ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№ 14/90

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

І. Воліка (доповідача),

І. Плюшка,

С. Шевчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Державного підприємства (ДП) "Селидіввугілля"

на постанову

від 13.12.2007 року

Донецького апеляційного господарського суду

за скаргою ДП "Селидіввугілля" на дії Департаменту Державної

виконавчої служби в особі Відділу примусового виконання

у справі

№ 14/90

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ)

"Торговий дім "Вуглеснабзбуд"

до

ДП "Селидіввугілля"

про

стягнення 43 293 913,18 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Кантемір В.І. (дов. від 26.03.2008 б/н);

Косенюк О.М. (дов. від 04.01.2008 № 1/22);

Чорноволов В.А. (дов. від 05.02.2008 № 25-23/112);

відповідача

органу ДВС

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги, заявлені ТОВ "Торговий дім "Вуглеснабзбут" про стягнення з ДП "Селидіввугілля" заборгованості у розмірі 43 293 913,18 грн. за договором № 17/03/2006-у від 17.02.2006 про відступлення права вимоги, задоволені частково рішенням господарського суду Донецької області від 04.09.2006 року у справі № 14/90, з ДП "Селидіввугілля" на користь ТОВ "Торговий дім "Вуглеснабзбут" стягнуто 43 015 621,62 грн. заборгованості, 25 336,09 грн. витрат по сплаті за державного мита, 117,24 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позову відмовлено, на виконання даного рішення на підставі ст. 116 Господарського процесуального кодексу України видано наказ від 21.09.2006.

19.12.2006 державним виконавцем Відділу примусового виконання Департаменту Державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Донецької області у справі № 14/90 від 21.09.2006.

Доповідач: Волік І.М.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту Державної виконавчої служби від 24.01.2007 зупинено виконавче провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що ДП "Селидіввугілля" включено в Реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005 № 2711-IV.

12.03.2007 ТОВ "Торговий дім "Вуглеснабзбут" звернулось до господарського суду зі скаргою № 06-03/2007 про визнання дій Відділу примусового виконання Департаменту Державної виконавчої служби незаконними щодо зупинення виконавчого провадження, скасування постанови від 24.01.2007 та зобов'язання органу ДВС винести постанову про поновлення виконавчого провадження та вжити заходи щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області у справі № 14/90 від 21.09.2006.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.04.2007 у справі № 14/90, яка набрала законної сили, скасовано постанову Відділу примусового виконання Департаменту Державної виконавчої служби про зупинення виконавчого провадження від 24.01.2007 року, Відділ примусового виконання Департаменту Державної виконавчої служби зобов'язано провести виконавчі дії та заходи з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області у справі № 14/90 від 21.09.2006 року у строки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

На підставі ухвали господарського суду Донецької області від 10.04.2007 та керуючись ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем прийняті постанови про арешт коштів боржника від 24.04.2007, 29.05.2007, 21.06.2007, 17.08.2007, 29.08.2007, 03.09.2007, при цьому, арешт накладено на всі відкриті рахунки ДП "Селидіввугілля".

ДП "Селидіввугілля" в порядку ст. 1212 ГПК України звернулося до господарського суду зі скаргами № 4/882 від 03.05.2007, № 4/1140 від 06.06.2007, № 4/1297 від 02.07.2007, № б/н від 23.08.2007, № 4/1815 від 04.09.2007, № 4/1916 від 19.09.2007 на дії Департаменту Державної виконавчої служби в особі Відділу примусового виконання, так, зокрема скаржник посилається на незаконність постанов про арешт від 24.04.2007 в частині накладання арешту на рахунок № 4878; від 21.06.2007- в частині накладання арешту на рахунок № 4878; від 29.08.2007 - в частині накладання арешту на рахунки №№ 4878, 4878, 4878; від 03.09.2007- в частині накладання арешту на рахунки №№ 4878, 4878, а також постанови від 24.04.2007, 29.05.2007, 21.06.2007 в частині накладання арешту на всі рахунки, які відкриті ДП "Селидіввугілля" в Головному управлінні Державного казначейства України в Донецькій області.

В обґрунтування поданої скарги відповідач зазначив, що в межах виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Донецької області у справі № 14/90 від 21.09.2006 накладено арешт на грошові кошти у сумі позову, що знаходяться, зокрема, на його рахунках в Головному управлінні Державного казначейства України в Донецькій області.

На думку скаржника, накладення арешту здійснено всупереч вимогам Бюджетного кодексу України та Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, так як грошові кошти, які надійшли на вказані рахунки, є коштами державного бюджету, та повинні витрачатися виключно на виконання плану використання бюджетних коштів відповідачем на період 2007року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.09.2007 по справі № 14/90 (суддя О. Марченко) частково задоволено скаргу ДП "Селидіввугілля" на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень; скасовано постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень про арешт коштів боржника від 24.04.2007 в частині накладання арешту на рахунок № 4878; від 21.06.2007- в частині накладання арешту на рахунок № 4878; від 29.08.2007 - в частині накладання арешту на рахунки №№ 4878, 4878, 4878; від 03.09.2007- в частині накладання арешту на рахунки №№ 4878, 4878, а також постанови від 24.04.2007, 29.05.2007, 21.06.2007 в частині накладання арешту на всі рахунки, які відкриті ДП "Селидіввугілля" в Головному управлінні Державного казначейства України в Донецькій області.

Приймаючи ухвалу у справі, господарський суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, постановами, які оскаржуються, зокрема, від 24.04.2007, від 29.05.2007, від 21.06.2007, від 29.08.2007, від 03.09.2007 накладено арешт не тільки на кошти підприємства, які знаходяться на рахунках, відкритих в банках, але й на бюджетні кошти, які обліковуються на рахунках, відкритих підприємством в Державному казначействі України із спеціальним режимом призначення.

Виходячи з матеріалів справи, а зокрема, довідки № 10-1/128 від 25.09.2007, погодженої з Управлінням Державного казначейства, станом на 21.09.2007 в Управлінні державного казначейства м. Селідове для ДП "Селидіввугілля" відкриті наступні рахунки для бюджетного фінансування: №№ 4878, 4878, 4878, 4878, 4878, 4878.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет.

Разом з тим, згідно ч.1 п .6 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетна установа це орган, установа чи організація, визначена Конституцією України, а також установа чи організація, створена у встановленому порядку органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим чи органом місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевих бюджетів. Бюджетні установи є неприбутковими.

На підставі вищевикладеного місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що ДП "Селидіввугілля" є бюджетною установою і до питань, пов'язаних з грошовими коштами останнього застосовуються норми бюджетного законодавства.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2007 (колегія суддів: Р. Волков, Н. Величко, Г. Старовойтова) ухвалу господарського суду Донецької області від 25.09.2007 по справі № 14/90 скасовано частково в частині задоволення скарги; у задоволені скарги ДП "Селидіввугілля", на дії Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено.

Приймаючи постанову у справі, господарський суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Виходячи з положень п. 2.11. р. 2 Статуту ДП "Селидіввугілля" створене з метою виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг для отримання прибутку, у звязку з чим апеляційний господарський суд зазначив, що господарським судом першої інстанції помилково віднесено спірне підприємство до бюджетних.

Статтею 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії та здійснювати такі заходи у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Закон України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, містить заборону звертати стягнення на майно та не містить ніяких обмежень щодо звернення стягнення на кошти таких підприємств.

Тобто, єдиним заходом примусового виконання є звернення стягнення на кошти, які містяться на рахунках в усіх установах.

Частина 3 п. 6 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження на виконання рішення про стягнення коштів накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунках в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Виходячи з викладеного та враховуючи те, що Закон України "Про виконавче провадження" та інші нормативно-правові акти не містять заборону щодо звернення стягнення на кошти підприємств-боржників, що містяться на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства України, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що не вбачає порушень в діях державного виконавця по винесенню спірних постанов та підстав для їх скасування.

Не погоджуючись з даною постановою, ДП "Селидіввугілля" оскаржило її до Вищого господарського суду України. Касаційна скарга відповідача ґрунтується на порушенні господарським судом апеляційної інстанції процесуальних норм права та неправильному застосуванні матеріальних норм, у зв'язку з чим скаржник просить про скасування постанови у справі та залишення в силі ухвали суду.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга ДП "Селидіввугілля" підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Згідно зі ст. ст. 30, 87 Бюджетного кодексу України видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією державних програм, які мають виключно державне значення. Відповідно до ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями.

Згідно зі ст. 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Відповідно до ст. 176 Цивільного кодексу України держава не відповідає за зобов'язаннями створених нею юридичних осіб.

Таким чином, власником грошових коштів, які знаходяться на спеціальних реєстраційних рахунках, відкритих скаржником в Головному управлінні Державного казначейства України в Донецькій області, є держава Україна в особі Міністерства вугільної промисловості України, яке і є розпорядником коштів з державного бюджету.

Разом з цим, відповідач, є підрозділом Міністерства вугільної промисловості і підпорядкованим підприємством органу, уповноваженого державою на цільове використання грошових коштів з державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України “Про виконавче провадження” стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться в кредитних установах, в порядку, передбаченому цим Законом, а отже, виконавче провадження має здійснюватись згідно з Законом України “Про виконавче провадження” та іншими законами України.

Державне казначейство України та його територіальні органи не є ані банками, ані кредитними установами (організаціями).

Виходячи зі змісту Положення про Державне казначейство України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1232, Державне казначейство України є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується.

Зазначеним положенням Державне казначейство України та його територіальні органи не наділені кредитними функціями.

Згідно з п. п. 2.2.2. Порядку відкриття рахунків у національній валюті в органах Державного казначейства, затвердженому наказом Державного казначейства України від 02.12.2002 № 221 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 17.12.2002 за N 976/7264, бюджетні рахунки для операцій клієнтів за бюджетними коштами це рахунки для здійснення операцій за асигнуваннями, передбаченими на виконання відповідних програм і заходів у державному та місцевих бюджетах, які відкриваються розпорядникам та одержувачам коштів і поділяються на:

·          реєстраційні рахунки, які відкриваються розпорядникам коштів бюджетів за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків для обліку операцій з виконання загального фонду кошторисів;

·          спеціальні реєстраційні рахунки, які відкриваються розпорядникам коштів бюджетів за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків для обліку операцій з виконання спеціального фонду кошторисів;

·          рахунки одержувачів коштів, які відкриваються одержувачам коштів бюджету за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків загального та/або спеціального фондів для обліку операцій з виконання плану використання бюджетних коштів.

Оскаржуваними постановами органу ДВС державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти на суму, на яку задоволений позов у даній справі, що знаходяться, зокрема, на спеціальних реєстраційних рахунках заявника (відповідача) в Головному управлінні Державного казначейства України в Донецькій області.

Виходячи з наведених законодавчих положень, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що Державне казначейство України та його територіальні органи не є ані банками, ані кредитними установами (організаціями); грошові кошти, які знаходяться на спеціальних реєстраційних рахунках суб’єктів господарювання в Державному казначействі України або його територіальних органів, є бюджетними коштами, тобто коштами державного або місцевого бюджетів, а не власними коштами підприємств –боржників, а отже, положення ст. ст. 50, 63 Закону України “Про виконавче провадження” щодо звернення стягнення на кошти боржника, які знаходяться в установах банків та інших кредитних організаціях, не можуть застосовуватися до бюджетних коштів, акумульованих на реєстраційних рахунках в Державному казначействі України або його територіальних органах.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів (ч. 2 ст. 50 Закону України “Про виконавче провадження”). Положеннями ст. 63 цього ж Закону визначено, що державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться в кредитних установах, в порядку, передбаченому цим Законом.

За чинним законодавством примусове списання грошових коштів з рахунків платника (боржника) в установах банків підлягає певній класифікації залежно від категорії боржника та виду валюти, яка підлягає списанню:

·          списання грошових коштів з рахунків боржника в національній валюті;

·          списання грошових коштів з рахунків боржника в іноземній валюті;

·          списання грошових коштів з кореспондентських рахунків банків;

·          списання коштів з рахунків боржника, відкритих в органах Державного казначейства.

Порядок примусового списання коштів державного бюджету з рахунків Державного казначейства України визначений, зокрема, Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 № 489-V, в статті 33 якого встановлено, що виконання рішення, яке прийнято органом державної влади, що відповідно до закону має право на його застосування, про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, здійснюється Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України. Рішення про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, передаються до Державного казначейства України. Безспірне списання коштів з рахунку державного бюджету здійснюється виключно органами Державного казначейства України за черговістю надходження рішень за рахунок і в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Так вищеназваною нормою Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 № 489-V, передбачені конкретні випадки списання коштів з рахунків боржника, відкритих в органах Державного казначейства, які полягають у наступному.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, у 2007 році за вимогою органів державної виконавчої служби України здійснюється органами Державного казначейства України в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету, в такому порядку.

Державне казначейство України у терміни, визначені у приписі, списує у безспірному порядку на користь зазначеної фізичної особи встановлену до відшкодування суму коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України; відшкодовані суми обліковуються Державним казначейством України та відображаються у звітності про виконання державного бюджету; у разі потреби у таких видатках понад обсяг бюджетних призначень в установленому законодавством порядку подаються відповідні пропозиції щодо виділення коштів з резервного фонду державного бюджету або внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Списання коштів з бюджету за рішеннями судів щодо відшкодування вартості конфіскованого та безхазяйного майна, що перейшло у власність держави, здійснюється у розмірах сум коштів, що надійшли до бюджету від реалізації цього майна.

Списання коштів за відповідним рішенням на користь працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу бюджетної установи, які мають право на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, здійснюється Державним казначейством України з єдиного казначейського рахунку за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, встановлених на утримання цієї установи.

Списання коштів за відповідним рішенням на користь працівників установ системи освіти по виплатах, передбачених абзацами восьмим - десятим частини першої статті 57 Закону України "Про освіту", здійснюється Державним казначейством України з єдиного казначейського рахунку за рахунок і в межах відповідних бюджетних призначень.

Кошти, відшкодовані державою з Державного бюджету України згідно з цією статтею, вважаються збитками Державного бюджету України. Позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України, згідно з цією статтею, виступають органи прокуратури за поданням відповідних матеріалів органами Державного казначейства України.

Органи Державного казначейства України виконують рішення, які прийняті органами державної влади, про списання коштів з рахунків розпорядників бюджетних коштів з відображенням в обліку органів Державного казначейства України відповідних бюджетних зобов'язань. Цей порядок поширюється на місцеві бюджети.

У зв'язку з викладеним, господарський суд касаційної інстанції не погоджується з висновками попередніх судових інстанцій щодо дослідження питання про правомірність дій органу ДВС та можливості накладення арешту на спеціальні реєстраційні рахунки в Головному управлінні Державного казначейства України в Донецькій області, і законності постанови органу ДВС в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, Вищий господарський суд України встановив, що прийняті судові рішення не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, тому вказані рішення та постанова не відповідають положенням ст.43 ГПК України.

Відповідно до ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а тому прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і підлягають до скасування, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об’єктивно з’ясувати всі обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП "Селидіввугілля" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2007 року та ухвалу господарського суду Донецької області від 25.09.2007 року у справі № 14/90 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області в іншому складі суддів.

Головуючий, суддя І. Волік

Судді : І. Плюшко

С. Шевчук