ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2008 р.

№ 12/85

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвська Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюк М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Закритого акціонерного товариства

"Чернігівська фабрика лозових виробів"

на постанову           Київського апеляційного

господарського суду від 22.04.2008 року

у справі                                                  № 12/85

господарського суду                              Чернігівської області

за позовом                                                  Закритого акціонерного товариства

"Чернігівська фабрика лозових виробів"

до                                                            Відкритого акціонерного товариства

"Державний ощадний банк України" від

імені Чернігівського обласного управління

Відкритого акціонерного товариства

"Державний ощадний банк України"

про                                                            визнання договору оренди таким, що діє

за участю представників:

позивача –          не з"явились

відповідача –          не з"явились

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року Закрите акціонерне товариство "Чернігівська фабрика лозових виробів" звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк", від імені якого діє Чернігівське обласне управління Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк", про визнання договору оренди нерухомого майна №1639 від 01.11.2006 року таким, що діє до 01.11.2008 року.

Крім того, Закрите акціонерне товариство "Чернігівська фабрика лозових виробів" подало до суду першої інстанції заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно –приміщення, площею 97 кв.м., розташовані по вул. Толстого, 28 у місті Чернігові, що належать ВАТ "Державний ощадний банк України" на праві власності, в задоволенні якої ухвалою господарського суду Чернігівської області від 12.03.2008 року (суддя Лавриненко Л.М.) відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року (судді: Отрюх Б.В., Верховець А.А., Тищенко А.І.) ухвалу господарського суду Чернігівської області від 12.03.2008 року залишено без змін.

Не погодившись з ухвалою місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Закрите акціонерне товариство "Чернігівська фабрика лозових виробів" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої та постанову апеляційної інстанцій скасувати, пославшись на порушення вказаними судами норм процесуального права.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні доводи касаційної скарги та правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є вимога про визнання договору оренди нерухомого майна № 1639 від 01.11.2006 року таким, що діє до 01.11.2008 року. При цьому, пунктом 10.1. цього договору встановлено строк його дії до 01.11.2007 року, а згідно пункту 10.6. встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Виносячи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, місцевий господарський суд зазначив, що позивач не обгрунтував та не надав належних доказів, які підтверджують, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно –приміщення, площею 97 кв.м., розташовані по вул. Толстого, 28 у місті Чернігові, що належать ВАТ "Державний ощадний банк України" на праві власності, може призвести до неможливості виконання рішення суду або ускладнити його виконання.

Апеляційна інстанція, залишаючи без змін ухвалу місцевого господарського суду, вказала, що позивач не надав доказів, які б підтверджували незаконні дії відповідача по перешкоджанню здійснення господарської діяльності позивача, що є підставою для накладення арешту на майно.

Статтею 66 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно статті 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. ст. 66, 67, 86 ГПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність належних доказів, що підтверджують обставину утруднення або неможливість виконання рішення суду про визнання договору таким, що діє до 01.11.2008 року, судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що ухвалу господарського суду Чернігівської області від 12.03.2008 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Чернігівська фабрика лозових виробів" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року у справі № 12/85 залишити без змін.

Головуючий суддя

Н.Г. Дунаєвська

Судді

Н.І. Мележик

М.В. Михайлюк