ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2008 р.

Справа № 20/272-07-8904

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук

суддів Л.І. Бандури, Л.І. Бойко,

при секретарі судового засідання: А.А. Арбієві,

за участю представників сторін:

від позивача –Ю.А. Жуков

від відповідача –Г.С. Гніленко

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ВАТ „Одеський консервний завод дитячого харчування”,

та ТОВ „ІНФОКС” в особі філії „Інфоксводоканал”

на рішення господарського суду Одеської області від 09.07.2008р.

по справі № 20/272-07-8904

за позовом ВАТ „Одеський консервний завод дитячого харчування”

до ТОВ „ІНФОКС” в особі філії „Інфоксводоканал”

про зобов’язання здійснити розрахунок плати за водопостачання,

в судовому засіданні відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 21.08.2008р.,

встановив:

ВАТ „Одеський консервний завод дитячого харчування” звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ „ІНФОКС” в особі філії „Інфоксводоканал”, в якому, з урахуванням уточнень, просило визнати відсутність у Філії „Інфоксводоканал” ТОВ „ІНФОКС” права вимагати від ВАТ „Одеський консервний завод дитячого харчування” сплатити плату за водопостачання, розраховану на підставі акту Управління по контролю за водокористуванням філії „Інфоксводоканал” №81767 від 10.10.2007р. у відповідності до пункту 9.6. Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994р. „Про затвердження Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України” із змінами і доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.07.94р. за №165/374 (далі - Правила), та зобов'язати ТОВ „ІНФОКС” в особі філії „Інфоксводоканал” здійснити розрахунок плати за водопостачання ВАТ „Одеський консервний завод дитячого харчування” за 2007 рік за показниками водолічильника СТВ-100, заводський номер №0695. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач неправомірно розцінив факт розрізу дроту як “зрив пломби” в розумінні п.4.19 Правил, та розрахував витрати води відповідно до п. 9.6 цих Правил, зобов'язавши ВАТ “Одеський консервний завод дитячого харчування” сплатити за водопостачання 626 511,56 гривень до 15.11.2007р., а також виконати роботи по заміні (державній перевірці) водолічильника.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.07.2008р. (суддя Ю.М. Щавинська) позов задоволено частково з посиланням на те, що рішення відповідача про стягнення з позивача суми 626511,26грн. за послуги водопостачання та водовідведення в порядку, визначеному п. 9.6 Правил, фактично є господарсько-правовою відповідальністю за правопорушення у сфері господарювання і є санкцією за порушення, яке зафіксовано у акті. При цьому слід зазначити, що при застосуванні такої санкції до уваги повинен прийматись не лише зафіксований факт порушення, а також ступень вини та умислу у діях суб'єкта господарювання, ступень виконання його зобов'язань за договором, а також ступень допущеного порушення. Як вбачається з експертних висновків фланцеві з'єднання лічильника води СТВ-100 №0695 не порушувались (не розбиралися). За таких обставин, враховуючи, що ознаки, які б свідчили про зрив пломби та дії позивача, що підпадали б під поняття зриву, під час розгляду справи судом не встановлені, і вина позивача, яка є підставою для застосування господарсько-правових санкцій, у даному випадку відсутня, суд дійшов висновку про неправомірність вимог відповідача щодо нарахування плати за водопостачання, виходячи з п.9.6 Правил. Щодо вимог позивача про визнання відсутності у Філії “Інфоксводоканал” ТОВ “ІНФОКС” права вимагати від ВАТ “Одеський консервний завод дитячого харчування” сплатити плату за водопостачання в розмірі 626 511,56 гривень, розраховану на підставі акту Управління по контролю за водокористуванням Філії “Інфоксводоканал” №81767 від 10.10.07р., суд зазначив наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист, в тому числі і у судовому порядку, свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право на захист, відповідно до ст.20 ЦК України, особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, визнання відсутності права вимагати є, за думкою суду, втручанням у здійснення особою її передбаченого законом права на захист та, фактично, його обмеженням, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про необхідність відмови в цій частині позивачу у заявлених вимогах.

ТОВ “Інфоксводоканал”, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, в позові відмовити в повному обсязі з підстав невідповідності рішення нормам матеріального та процесуального права, нормам договору, а саме:

-          порушена територіальна підсудність спору, так як відповідачем згідно уточнених вимог є ТОВ “Інфоксводоканал”, яке знаходиться в м. Києві;

-          зобов’язання відповідача здійснити розрахунок плати за водопостачання за 2007 рік тільки за одним водолічильником є неправомірним, так як на підприємстві позивача є два водолічильника;

-          плата за водокористування згідно із п. 9.6 Правил є платою за воду, а не господарсько-правовою санкцією, як зазначив суд;

-          суд неправомірно застосував положення ст.238 ГК України, згідно з якими за порушення правил здіснення господарської діяльності до суб’єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-правові санкції, оскільки позивач до таких органів не відноситься.

ВАТ “Одеський консервний завод дитячого харчування”, не погодившись з вказаним рішенням, також звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати прийняте рішення, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.           Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Також цією статтею передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Крім того, згідно ч. 1 ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Частиною 2 цієї статті передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

01.11.2000р. між КП „Одесводоканал”, правонаступником якого є відповідач, та ВАТ “Одеський консервний завод дитячого харчування” був укладений договір на послуги водопостачання та водовідведення № 4256/3, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надавати послуги по подачі питної води на об'єкти позивача, а також приймати стічні води, що скидаються позивачем до системи комунальної каналізації, відповідно до дислокації об'єктів. В свою чергу, за умовами укладеного договору позивач зобов'язався своєчасно сплачувати надані послуги водопостачання та водовідведення, експлуатувати та утримувати водопровідні і каналізаційні мережі, прилади та пристрої на них у належному порядку відповідно до Правил.

Водопостачання позивача здійснюється з двох вводів, на яких встановлені водолічильніки СТВ-100 №0695 і Powogas-100 №860222. 10.10.2007р. при контрольному обстеженні системи водопостачання було встановлено, що водолічильник №0695 працює, однак цілісність дроту пломби на фланцевому з’єднанні порушена, про що складено в присутності представника позивача акт №81767 від 10.10.2007р. Стосовно іншого водолічильника порушень не встановлено.

На підставі вказаного акту на засіданні технічної комісії було вирішено здійснити перерахунок суми плати за водокористування згідно п. 9.6 Правил, а у випадку несплати —відключити від системи водопостачання.

Листом від 02.11.2007р. №5040 відповідач повідомив позивача, що сума перерахунку становить 626511,56грн.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору позивач зобов'язався утримувати у належному технічно справному стані водопровідно-каналізаційні мережі, прилади та пристрої, обладнання та споруди, які знаходяться на його балансі.

Відповідно до п. 4.19 Правил, абонент відповідає за цілісність та збереження водолічильників, пломб і з'єднань водолічильника, запірної арматури, манометра та іншого обладнання водомірного вузла незалежно від місця його знаходження.

У разі пропажі або виходу з ладу водолічильника чи його з'єднань (стрілок, скла, циферблату, корпусу, зриву пломб, порушень з'єднань труб із з'єднуючими частинами водолічильника тощо), а також псування від морозу або гарячої води абонент зобов'язаний придбати новий водолічильник або сплатити вартість його демонтажу, ремонту та встановлення.

При цьому Водоканал розраховує витрату води відповідно до п. 9.6 Правил за час від дня виписування останнього рахунку, але не більш як за один місяць.

Отже, у вказаному пункті Правил передбачені випадки можливих порушень приладів обліку водопостачання, при яких можливе безоблікове водокористування, у зв'язку з чим за це передбачена відповідальність у вигляді плати за водопостачання при максимально можливій кількості спожитої води.

Пунктом 9.6 Правил встановлено, що при виявлені представником Водоканалу витоку води в мережах абонента внаслідок їх пошкодження або нераціонального водокористування, коли водолічильник на вводі відсутній або не працює з вини абонента, Водоканал виконує розрахунок витрат води у такому порядку: за пропускною здатністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2 м/сек. та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Розрахунок проводиться за фактичний час витоку води по день її ліквідації. Якщо час, протягом якого відбувся витік, встановити не вдається, то розрахунок здійснюється за останній поточний місяць.

Частиною 3 названого пункту Правил встановлено, що усі посилання на п. 9.6, що мають місце в цих Правилах, відносяться виключно до порядку проведення розрахунків витрат води.

Таким чином, системний аналіз вказаних пунктів Правил свідчить про те, що розрахунок плати здійснюється згідно п. 9.6 Правил за порушення приладів обліку, тобто за можливе безоблікове споживання води, а тому саме на споживачеві лежить обов'язок довести факт відсутності такого водоспоживання.

За клопотанням позивача місцевим господарським судом була призначена судово-технічна експертиза. За висновками експертів лічильник №0695, пломба, фланцеві з'єднання лічильника не порушувалися, роз'єднання кінців дроту відбулося внаслідок розлому металу дроту, будь-які сліди механічних дій на деталі рахункового механізму з метою зміни показників лічильника відсутні.(т.1, а.с. 117-127). Тобто, позивач не допустив безоблікового водоспоживання, а тому у відповідача у зв’язку з цим відсутні збитки.

Відповідно до положень ст. 623 ЦК України і ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Враховуючи, що відповідно до п.3.1 договору, облік спожитої води здійснюється за показниками засобів обліку води, встановлених на об’єктах „Абонента”, вимоги позивача про зобов’язання ТОВ „Інфокс” в особі Філії „Інфоксводоканал” здійснити розрахунок плати за водопостачання за 2007 рік ВАТ „Одеський консервний завод дитячого харчування” за показниками водолічильника СТВ-100, заводський номер №0695 місцевий господарський суд правомірно визнав обґрунтованими і задовольнив в цій частині позов. Також апеляційна інстанція погоджується з висновком суду, що вимоги позивача про визнання відсутності у філії „Інфоксводоканал” ТОВ „Інфокс” права вимагати від ВАТ „Одеський консервний завод дитячого харчування” сплатити плату за водопостачання в розмірі 626511,56грн., розраховану на підставі акту Управління по контролю за водокористуванням філії „Інфоксводоканал” №81767 від 10.10.2007р., не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги по суті є втручанням у здійснення особою її передбаченого законом права на захист та, фактично, його обмеженням.

Судова колегія вважає помилковим висновок суду, що розлом металу дроту є наслідком дій непереборної сили, оскільки такі дії в даному випадку відсутні. Також апеляційна інстанція вважає помилковим посилання суду на положення ст. 238 ГК України, якою передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій, оскільки такі санкції в даному випадку не застосовувалися і не могли застосовуватися відповідачем. Між тим, це не впливає на загальний висновок суду про часткове задоволення позову.

Заперечення скаржника стосовно порушення судом правил підсудності згідно із ст. 15 ГПК України апеляційна інстанція відхиляє, так як територіальна підсудність справи за участю відособленого підрозділу юридичної особи визначається за місцем знаходження відособленого підрозділу, якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи, так як спір випливає саме з його діяльності.

Доводи скаржника стосовно необґрунтованого зобов’язання відповідача здійснити розрахунок плати за водопостачання за 2007р. тільки за лічильником №0695, оскільки у позивача встановлено два лічильника на споживання води, апеляційна інстанція вважає безпідставними, так як за розрахунком плати за водопостачання згідно іншого лічильника спір відсутній, і це не входить в предмет даного позову.

Враховуючи викладене, підстави для скасування рішення і задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

постановила:

Рішення господарського суду Одеської області від 09.07.2008р. у справі № 20/272-07-8904 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня набрання постанови законної сили.

Головуючий суддя                                                            Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                Л.І. Бандура

Суддя                                                                                Л.І. Бойко