95 від 03.11.2005р. та 26 168,14 грн. інфляційних нарахувань, 4 273,34 грн. 3 % річних по договору № 94 від 03.11.2005р..

Суд розглянувши дане клопотання, враховуючи, що стороною дотримано вимоги, що ставляться до заяв про збільшення розміру позовних вимог, в частині сплати державного мита, вважає його таким, що подане у відповідності до вимог ст.. 22 ГПК України.

Позивачем також подано клопотання про поновлення строку позовної давності для звернення про стягнення пені, аргументуючи тим, що у відповідності до п. 4.4 договору сторони домовилися про встановлення строків позовної давності щодо стягнення пені –3 роки, згідно зі ст.. 259 ЦК України.

У відповідності до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.Цивільним кодексом України строк позовної давності, встановлений для стягнення пені –1 рік, однак враховуючи, що сторони дійшли згоди щодо мождивості продовження даного строку до трьох років, враховуючи приписи ст. 259 ЦК України, суд вважає, що строки для зверненням до суду що стягнення пені позивачем не пропущені.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що ним умови договорів не порушено, оскільки позивачем в порушення п. 3.1. договору не було надано підприємству рахунків-фактури, копії свідоцтва платника ПДВ Продавця, картки аналізу зерна, а тому відповідач не мав підстав здійснювати оплату одержаної продукції у встановленому договором порядку. Також звертає увагу суду на те, що долучений до матеріалів справи акт звірки розрахунків, укладений між сторонами, не може бути належним доказом у справі, оскільки містить загальну суму заборгованості по усіх укладених між сторонами договорах, а не виключно по договорах № 94 та № 95 від 03.11.2005р., які є предметом розгляду у даній справі. Щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань, то їх нарахування припиняється через шість місяців. Твердження позивача про те, що підприємством на виконання своїх зобов’язань по договору № 95 здійснено часткову оплату в сумі 200 000 грн., не відповідають дійсності, оскільки державне підприємство фактично сплатило 500 000 грн.. Просить суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом свої порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема підприємств і організацій, які звертаються до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред’явлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, фізичні особи –підприємці, а суд шляхом вчинення провадження у справі здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Позивач –Дочірнє підприємство "Нафком-Агро", юридична адреса м. Київ, бульвар Л.Українки, 15, зареєстрований Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією 03.12.2002р., ідентифікаційний код 32249454, що підтверджується довідкою № 348 від 10.11.2005р. відділу статистики в Печерському районі Головного управління статистики в м. Києві та свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, а тому наділений правом на звернення до суду за захистом своїх прав.

Державне підприємство "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці, Збаразького району, Тернопільської області також є юридичною особою і включене до Єдиного державного Реєстру підприємств та організацій України, ідентифікаційний код 00375065, що підтверджується довідкою № 07-152 від 25.10.2004р. Головного управління статистики в Тернопільській області.

Як вбачається з матеріалів справи, між Дочірнім підприємством "Нафком-Агро", юридична адреса м. Київ, бульвар Л.Українки, 15 та Державним підприємством "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці, Збаразького району, Тернопільської області 03.11.2005 року укладено договори купівлі –продажу:

- № 94 відповідно до якого позивач, як "Продавець" зобов’язався продати (поставити), а відповідач як "Покупець" зобов’язався прийняти та оплатити товар (побічний продукт кукурудзи) на умовах договору;

- № 95 згідно умов якого позивач, як "Продавець" зобов’язався продати (поставити), а відповідач як "Покупець" зобов’язався прийняти та оплатити товар (кукурудзу) на умовах договору.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що:

- на виконання взятих зобов’язань по договору № 94 позивач відпустив, а відповідач прийняв через свого уповноваженого представника Смакулу М.С. (довіреності ЯЛН 947643 від 28.11.2005р.), товарно –матеріальні цінності (побічний продукт кукурудзи), що підтверджується видатковими накладними № 000726 від 15.11.2005р., № РН-000775 від 30.11.2005р. та рахунками-фактурами № СФ-0000539 від 15.11.2005р., № СФ 0000570 від 30.11.2005р.. Разом з тим, Покупець ДП "Зарубинський спиртовий завод" за поставлений згідно умов договору товар на суму 359414 грн. оплатив лише частково в сумі 300000 грн., у зв’язку з чим по даному договору виникла заборгованість в сумі 59414 грн..

- на виконання взятих зобов’язань по договору № 95 відпустив, а відповідач прийняв через свого уповноваженого представника Смакулу М.С. (довіреності ЯЛН № 947642 від 28.11.2005р., ЯЛН № 947673 від 09.12.2005р.та ЯЛН № 947716 від 28.12.2005р.), товарно –матеріальні цінності (кукурудзу), що підтверджується видатковими накладними № РН-000776 від 30.11.2005р., № 000798 від 09.12.2005р., № РН-000869 від 26.12.2005р. та № РН-000891 від 30.12.2005р. та рахунками-фактурами № СФ-0000569 від 30.11.2005р., № СФ 0000601 від 09.12.2005р., № СФ-0000647 від 26.12.2005р. та № СФ-0000662 від 30.12.2005р.. Разом з тим Покупець ДП "Зарубинський спиртовий завод" за поставлений згідно умов договору товар на суму 928129,44 грн. оплатив лише частково в сумі 200000 грн., у зв’язку з чим по даному договору виникла заборгованість в сумі 728 129,44 грн..

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов’язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем укладено договори купівлі-продажу, згідно яких, в силу ст. 665 Цивільного кодексу України, продавець передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність покупця, а покупець приймає або зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України).

Пунктом 5.1. вищезазначених договорів сторони передбачили, що такі набирають чинності з моменту їх підписання та діють до повного їх виконання сторонами.

Розділом 3 договорів сторони визначили порядок розрахунків за товар, зокрема п. 3.1. Покупець здійснює оплату товару у грошовій формі протягом семи банківських днів з моменту отримання товару та після надання Продавцем Покупцю: рахунків-фактур, копії свідоцтва платника ПДВ Продавця, картки аналізу зерна. У випадку ненадання зазначених документів, Покупець має право продовжити термін оплати товару до моменту їх отримання (п. 3.2. договору).

Всупереч згаданих приписів закону, положень укладених між сторонами договорів, відповідач свої зобов’язання по договору купівлі-продажу № 95 від 03.11.2005р. виконав частково в сумі 200000 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 1024 від 29.12.2005р. і станом на час розгляду справи в суді ним залишається неоплаченою по даному договору сума 728129,44 грн. грн. за поставлене згідно договору зерно кукурудзи. Також частково відповідачем виконано зобов’язання і по оплаті побічного продукту кукурудзи в сумі 300000 грн. згідно договору № 94 від 03.11.2005р., що підтверджується платіжними дорученнями № 996 від 26.11.2005р. та № 905 від 09.12.2005р. і станом на день розгляду справи заборгованість по даному договору становить 59 414 грн..

Доводи відповідача щодо ненадання позивачем рахунків-фактури, копії свідоцтва платника ПДВ, картки аналізу зерна, що надало йому змогу відтермінувати оплату отриманого товару, судом відхиляються, оскільки:

- відсутність рахунків-фактур спростовуються долученими позивачем до матеріалів справи копіями останніх, а саме: по договору № 95 - № СФ-0000569 від 30.11.2005р., № СФ 0000601 від 09.12.2005р., № СФ-0000647 від 26.12.2005р. та № СФ-0000662 від 30.12.2005р., та по договору № 94 - фактурами № СФ-0000539 від 15.11.2005р., № СФ 0000570 від 30.11.2005р.;

- ненадання позивачем державному підприємству копії свідоцтва платника ПДВ спростовується наданими відповідачем в процесі розгляду справи копіями податкових накладних, при цьому суд враховує, що відповідачем вчинялися і наступні дії –одержання податкових накладних та включення сум ПДВ з даних операцій до податкового кредиту, підставою для чого, у відповідності до вимог податкового законодавства, можуть бути належні докази того, що контрагент по договору є платником ПДВ, що спростовує відсутність у відповідача свідоцтва.

- щодо картки обліку зерна, згідно пояснень позивача такі надавалися на кожну партію товару, що заперечується відповідачем, однак заперечень відповідача щодо кількості та якості одержаного, згідно договорів купівлі-продажу зерна кукурудзи та побічного продукту кукурудзи, суду не надано.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно п. 3.2 договору Покупець має право продовжити термін оплати товару до моменту отримання рахунків-фактури, копії свідоцтва платника ПДВ Продавця, картки аналізу зерна.

Однак, відповідачем не надано доказів звернення до позивача з вимогою надати такі документи чи будь-які інші докази на підтвердження того, що відсутність даних документів призвела до неможливості проведення розрахунків. Разом з тим відповідачем вчинено дії, а саме проведений частковий розрахунок за одержаний товар, що підтверджує схвалення даного правочину в частині визначення строку оплати, що спростовує його заперечення про ненастання терміну виконання зобов’язання в частині оплати за одержаний товар.

Твердження відповідача щодо оплати за одержане зерно кукурудзи по договору № 95 платіжними дорученнями № 905 від 09.12.2005р. на суму 200 000 грн. та № 996 від 26.12.2005р. на суму 100 000 грн., не можуть бути взяті судом до уваги, як докази оплати за отриманий по договору № 95 товар, так як в платіжному дорученні № 905 в графі призначення платежу підставою для проведення розрахунку вказано –оплата за зерно згідно рахунку б/н від 08.12.2005р., в той час, коли такий рахунок не міг бути виставлений по поставках, що здійснювалися позивачем на виконання договору № 95, оскільки поставки, згідно видаткових накладних та рахунків фактур, що датовані днем поставки, відбувалися 30.11.2005р. вартість поставленого зерна –95 797, 44 грн., 09.12.2005р. –255 216 грн., 26.12.2005р. –231 732 грн., 30.12.2005р. –345 384 грн. В рахунку № 996 від 26.12.2005р. в графі призначення платежу підставою для оплати вказано оплата за зерно кукурудзи згідно рахунку б/н від 26.12.2005р., а відтак 300 000 грн., сплачених платіжними дорученнями № 905 та № 996 зараховано позивачем в погашення заборгованості за поставлений побічний продукт кукурудзи по договору № 94 від 03.11.2005р. Що ж до платіжних доручень № 811 та № 813 від 29.11.2005р. на суму 150 000 грн. кожне, надані відповідачем, як доказ оплати за товар, одержаний по договору № 94 від 03.11.2005р., то дану оплату позивачем зараховано за побічний продукт кукурудзи по договору № 10 від 18.02.2005р., що підтверджено наданим позивачем переліком договорів та розрахунків ДП „Нарком-Агро” та ДП „Зарубинський спиртовий завод”.

Загальна кількість та вартість (928129,44 грн.) отриманого зерна по договору № 95 від 03.11.2005р. відповідачем підтверджена в судових засіданнях та у відзивах на позов.

Таким чином, доводи позивача про порушення його майнових прав на заявлену суму 728 129,44 грн. згідно договору № 95 від 03.11.2005р. та на суму 59 414 грн. згідно договору № 94 є правомірними, документально підтвердженими та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Виконання зобов'язань, відповідно до ст.ст. 546-551 Цивільного кодексу України, може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому неустойкою (штрафом, пенею) визнається, визначена договором або актом цивільного законодавства, грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

За несвоєчасне виконання грошових зобов’язань згідно п. 4.2 укладених договорів № 95 та № 94 від 03.11.2005р., відповідач несе відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі 0,2 % від неоплаченої у встановлений термін суми, за кожен день прострочки платежу, у зв’язку з чим заявляє до стягнення пеню, нараховану за період грудень 2005 березень 2008р., що судом вважається неправомірним, оскільки.

Частиною другої статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними у відношенні до норм Цивільного кодексу України. Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Відповідно до частини 1 статті 231 названого Кодексу законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Приписами пункту 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань регулюються Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань". Статями 1, 3 цього Закону встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відтак, посилання позивача на приписи статті 551 Цивільного кодексу України та на право вимагати стягнення з відповідача пені у визначеному договором розмірі, є безпідставними, оскільки розмір неустойки, встановлений законом, може бути стягнуто за договором з урахуванням обмежень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань".

Разом з тим, згідно ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за просторочення виконання зобов’язань припиняється через шість місяців, коли зобов’язання мало бути виконане, а відтак суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають до часткового задоволення, в сумі 63836 грн. по договору № 95 за період з 23.09.2007р. по 20.03.2008р. та в сумі 5208,88 грн. по договору № 94 за період з 23.09.2007р. по 20.03.2008р..

Згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідачем на час звернення позивача до суду не виконано взятих на себе зобов’язань в частині оплати поставленого товару, таким чином допущено прострочення виконання грошових зобов’язань перед позивачем, що дає правові підстави останньому застосувати до відповідача відповідальність, передбачену статтею 625 Цивільного кодексу України, у зв’язку з чим (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.05.2008р.) суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення 309944 грн. інфляційних нарахувань за період з грудня 2005р. по березень 2008р., 51230,83 грн. 3% річних по договору № 95, а також 26168,14 грн. інфляційних нарахувань за період з грудня 2005р. по березень 2008р. та 4273,34 грн. 3 % річних по договору № 94 правомірними.

Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Тобто відшкодування збитків має місце при наявності складу цивільного правопорушення, що, як і склад будь-якого іншого правопорушення, включає в себе протиправну поведінку заподіювача, наявність негативних наслідків (шкоди), причинний зв’язок між протиправною поведінкою та наслідками, а також вину заподіювача. Відшкодування збитків - це міра відповідальності за правопорушення в сфері господарювання, тому її застосування можливе лише за наявності підстави відповідальності, передбаченої законом.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неотриманих доходів враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Матеріалами справи підтверджено, що продавцем (кредитором) неодноразово робилися спроби для повернення витрачених коштів, а саме направлялися покупцеві (боржнику) претензії № 73 від 19.06.2006р., № 118 від 05.07.2007р., вимоги про сплату боргу, проводилася реструктуризація заборгованості, вживалися заходи щодо повернення заборгованості через концерн „Укрспирт”, шляхом проведення спільних засідань, у зв’язку з чим створена комісія для складання акта звірки розрахунків (протокол від 07.12.2006р.), на підставі якого складено акт звірки та графік погашення заборгованості.

Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, а також вини останнього в її заподіянні.

Оскільки, дане порушення умов договору та неналежне виконання має всі необхідні складові для того, щоб до нього можна було застосувати норми ст. 224, 225 ГК України та ст. 203, 623 ЦК України, а саме: наявність шкоди, яка полягає в збитках понесених продавцем (кредитором), протиправність діяння - ухилення покупця (боржника) від сплати суми боргу за договорами поставки, причинний зв'язок між цими елементами, а також вини.

Відповідно до норм законодавства ч.2 ст. 614 ЦК на кредитора (продавця) не покладається обов'язок доведення вини боржника у порушенні зобов'язання. На нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушеним зобов'язанням і завданими збитками та їх розмір.

Відповідно до п. 3 ст. 225 ГК України при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Як неодержані можуть бути стягнуті такі доходи, які одержав би позивач при належному виконанні обов'язків боржником від реалізації продукції, зменшені на суму витрат, що позивач реально зробив би з метою одержання стягуваного доходу, при цьому формування доходів позивача повинно відповідати положенням чинного законодавства, що регулюють певний вид господарської діяльності, враховувати існуючі обмеження, граничні націнки та торгівельні надбавки.

При визначенні суми збитків позивач застосовує ціни на зерно кукурудзи станом на 01.03.2008р., що згідно довідки від 13.03.2008р. № 13-03/08-1 Київської агропромислової біржі склали 1240 грн. Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу, який станом на 01.03.2008р. становить 1 474 013,60 грн. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Державне мито в сумі 1135,74 грн. підлягає поверненню з державного бюджету позивачу, як зайво сплачене.

З огляду на наведене, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 509, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 173 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 22, 32, 33, 43, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці, Збаразький район, Тернопільська область, код. 00375065 на користь Дочірнього підприємства "Нафком –Агро", юридична адреса: б-р Л. Українки, 15, м. Київ, фактична адреса: провулок Польовий, 9, м. Київ, код. 32249454 - 728129,44 грн. боргу по договору № 95 від 03.11.2005р., 309944 грн. інфляційних нарахувань, 51230,83 грн. 3 % річних, 63836 грн. пені та 1474013,60 грн. збитків.

3.Стягнути з Державного підприємства "Зарубинський спиртовий завод", с. Зарубинці, Збаразький район, Тернопільська область, код. 00375065 на користь Дочірнього підприємства "Нафком –Агро", юридична адреса: б-р Л. Українки, 15, м. Київ, фактична адреса: провулок Польовий, 9, м. Київ, код. 32249454 - 59414 грн. боргу по договору № 94 від 03.11.2005р., 26168,14 грн. інфляційних нарахувань, 4273,34 грн. 3 % річних, 5208,88 грн. пені та 25500 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.В решті позову відмовити.

5.Повернути з державного бюджету на користь Дочірнього підприємства "Нафком –Агро", юридична адреса: б-р Л. Українки, 15, м. Київ, фактична адреса: провулок Польовий, 9, м. Київ, код. 32249454 - 1135,74 грн. державного мита.

5.На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) 19.05.2008р. рішення через місцевий господарський суд.

Суддя