ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№
2-26/9162-2007

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц
К.В.,

суддів
:

Бакуліної
С.В., Глос О.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали касаційного подання

Заступника
прокурора Автономної Республіки Крим

на
рішення

від
31.07.2007 року

у
справі

№
2-26/9162-2007

господарського
суду

Автономної
Республіки Крим

за
позовом

Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

до

1.          Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради; 2.
Прокурора  м. Сімферополя

про

визнання
недійсним та скасування рішення

в
судовому засіданні взяли участь представники :

від
позивача:

не
з'явились

від
відповідача-1: від прокуратури:

не
з'явились Попенко О.С. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Проніна О.Л.) від
31.07.2007 року по справі № 2-26/9162-2007 виключено з числа відповідачів
прокурора м. Сімферополя; позов задоволено у повному обсязі; визнано недійсним
рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 653 від 03.07.2007
року.

В
касаційному поданні заступник прокурора АР Крим просить скасувати рішення
Господарського суду АР Крим від 31.07.2007 року, постановити нове рішення, яким
у позові відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, а саме: ст.ст.24, 35 ГПК України, ст.ст.7, 8 Житлового
кодексу України, п.12 Положення про порядок обстеження стану житлових будинків
з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та
визнання житлових приміщень непридатними для проживання, затвердженого
Постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 року.

Відзиву
на касаційне подання позивач та відповідач не надіслали.

Позивач
та відповідач-1 не скористалися наданим процесуальним правом на участь у
засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши
пояснення по касаційному поданню прокурора відділу Генеральної Прокуратури
України, який підтримав викладені в ньому доводи, перевіривши правильність
застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським
судом, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

11
січня 2007 року в.о. прокурора м. Сімферополя внесений протест на рішення
Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 12.04.2002 року № 448
“Про дозвіл ПП ОСОБА_1 реконструкції АДРЕСА_1для розміщення салону весільного
одягу”, в якому прокурор вимагає скасувати рішення Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради від 12.04.2002 року №48 “Про дозвіл ПП ОСОБА_1
реконструкції АДРЕСА_1для розміщення салону весільного одягу”.

Протест,
який містить посилання на ст.19 Конституції України, обґрунтований наступним.

Вищенаведене
рішення №48 прийняте у порушення п. 5 “г”, “в” Положення про порядок обстеження
стану житлових будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та
технічним вимогам та визнання житлових будинків та житлових приміщень
непридатними для проживання, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від
26.04.1984 року, а саме: відсутній висновок органу або закладу
санітарно-епідеміологічної служби у відношенні відповідності житлового
приміщення санітарним вимогам, а також, відсутній висновок про можливість
усунення виявлених порушень шляхом проведення капітального ремонту.

Крім
того, у протесті зазначено, що у порушення ст.ст.7, 8 Житлового кодексу
України, п.12 Положення, рішення про виключення зі складу житлового фонду
АДРЕСА_1 не приймалось, крім того, відсутня згода всіх жильців суміжних квартир
житлового, АДРЕСА_1

Рішенням
Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради №653 від 07.03.2007 року
протест прокурора м. Сімферополя від 11.01.2007 року №71 вих.№7-1исх/07,
задоволено, рішення Виконавчого комітету міської ради від 12.04.2002 року №488
“Про дозвіл ПП ОСОБА_1 реконструкції АДРЕСА_1, для розміщення салону весільного
одягу” - скасовано.

СПД
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради, Прокурора м. Сімферополя про визнання недійсним рішення
Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради №653 від 07.03.2007 року,
оскільки рішення органів місцевого самоврядування визнаються недійсними в
судовому порядку; підстав для скасування рішення не було, оскільки всі
документи, які подавались до виконкому для прийняття рішення №488 від
12.04.2002 року про реконструкцію квартири, були оформлені у відповідності з
вимогами закону.

Задовольняючи
позов, місцевий господарський суд повністю погодився з доводами позивача та
зазначив, що оскільки позивач є належним власником квартири по АДРЕСА_1в м.
Сімферополі, то спірне незаконне рішення порушує його права.

Між
тим, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з
прийнятим судовим рішенням, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду
України “Про судове рішення” від 29.12.1976 року №11 (із змінами та
доповненнями) та ст.84 ГПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому
повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду
про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Прийняте
у даній справі судове рішення вказаним вимогам не відповідає, так як
господарський суд першої інстанцій під час розгляду справи і вирішення спору по
суті не з'ясував до кінця дійсні права та обов'язки сторін та не визначив які
правовідносини існували між сторонами і на підставі чого вони виникли, а тому
ухвалене у справі судове рішення не містить повного юридичного аналізу обставин
справи, а правові висновки, що містяться в ньому, не ґрунтуються на конкретних
матеріально-правових нормах.

Суд
неправильно застосував норми матеріального права, приймаючи рішення про
визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради
№653 від 07.03.2007 року з посиланням на п.10.ст.59 Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні”.

Відповідно
до ст.21 Закону України “Про прокуратуру” протест на акт, що суперечить закону,
приноситься прокурором до органу, який його видав, або до вищестоящого
органу. У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення
його у відповідність з законом, а також поновлення порушеного права. Протест
прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому  розгляду відповідним органом у десятиденний
строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк
повідомляється прокурору.

У
разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може
звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може
бути подано протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про
відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його
розгляду. Подача такої заяви зупиняє дію правового акта.

Касаційна
інстанція зазначає, що відповідно ст.8 Закону України “Про прокуратуру” вимоги
прокурора, що відповідають діючому законодавству, є обов'язковими для всіх
органів, підприємств, посадових осіб і виконуються негайно або в передбачені
законом або встановлені прокуратурою строки.

За
приписами частини шостої ст.59 Закону України “Про місцеве самоврядування в
Україні”, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення
виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від
загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним,
міським головою, головою районної у місті ради.

Згідно
частин дев'ятої, десятої ст.59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”,
рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції
виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою; акти органів
та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Касаційна
інстанція відзначає, що рішення виконавчого комітету ради про скасування
попередньо прийнятого в межах наданих повноважень рішення, з дотриманням
встановленої для реалізації цих повноважень процедури і при відсутності
імперативу заборони скасування власного рішення на задоволення протесту
прокурора з мотивів його невідповідності закону, не може вважатись перевищенням
повноважень, навіть, за умови наявності повноважень інших органів скасувати
рішення виконавчого комітету та права на звернення заінтересованої особи про
визнання незаконним  такого рішення до
суду.

Задовольняючи
позов, суд також виходив із того, що оскільки позивачка є власником АДРЕСА_1 в
м. Сімферополі, то вона має право в порядку ст.393 ЦК України звернутися до
суду про скасування, як незаконного, акта органу місцевого самоврядування, що
порушує її права. Суд не звернув уваги, що спірне рішення не порушує права
власності позивача на спірну квартиру.

Проте,
в порушення вимог ст.ст.84 ГПК України та роз'яснень, що містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України “Про судове рішення”  суд першої інстанції не дав відповідної
правової оцінки доводам протесту щодо порушення реконструкцією квартири
позивачки прав власників суміжних квартир, які не давали згоди на
реконструкцію. Також, не дано оцінки правомірності вимог протесту прокурора,
зокрема, доводам щодо порушення при прийнятті рішення Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради від 12.04.2002 року №48 “Про дозвіл ПП ОСОБА_1
реконструкції АДРЕСА_1для розміщення салону весільного одягу” ст.ст.7, 8
Житлового кодексу України, п.12 Положення, оскільки рішення про виключення зі
складу житлового фонду АДРЕСА_1 не приймалось.

Відтак
суд першої інстанції не забезпечив всебічний розгляд справи, з оцінкою всіх
доказів і доводів сторін в їх сукупності, як того вимагає ст.43 ГПК України,
щоб суттєво вплинуло на правильність встановлення дійсних обставин справи та,
відповідно, на їх юридичну оцінку і правильність застосування норм
матеріального права.

Щодо
порушення судом норм процесуального права.

Справу
розглянуто судом за відсутності відповідачів, не повідомлених належним чином
про час і місце засідання суду, що є безумовною підставою для скасування
рішення місцевого господарського суду в силу приписів п.2 ч.2 ст.11110
ГПК України. Такого висновку колегія суддів дійшла на підставі того, що в
порушення приписів Інструкції з діловодства в господарських судах України, на
ухвалі про порушення провадження по справі відсутня відмітка про її направлення
відповідачам (пп.3.5.11. Інструкції); відсутні докази отримання відповідачами
цієї ухвали у вигляді зворотного повідомлення про вручення ухвали адресатові
(пп.3.5.1. Інструкції).

Звертається
увага суду, що в разі якщо позивач звернувся до суду з позовом, в тому числі
і  до Прокурора м. Сімферополя, то у суду
не було процесуальних підстав виключати останнього з кола відповідачів з тих
підстав, що до нього відсутні будь-які вимоги. По-перше, стаття 24 ГПК України
не дає суду таких процесуальних повноважень. По-друге, відсутність фактичних
вимог до одного з відповідачів, та встановлення того, що прав позивача, за
захистом яких він звернувся, цей відповідач не порушував, це є підставою для
відмови в позові до цього відповідача.

З
огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК
України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти їх, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати
прийняті у справі рішення, з направленням справи на новий розгляд до місцевого
господарського суду.

Під
час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати
викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і
в залежності від цього прийняти  основане
на законі рішення.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1118, п. 3 ч. 1 ст. 1119,
ч.1, п.2 ч.2 ст. 11110, ст.11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне
подання заступника прокурора Автономної Республіки Крим на рішення
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.07.2007 року у справі №
2-26/9162-2007 задовольнити частково.

Рішення
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.07.2007 року у справі №
2-26/9162-2007 -скасувати.

Справу
№ 2-26/9162-2007 направити до Господарського суду Автономної Республіки Крим на
новий розгляд.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і С.Бакуліна  О.Глос