ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

09.04.08
Справа  № 3/370-4412

Львівський
апеляційний господарський суд,  в складі
колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при
секретарі   Чаплик І.,

з
участю представників:

від
скаржника (позивача) -не  з”явився,

відповідача
-    з”явився,

розглянув
апеляційну скаргу
виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

на
рішення
господарського суду Тернопільської області від 14.12.07 року, суддя Півторак
М.Є., у справі №10/223-4317 (1/75-3637)3/370-4412

за
позовом: виконавчого
комітету Тернопільської міської ради

до
відповідача: суб»єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1,

про
зобов»язання
відповідача усунути порушення у сфері
містобудування шляхом  демонтажу
самовільно розпочатого будівництва по АДРЕСА_1

в с т а н о в и в :

рішенням
господарського  суду Тернопільської
області від 14.12.07 року відмовлено в позові виконавчого комітету
Тернопільської міської ради про зобов'язання суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1. усунути порушення у сфері містобудування шляхом демонтажу
самовільно розпочатого будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішення
суду мотивоване тим, що позивачем не подано
доказів порушення його прав чи прав інших осіб внаслідок здійснення
відповідачем будівництва житлового будинку поАДРЕСА_1

В
апеляційній скарзі скаржник (позивач) просить рішення  суду першої інстанції скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задоволити, в зв”язку з неповним з»ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права,
апелюючи тим, що в порушення вимог  ст.29
Закону України “Про планування та забудову територій“ суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1. проводить будівництво багатоквартирного житлового будинку
вАДРЕСА_1 без відповідного рішення Тернопільської міської ради ( дозволу на
будівництво ), без погодженого проекту та без дозволу інспекції державного
архітектурного будівельного контролю на виконання будівельних робіт, що є
підставою згідно ст.375 ЦК України для визнання такого будівництва самочинним.

При
цьому, скаржник не погоджується з висновком суду про те, що ст.376 ЦК України
передбачає право на демонтаж самочинного будівництва лише у разі  істотного відхилення від проекту.

Скаржник
також вважає безпідставним висновок суду про необхідність доведення порушення
здійснюваним будівництвом його прав чи прав інших осіб, оскільки позовні вимоги
грунтуються на порушенні відповідачем вимог діючого законодавства при
здійсненні будівництва без дотримання встановленого  порядку.

У
відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить в її задоволенні відмовити,
мотивуючи тим, що відсутні встановлені законом підстави для знесення житлового
будинку поАДРЕСА_1, оскільки сам факт самочинності будівництва не є виключною
підставою  для знесення  самовільно збудованого об»єкту нерухомості, а
позивачем не надано доказів існування інших підстав для такого знесення.

В
судове засідання представник скаржника не з»явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце судового засідання, а тому суд вважає за можливе
розгляд справи завершити за наявними в справі документами про права і обов”язки
сторін.

Суд,
заслухавши пояснення представника відповідача, який підтримав свою позицію,
пояснення дав аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні
докази по справі,  вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено, що факт самочинного будівництва підтверджується  протоколом №132 від 31.08.2006 року про
самовільне будівництво житлових будинків, дач, госппобутових приміщень,
складеного Інспекцією архітектурно-будівельного контролю Управління
містобудування та архітектури Тернопільської міської ради, згідно якого
відповідач проводить будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1

Згідно
доказів: письмових пояснень відповідача від 10.12.2006 року станом на грудень
2006 року на будівництві об'єкту  -
багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1виконано 90% будівельних робіт;
залишилося виконати благоустрій території, закінчити внутрішнє опорядження
приміщень -10% та влаштування зовнішньої
інженерних мереж -30%. Зазначене підтверджується і актом  Інспекції держархбудконтролю управління
містобудування та архітектурного комплексу
від 31.01.2007 року.

Судом
також встановлено, що відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0910
га, яка розташована поАДРЕСА_1  на
підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого приватним
нотаріусом ОСОБА_2. від 07.07.2005 року № 4132, про що видано Державний Акт на
право власності на земельну ділянку серії ЯА № 779901 10 серпня 2005 року.

Відповідно
до ст.375 ЦК України  власник земельної
ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті
водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам.  Власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці,
встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Зі
змісту  Державного акту на право
власності на земельну ділянку вбачається, що
цільове  призначення (  використання
) земельної ділянки визначено для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських будівель і споруд, що свідчить про відсутність
порушень в діях відповідача щодо зміни цільового призначення спірної земельної
ділянки, оскільки така придбана по вул. Тютюнника, 12 з метою будівництва на
ній житлового будинку.

Нормативне
регулювання планування, забудови та іншого використання територій здійснюється
Законами України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність»,
«Про планування і забудову територій», Положенням про державний
архітектурно-будівельний контроль, затвердженим постановою Кабінету Міністрів
України № 225 від 25.03.1993 року ( у редакції Постанови КМУ від 07.04.1995
року № 253 ), Положення про надання дозволу на виконання будівельних робіт,
затвердженого Наказом Державного комітету будівництва , архітектури та житлової
політики України від 05 грудня 2000 року № 273 та іншими нормативно-правовими
актами, рпегіональними та місцевими правилами забудови.

Зокрема,
власники земельних ділянок, які мають намір здійснити будівництво об»єктів,
зобов»язані отримати від виконавчих органів відповідних рад міської державної
адміністрації, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами,
дозвіл  на будівництво об»єкта
містобудування. Такий дозвіл  на
будівництво дає право  замовникам на
отримання  вихідних даних  на проектування, здійснення
проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних
робіт.

Як
вбачається з матеріалів справи, дозволу на будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1в м.Тернополі суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1. на час
подання позову до суду  від позивача не
отримував.

Відповідно
до п.1.1 Положення про надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого
Наказом Державного комітету будівництва , архітектури та житлової політики
України від 05 грудня 2000 року № 273, дозвіл на виконання будівельних робіт з
реконструкції будинків, споруд та інших об'єктів є документом, що посвідчує
право забудовника ( замовника ) та генерального підрядника на виконання
будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації,
підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на
видачу ордера на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних
робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які
одночасно ведуть реєстр наданих дозволів. Для одержання дозволу на виконання
будівельних робіт забудовник (замовник) повинен подати до інспекції держархбудконтролю
документи, які визначені пунктом 2.1 Положення.

Інспекція
держархбудконтролю зобов'язана у термін, що не перевищує одного місяця,
розглянути подані забудовником (замовником) документи і прийняти рішення про
надання дозволу на виконання будівельних робіт та видати його або надати
обґрунтовану відмову.

Судом
встановлено, що відповідачем направлено управлінню містобудування та
архітектурного комплексу 04 травня 2007 року за №212 для затвердження
містобудівне обґрунтування для будівництва багатоквартирного житлового будинку
з вбудованими стоянками для автомобілів поАДРЕСА_1 (заява зареєстрована в
Управлінні 04.05.2007 року № 436/09, про що свідчить відмітка на заяві).

Управлінням
містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому погоджено
містобудівне обґрунтування для будівництва багатоквартирного житлового будинку
з вбудованими стоянками для автомобілів по АДРЕСА_1в м.Тернополі ( а.с.36,
т.3).

Щодо
звернення до Інспекції держархбудконтролю про отримання дозволу на виконання
будівельних робіт по АДРЕСА_1 то доказів наведеного відповідачем не подано. В
матеріалах справи лише наявний Протокол №132 про самовільне будівництво
житлових будинків, дач, госппобутових приміщень, складений 31 серпня 2006 року
спеціалістом Інспекції архітектурно-будівельного контрою Управління
містобудування та архітектури Тернопільської міської ради, згідно якого
встановлено факт здійснення відповідачем будівництва багатоквартирного
житлового будинку на власній земельній ділянці за адресою м.Тернопіль, АДРЕСА_1без
відповідного рішення міської ради, погодженого проекту, дозволу органів
інспекції держархбудконтролю на виконання будівельних робіт, чим порушено
статті 24,29 Закону України “Про планування і забудову територій“.

На
підставі вказаного протоколу 31 серпня 2006 року начальником міської інспекції
держархбудконтролю Петровським І.Ф. винесено постанову №132 про адміністративне
порушення у сфері містобудування, якою ОСОБА_1. притягнуто до адмінстягнення у
вигляду штрафу в сумі 170 грн.

Вищенаведені
обставини свідчать про те, що в спірному випадку відповідачем здійснено
самочинне будівництво, оскільки згідно ч.1 ст.376 ЦК України самочинним
будівництвом вважаються  житловий
будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил, що наявне в спірному випадку.

Разом
з тим, правові наслідки самочинної забудови власником його земельної ділянки
встановлені ст.376 ЦК України, згідно п.7 якої
підставою для прийняття рішення про знесення  самочинно побудованих об»єктів забудовником
за позовом відповідного органу місцевого самоврядування чи державної влади, що
наявне в спірному випадку, є істотне
відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує
права інших осіб, істотне порушення будівельних норм і правил.

Позивачем
не подано доказів істотного   відхилення
від проекту, що суперечить суспільним інтересам чи порушення прав інших осіб
внаслідок здійснення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1в м.Тернополі.

Крім
цього, ч.4 ст.376 ЦК України необхідною підставою для прийняття рішення про
знесення самочинного будівництва зазначає відсутність згоди  з боку власника (користувача) земельної
ділянки або порушення  в результаті
самочинної забудови прав інших осіб, що в спірному випадку також відсутнє,
оскільки власником земельної ділянки є відповідач, а порушення прав інших осіб
самочинним будівництвом по АДРЕСА_1позивачем не доведено.

З
наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог виконавчого комітету Тернопільської
міської ради про зобов'язання суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1. усунути
порушення у сфері містобудування шляхом демонтажу самовільно розпочатого
будівництва житлового будинку поАДРЕСА_1, оскільки таких  позивачем не доведено, а судом не
встановлено.

З
вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є
безпідставними.

Рішення
місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для
його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення
господарського суду Тернопільської області від 14.12.2007 року в справі за
номером 10/223-4317 (1/75-3637)3/370-4412 залишити без змін, а
апеляційну скаргу  виконавчого комітету
Тернопільської міської ради  -без
задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                              С.М.Бойко

Судді:
Т.Б.Бонк

Р.І.Марко