ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2008 р. Справа № 1/1824

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Прищепи Д.Г., представника за довіреністю №199 від 16.04.2008р.,

від відповідача: Лукасевича О.П., представника за довіреністю №1 від 03.01.2008 р.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми "ЛЕС", м. Житомир

на рішення господарського суду Житомирської області

від "09" жовтня 2007 р. у справі № 1/1824 (суддя Сичова О.П.)

за позовом Приватного вищого навчального закладу "Інститут підприємництва та сучасних технологій", м. Житомир

до Приватного підприємства фірми "ЛЕС", м. Житомир

про стягнення 13264,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 09.10.2007р. у справі № 1/1824 задоволено позов Приватного вищого навчального закладу "Інститут підприємництва та сучасних технологій", м. Житомир до Приватного підприємства фірми "ЛЕС", м. Житомир про стягнення 13264,50 грн.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 13264,50 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 132,65 грн. витрат по сплаті держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вважаючи, що прийняте рішення не відповідає фактичним обставинам справи та було винесене з порушенням вимог процесуального права, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржений судовий акт скасувати в частині стягнення боргу в розмірі 13264,50 грн. з урахуванням індексу інфляції та прийняти в цій частині нове рішення - про стягнення з відповідача боргу у розмірі 6449,50 грн. (а.с.61-61).

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, зокрема, наступне:

- господарським судом не було досліджено доповнення від 10.04.2006р. до договору купівлі-продажу від 18.08.2004р. про збільшення ціни договору, на яке посилався позивач та яке було підставою для звернення до господарського суду;

- в доповненні до договору купівлі-продажу наведено розшифрування ціни збільшення договору на суму 21560,00грн., згідно якого в ціну збільшення не враховано поставку залізобетонних конструкцій, а перераховані кошти в сумі 12000,00грн. є передоплатою для завершення робіт за договором, включаючи кран для розвантаження;

- збільшення суми договору виникло у зв'язку із значним подорожчанням пального та підвищенням заробітної плати, а тому за рахунок перерахованих коштів (12000,00грн.) ППФ "Лес" погасило заборгованість по заробітній платі в розмірі 6814,00грн., що судом першої інстанції враховано не було.

Позивач у письмовому відзиві № 2300 від 17.12.2007р. на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с. 70-71).

Зокрема, позивач відмічає, що відповідач, посилаючись на те, що отримані кошти в сумі 12000,00грн. частково були витрачені на погашення заробітної плати робітникам ППФ "Лес", не надав господарському суду доказів того, що вказані робітники виконували роботи саме за договором купівлі-продажу від 18.08.2004р. Крім того, трудові відносини ППФ "Лес" з його робітниками не є предметом договору купівлі-продажу від18.08.2004р.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу акцентує, що з моменту підписання протоколу обговорення варіанту №2 Доповнень до договору купівлі-продажу від 18.08.2004р. та перерахування на користь відповідача 12000,00грн. не існує жодних двосторонніх документів, які б підтверджували виконання ППФ "Лес" умов вказаного протоколу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, відповідність рішення суду фактичним обставинам справи, дотримання при прийнятті рішення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем 18.08.2004р. було укладено договір купівлі-продажу (далі - договір), у відповідності до п. 1.1 якого відповідач (продавець) зобов'язався доставити у повній комплектації на територію позивача (покупця) та передати йому у власність демонтоване залізобетонне приміщення (залізобетонні конструкції) загальною площею 1200 м.кв., а позивач (покупець) зобов'язався прийняти вказане приміщення і сплатити ціну відповідно до умов даного договору (а.с. 8).

Згідно п.2.1 договору ціна демонтованого залізобетонного приміщення складає 103200,00грн., з доставкою на територію позивача (покупця).

Передача залізобетонних конструкцій відповідачем (продавцем) і прийняття конструкцій позивачем (покупцем) посвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами договору (п.3.1 договору).

Термін дії договору починається з моменту підписання та закінчується після повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.11.2 договору).

На виконання умов договору упродовж 2004-2005р. позивачем було перераховано на рахунок відповідача кошти на загальну суму 101500,00грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 20-35). Протягом цього ж періоду відповідач поставив позивачу залізобетонні конструкції, але всупереч п. 3.1. договору даний факт не було посвідчено актами прийому-передачі. Також, як стверджує позивач, Приватному вищому навчальному закладу "Інститут підприємництва та сучасних технологій" не було надано і накладних на вже поставлені залізобетонні конструкції.

У квітні 2006 року позивачем та відповідачем підписано протокол обговорення варіанту №2 до Договору між фірмою "Лес" та ІПСТ від 18.08.2004р. (далі - протокол), у відповідності до якого сторони погодили збільшення суми договору для завершення робіт на 21560,00грн. (а.с. 9-11).

В подальшому позивачам перераховано на рахунок відповідача 12000,00грн. в якості передоплати за залізобетонні конструкції по договору, що підтверджується платіжним дорученням № 554 від 14.04.2006р. (а.с. 16, 36).

Проте, відповідачем з моменту отримання передоплати за товар (залізобетонні конструкції) в сумі 12000,00грн. не було проведено жодних дій щодо поставки залізобетонних конструкції позивачу.

За вказаних обставин, позивачем було направлено відповідачу претензію від 13.02.2007р. № 889, яку останній отримав 14.02.2007р. за вх.№3, з вимогою повернути, перераховані у відповідності до умов протоколу, 12000,00грн. та надати всю необхідну документацію на поставлені залізобетонні конструкції (а.с. 17).

Оскільки ППФ "Лес" вимоги претензії від 13.02.2007р. № 889, не виконала, Приватний вищий навчальний заклад "Інститут підприємництва та сучасних технологій" звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою від 17.05.2007р. №2056 про стягнення з ППФ "Лес" коштів у сумі 13264,50грн., що включають в себе проіндексовану за період квітень 2006 року - березень 2007 року суму перерахованих 14.04.2006р. коштів. Також позивач просить господарський суд зобов'язати відповідача надати всю необхідну документацію на поставлені залізобетонні конструкції (накладні) (а.с. 2-4).

У відповідності до викладених обставин справи судова колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч.1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 ЦК України, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як вже зазначалося вище, згідно п.2.1 договору вартість демонтованого залізобетонного приміщення складає 103200,00грн. Всупереч п.3.1 договору, факт передачі товару (залізобетонних конструкцій) відповідної кількості та вартості не був належним чином оформлений (сторони не надали суду накладні та акти прийому - передачі товару).

За погодженням позивача та відповідача суб'єктом оціночної діяльності Поліщуком Ю.М. проведено незалежну оцінку майна - залізобетонних конструкцій, зазначених в акті прийому-передачі, затвердженого сторонами у червні 2007 року.

У відповідності до звіту експерта №60 вартість об'єкта незалежної оцінки (залізобетонних конструкцій, зазначених в акті прийому-передачі, затвердженого сторонами у червні 2007 року) станом на 18.06.2007р. для прийняття господарських рішень становить 102129,60грн., яка практично співвідноситься з ціною визначеною сторонами в договорі (103200,00грн.).

Що ж стосується протоколу, то колегія апеляційного господарського суду не приймає його положення щодо збільшення ціни договору на 21560,00грн. до уваги, оскільки у відповідності до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом і не випливає із звичаїв ділового обороту.

А тому, судова колегія, визначаючи фактичну ціну договору, відштовхується від змісту п.2.1 договору, який залишився незмінним.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач (продавець), отримавши попередню оплату вартості товару (залізобетонних конструкцій), всупереч нормам чинного законодавства, не передав у встановлений строк товар позивачу (покупцю), а тому останній, у відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України, має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Таким чином, відповідач, як такий що прострочив виконання зобов'язання, повинен сплатити позивачу, отримані 14.04.2006р. в якості попередньої оплати за поставлений товар (залізобетонні конструкції), кошти з урахуванням індексу інфляції за період квітень 2006 року - березень 2007р. у розмірі 13264,50 грн.

У відповідності до ч.2 ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості, тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Отже, відповідач (продавець) зобов'язаний надати позивачу (покупцю) всю необхідну документацію на поставлені залізобетонні конструкції згідно договору.

Підсумовуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 09.10.2007р. у справі №1/1824 відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, є законним, обгрунтованим, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи ж апеляційної скарги не грунтуються на чинному законодавстві та спростовуються матеріалами справи, а тому не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового акту.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 09 жовтня 2007 року у справі № 1/1824 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми "ЛЕС", м. Житомир - без задоволення.

2. Справу № 1/1824 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам,

4 - до справи.