ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"12" травня 2008 р.

Справа № 4/116

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. за участю секретаря Волоткевича А.В. розглянув справу № 4/116

за позовом: приватного підприємства "Діалог-БУД", 25019, м. Кіровоград, с. Гірниче, Лінія, 9, буд. 38, кв. 9,

до відповідача: управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, 25001, м. Кіровоград, вул. 50 років Жовтня, 4,

про визнання протиправним відмови відповідача повернути суму надмірно сплачених коштів та зобов'язанні повернути 32 588, 58 грн.

Представники:

від позивача - Руденко А.Л. , довіреність № 19 від 21.03.2008 року;

від відповідача - Гредякіна Ю.В., довіреність № 05 від 07.04.2008 року;

від відповідача - Блошенко О.О., довіреність № 1 від 03.01.2008 року;

час прийняття вступної та резолютивної частини постанови 12 год. 55 хвилин

СУТЬ СПОРУ:

Приватним підприємством "Діалог-БУД", 25019, м. Кіровоград в порядку адміністративного судочинства заявлено позов до управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання протиправним відмови відповідача повернути суму надмірно сплачених коштів та зобов'язанні повернути позивачу 32 588, 58 грн.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2008 року приватне підприємство “Діалог-Буд” м. Кіровоград (позивач по справі) звернулось до управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді з проханням повернути надмірно сплачені кошти з частини єдиного податку станом на 01.02.2008 року на розрахунковий рахунок позивача на підставі роз'яснення - листа № 16442/03 від 15.10.2007 року Пенсійного фонду України в розмірі 32588 грн. 58 коп.

Підставою для повернення надмірно сплачених коштів позивач також вказав приписи п. 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за № 64/8663, яким передбачено саму процедуру здійснення повернення надмірно перерахованих сум платежів.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали повністю, вважають їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 з наступними змінами та доповненнями, управління пенсійного фонду України є органом виконавчої влади на місцях та утворюють систему органів Фонду, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення в межах району.

Згідно п. 1 вказаного „Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах”, управління контролює надходження збору та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати збору.

Управління має право вживати в установленому законодавством порядку заходів, спрямованих на стягнення не внесених своєчасно сум збору разом з нарахованою пенею, а також застосовувати штрафні санкції відповідно до законодавства.

Пункт 13 статті 20 Закону України № 1058 „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який вступив в силу з 01.01.2004 року, передбачено можливість повернення суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи страхувальникам або за їх згодою зарахування в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду. Однак, на даний час відсутній сам порядок повернення чи зарахування страхових внесків і фактично виходячи з обставин спору позивач наполягає на поверненні йому не страхових внесків, а суми податку, яку було сплачено при сплаті ним єдиного податку. В судовому засіданні відповідач заявив клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі ст. 99 КАС України за закінченням річного строку позовної давності.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги не є обґрунтованими в позові необхідно відмовити повністю враховуючи наступне.

На думку господарського суду визначальним для вирішення спору є та обставина, що відповідач при здійсненні своєї діяльності керується Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058. За приписом п. 13 ст. 20 вказаного Закону суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальниками або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду.

Отже, вказана норма права трактує можливість повернення страхових внесків надміру сплачених чи помилково сплачених до солідарної системи, а не регулює порядок повернення чи зарахування коштів, сплачених в якості єдиного податку.

Поряд з цим, господарський суд не приймає до уваги посилання позивача на п. 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, оскільки вказана Інструкція не визначає ні порядку ні строків повернення страхових внесків, як того вимагає норма вищевказаного Закону.

Крім цього п. 11.17 Інструкції передбачає, що суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (в тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків.

Тобто, передбачена можливість повернення інших платежів з уточненням, щодо частини єдиного та фіксованого податків, що надходять за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування.

Суми єдиного податку надходять за найманих працівників, за умови придбання патенту для найманих працівників, що є можливим при здійсненні підприємницької діяльності - фізичними особами.

Натомість, господарський суд не погоджується з поясненнями відповідача про порушення норм процесуального права при зверненні позивача до суду, а саме: Кодексу адміністративного судочинства України ст. 99 якого передбачено що строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється один рік, та обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зафіксований в акті № 227 від 15.11.2006 року на день проведення перевірки на підприємстві дебіт р/р 651 "Розрахунки за пенсійним забезпеченням" станом на 01.10.2006 року в розмірі 13581 грн. 52 коп. не може засвідчувати про будь-які порушення прав позивача, оскільки саме для усунення порушення його прав він 11.02.2008 року звернувся з заявою до відповідача, а про відмову в задоволенні його клопотання про повернення надмірно сплачених коштів позивачу стало відомо з відповіді № 561/02-22 від 03.03.2008 року (а.с. 12).

Крім того, господарський суд не погоджується з посиланням позивача на розділ 7 Постанови Правління Пенсійного Фонду України № 2-4 від 19.01.2002 року зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.03.2002 року за №212/6500 щодо визначеного порядку повернення сум переплат, оскільки як вбачається з преамбули вказаної постанови її прийнято на виконання вимог Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (2181-14), тобто до прийняття спеціального Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058., який діяв на час виникнення спірних правовідносин і діє на час розгляду справи судом. Вказаним Законом не передбачено процедуру повернення суми надлишково або помилково сплачених коштів при сплаті єдиного податку.

При цьому, господарський суд виходить з припису ст. 19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи правовий статус органів Пенсійного Фонду України та його структурного підрозділу управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питанням щодо правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до переконання, що позивачем не надано безспірних доказів про наявність правопорушення з боку відповідача, наданими позивачем доказами не доведено сам факт скоєного правопорушення, тобто порушення будь - чийого права.

На думку господарського суду виявлена при проведенні в листопаді 2006 року (акт № 227 від 15.11.2006 року) дебіторська заборгованість по р/р “Розрахунки за пенсійним забезпеченням” станом на 01.10.2006 року в розмірі 13581 грн. 52 коп. може засвідчувати лише про відсутність належного оперативного бухгалтерського обліку та підприємстві позивача та не є доказом наявності протиправних дій відповідача щодо зарахування цих коштів до бюджету пенсійного фонду.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 162, 163, 167, 186, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В адміністративному позові відмовити повністю.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова виготовлена в повному обсязі 14 травня 2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько