КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2008                                                                                           № 30/208

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:           Кошіля В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі           Цецарському А.О.

за участю представників:

від прокурора -          не з’явився,

від позивача          не з’явився,

від відповідача          не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Тілія-ВВ"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.06.2008

у справі № 30/208 (Ващенко Т.М.)

за позовом                               Заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах           держави в особі Київської міської ради

до                                                   Приватного підприємства "Тілія-ВВ"

про                                                  звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2008 у справі№ 30/208 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов’язано відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 100 кв.м., розташовану по просп. Лісовому, 14 у Деснянському районі м. Києва для розміщення літнього майданчику, та зобов’язано відповідача привести зазначену земельну ділянку у придатний для використання за цільовим призначенням стан. Стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України 85,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Підставами для скасування рішення відповідач вважає неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а також неповне з’ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що 16.09.2004 ним було придбано нежилий будинок за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 14-а, загальною площею 287,4 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу нежилого будинку шляхом викупу, та зазначає, що фактичне використання земельної ділянки законом не заборонено, якщо документи, що посвідчують право користування нею, знаходяться в процесі оформлення.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Відповідно до положень статті 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить, зокрема, право комунальної власності на землю.

Статтею 9 Земельного кодексу України, з урахуванням пункту 12 перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок у користування на території міста Києва віднесено до компетенції Київської міської ради.

У відповідності до п. 5 ст. 16 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Рішенням Київської міської ради № 164/885 від 08.06.2000 “Про передачу окремих повноважень районним у місті Києві радам з питань регулювання земельних відносин” зобов’язано районні у м. Києві ради здійснювати контроль за використанням та охороною земель, додержанням земельного законодавства, та приймати рішення про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та знесення самовільно збудованих будівель і споруд без відшкодування витрат, здійснених за час незаконного користування.

При здійсненні контролю за використанням та охороною земель було встановлено, що відповідач самовільно займає земельну ділянку площею 100 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Лісовий, 14 для розміщення літнього майданчика, що підтверджується актом перевірки дотримання суб’єктом підприємницької діяльності вимог земельного законодавства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, рішенням Деснянської районної у м. Києві ради № 20 від 08.11.2007 Приватне підприємство “Тілія-ВВ” було зобов’язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 100 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Лісовий, 14 та знести самовільно збудовані споруди за власний рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем не спростовано фактів, викладених у вказаному акті перевірки, щодо самовільного зайняття земельної ділянки та не надано доказів правомірності використання зазначеної земельної ділянки.

Твердження відповідача про те, що законом не заборонено фактичне використання земельної ділянки, якщо ділянка знаходиться в процесі оформлення права користування нею, спростовується вищенаведеною ч. 3 ст. 125 Земельного кодексу України, згідно якої приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Статтею 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель” визначено, що самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та правильне рішення про задоволення позовних вимог, тому апеляційна скарга Приватного підприємства „Тілія-ВВ” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2008 у справі № 30/208 не підлягає скасуванню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Тілія-ВВ” залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2008 у справі № 30/208- без змін.

2.          Матеріали справи № 30/208 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Шапран В.В.