ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.08                                                                       Справа № 16/132пн.

За позовом

Відкритого акціонерного товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» в особі філії «Алчевське міжрайонне управління по експлуатації газового господарства», м. Алчевськ Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання», м. Луганськ

про визнання недійсними рахунків

Суддя Шеліхіна Р.М.

Секретар судового засідання Меркулов Р.С.

За участю представників сторін:

Від позивача –Гавриліна В.Ф., дов. від 20.12.07. №25,

Від відповідача –Павлюченко І.В., дов. від 01.01.08. №9,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про визнання дій посадових осіб відповідача неправомірними і визнання недійсними рахунків від 15.05.08. №8122/5/2 на суму боргу за спожиту активну електричну енергію 8442,06грн. та рахунку від 04.07.08. №161 на суму вартості підключення 197,76грн.

Відповідач відзивом від 24.07.08. №7047 проти позову заперечує з підставі невідповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права вимогам закону.

Посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання»(відповідач) проведено перевірку дотримання споживачем електроенергії (позивачем) «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28 в редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005р. № 910, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 02.08.1996р. за № 417/1442 (далі Правила). Згідно Правил постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом або про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом. Згідно до ст.26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

При обстежені 29.04.2008р. уповноваженими працівниками Луганської філії ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" об'єкту відповідача, який розташовано за адресою: с. Лозовське Слов’яносербського району Луганської області, вул. «Больнична»(тупик), 3/5 було встановлено, що позивач споживав електроенергію без укладання договору про постачання електричної енергії, що є порушенням п.5.1, п.10.2.1.Правил.

На підставі п.6.41. Правил у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється двосторонній акт порушень.

Про факт виявленого порушення був складений акт від 29.04.2008р № 101320 в присутності позивача в двох примірниках, один з яких переданий позивачу, та визначений обсяг недорахованої електричної енергії відповідно до пп. 7 п.2.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення позивачем правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006р. № 562 (далі –Методика). Сума недорахованої електроенергії згідно акту становить 8442,06грн.

На вказану суму відповідно до п.6.43 Правил виписаний рахунок для оплати від 29.05.2008р. №8122/5/2, який отримав позивач особисто, про що свідчить представник позивача у судовому засіданні.

Позивач звернувся з вимогою до суду і просить визнати недійсним рахунок від 15.05.08. №8122/5/2 на суму боргу за спожиту активну електричну енергію 8442,06грн. у зв’язку з тим, що, по твердженню позивача, він ніколи не займав і не мав у власності приміщення за адресою: с. Лозовське Слов’яносербського району Луганської області, вул. «Больнична»(тупик), 3/5, в якому було встановлено відповідачем незаконне споживання електроенергії, оскільки дане приміщення є власною квартирою фізичної особи-громадянина.

Також, позивач просить суд визнати недійсним рахунок від 04.07.08. №161 на суму вартості підключення 197,76грн., оскільки після надісланого попередження про неправомірне споживання електроенергії, позивача було відключено від споживання електроенергії і здійснювати підключення до електромереж позивач зобов’язаний за власний рахунок.

Крім того, позивач просить визнати дії посадових осіб відповідача неправомірними. При цьому позивач не вказує, які саме дії і з приводу яких правовідносин ці дії виникли.

Відповідач заперечує проти позову у зв’язку з відсутністю доказів правомірності вимог позивача і з підстав невідповідності вимогам закону обраного матеріально-правового способу захисту порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представників сторін, оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі господарські спори, які виникають у справах з укладання, зміни, розірвання і виконання господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, справи про банкрутство, справи за заявами Антимонопольного комітету України, рахункової палати України з питань, віднесених до їх компетенції.

Також слід зазначити, що Вищий господарський суд України своїми роз’ясненнями від 26.01.00. №02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»вказав, що у господарському суді не можуть бути оскаржені акти ревізій, документальних перевірок, дій службових осіб, вчинених в процесі чи за результатами перевірок, оскільки ці акти не мають обов’язкового характеру.

Рахунки, які позивач оскаржує, не є актом нормативного або ненормативного характеру, оскільки вони не мають обов’язкового характеру і не тягнуть певних правових наслідків. При цьому слід вказати, що позивач має право захищати свої інтереси у разі пред’явлення до нього позову відповідачем з даного приводу і на підставі рахунків.

Крім того, статтею 16 Цивільного кодексу України - захист цивільних прав та інтересів судом –встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Даною нормою встановлено способи захисту прав, які повинні бути дотримані особою, що звертається до суду за захистом, а саме: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Предметом позову є матеріально-правова вимога, яка випливає із спірного правовідношення і з приводу якого суд повинен винести рішення по справі. Отже, зважаючи на правила ст. 11,16,22,509 ЦК України та правила правового інституту, що регулюють постачання та споживання електроенергії в Україні, вимога про визнання недійсними рахунків від 15.05.08. №8122/5/2 та від 04.07.08. №161 на сплату грошових сум заявлена без дотримання правил закону і позивач намагається захистити свої права у спосіб, не передбачений законом.

Таким чином, вимоги позову слід залишити без задоволення, оскільки спосіб захисту порушеного права обрано позивачем не у відповідності до вимог закону.

Відповідно до правил ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.11,16,509 ЦК України, керуючись ст.ст.22,33,34,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити у позові.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 04.08.08.

Суддя                                                                                 Р. Шеліхіна