ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
У Х В А Л А

14.10.08                                                                                 Справа № 01-10/7-262.

Суддя Калашник Т.Л., розглянувши матеріали за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»в особі Луганської дирекції, м. Луганськ

до Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції, м. Луганськ

про стягнення 116653 грн. 00 коп.

в с т а н о в и в :

До позовної заяви № 02-11/498 від 09.10.08, яка надійшла до господарського суду Луганської області 14.10.08, позивачем не подано належних доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі:

- до матеріалів позовної заяви позивачем не додано документ, що підтверджує сплату державного мита.

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. При цьому стягувач звільняється від сплати державного мита. З огляду на це, згідно п.26 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/344 від 11.04.05 (із змінами і доповненнями), у господарського суду немає правових підстав для повернення відповідних позовних заяв до цих юридичних осіб у зв’язку з неподанням доказів сплати державного мита.

Проте, як зазначається у названому інформаційному листі, під юридичними особами, які зобов'язані провадити стягнення коштів з боржника, маються на увазі органи та установи, зазначені у частині 1 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" (податкові органи, установи банків, кредитно-фінансові установи, а також інші органи, установи, організації, що виконують судові рішення на вимогу чи за дорученням державного виконавця).

Органи державної виконавчої служби не є юридичними особами, про яких ідеться у частині 1 статті 86 Закону України "Про виконавче провадження". Тому в разі подання позову про відшкодування збитків, заподіяних державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження (частина 2 статті 86 зазначеного Закону), сплата державного мита має здійснюватися на загальних підставах.

Відповідно до п. п. „а” п. 2 ст. 3 Декрету КМУ „Про державне мито” (7-93) із змінами внесеними відповідно до закону України від 25.03.05. № 2505-ІV Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України, що опубліковано в газеті „Голос України” від 01.04.05. № 59, із позовних заяв по спорах майнового характеру, що подаються до господарських судів, ставка держмита складає 1 % ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто не менше 102 грн. та не більше 25500 грн.

Таким чином, державне мито треба сплатити у сумі 1166 грн. 53 коп.

За таких обставин дану позовну заяву слід повернути без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Повернути позовну заяву без розгляду.

2. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток (тільки заявнику): на “76“ аркушах, у тому числі оригінал платіжного доручення на сплату інформаційно-технічного забезпечення № 61/3 від 08.10.08 на суму 118 грн. 00 коп.

Суддя                                                                       Т.Л. Калашник