ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№ 4/902

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

І. Воліка (доповідача),

І. Плюшка, С. Шевчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Комунального підприємства (КП)

"Житомирбудзамовник"

на постанову

від 27.12.2007 року

Житомирського апеляційного господарського суду

у справі

№ 4/902

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Забудовник"

до

КП "Житомирбудзамовник"

про

стягнення 1 091 267,42 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Яремчук Т.І. (дов. № 7 від 10.01.2008);

відповідача

не з’явились

ВСТАНОВИВ:

В березні 2006 року ТОВ "Забудовник" звернулось до господарського суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог від 13.10.2006) до КП "Житомирбудзамовник" про стягнення заборгованості за виконані будівельні роботи по договору підряду на будівництво № 1 від 21.01.2004 та додаткової угоди № 1 від 30.01.2004 в розмірі 1 091 267,42 грн., з яких 887 614,43 грн. основного боргу, 157 107,95 грн. інфляційних нарахувань, 46 545,04 грн. З % річних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 24.09.2007 у справі № 4/902 (суддя Костриця О.О.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.12.2007 (колегія суддів: Гулова А.Г., Пасічник С.С., Щепанська Г.А.), позов задоволено; стягнуто з КП "Житомирбудзамовник" на користь ТОВ "Забудовник" 887 614,43 грн. основного боргу, 157 107,95 грн. - інфляційних нарахувань, 46 545,04 грн. -3% річних, 5 000,00 грн. - витрат за проведення будівельно-технічної експертизи, 10159,13 грн. - витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто в доход Державного бюджету України - 53,54 грн. державного мита.

Не погоджуючись з постановленими у справі судовими рішеннями, КП "Житомирбудзамовник" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення та постанову попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Доповідач: Волік І.М.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 21.01.2004 між ТОВ "Забудовник" та КП "Житомирбудзамовник" укладено договір підряду на будівництво № 1, у відповідності до умов якого позивач зобов'язувався виконати будівельно-монтажні роботи на об'єкті незавершеного будівництва 105-квартирного житлового будинку по вул. Шевченко, 83 в м. Житомирі. Відповідно до розділу 3 вищезазначеного договору вартість виконання робіт за цим договором є динамічною та становить 1 000,00 тис. грн. Щомісячну оплату за виконані роботи генпідрядник проводить згідно із формами № КБ-2в та № КБ-3. Остаточний у розрахунок за будівництво об'єкта генпідрядник проводить не пізніше 30 днів після прийому збудованого об'єкта державною комісією.

Додатковою угодою № 1 від 30.01.2004 до розділу 3 вищезазначеного договору внесені зміни, відповідно до яких вартість робіт за договором становить 3,5 млн. грн. (п. 3.1), сума за договором є твердою і не підлягає зміні та перегляду як сторонами, так і в судовому порядку ні за яких обставин, що можуть вплинути на зміну вартості будівництва. Остаточний розрахунок за виконання робіт за договором генпідрядник проводить після прийому державною комісією збудованого об'єкта в експлуатацію та продажу всіх квартир в даному будинку, але не пізніше 31.12.2004. При прийнятті робіт за договором та підписання всіх форм № КБ-2в та № КБ-3 сума вартості робіт, визначена в п. 3.1 даного договору залишається незмінною незалежно від того, на яку суму підписані відповідні документи на прийняття виконаних робіт.

В процесі здійснення будівельних робіт позивачем було складено 98 актів приймання виконаних підрядних робіт (типова форма № КБ-2в) на загальну суму 3 593 668,08 грн. та 12 довідок про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3) на загальну суму 3 499 999,40 грн. Всі форми № КБ-2в підписані позивачем та уповноваженою особою відповідача, а форми № КБ-3 підписані керівниками сторін та скріплені печатками.

Також, судовими інстанціями встановлено, що відповідно до висновку №19/10 судової будівельно-технічної експертизи від 04.10.2006 відповідач передав матеріалів та обладнання позивачу на загальну суму 657 379,50 грн. без ПДВ. Згідно із видатковою накладною № РН-0000048 від 31.12.2004 відповідач повернув матеріали на суму 41 869,11 грн. без ПДВ. В актах приймання виконаних підрядних робіт форми № КБ-2в в період з лютого по грудень 2004 року позивач відобразив вартість матеріалів, переданих йому відповідачем на суму 11 837 коп., відповідно 118,37 грн. без ПДВ (142,04 грн. з урахуванням ПДВ).

Пунктом 3.2.2 договору № 1 від 24.01.2004 та пунктом 3.2.3 додаткової угоди № 1 від 30.01.2004 встановлено, що щомісячну оплату за виконані роботи відповідач проводить згідно із формами № КБ-2в та № КБ-3. Остаточний розрахунок з виконання робіт за договором генпідрядник проводить після прийому державною комісією збудованого об'єкта в експлуатацію та продажу всіх квартир в даному будинку, але не пізніше 31.12.2004.

23.09.2004 закінчений будівництвом об'єкт прийнятий в експлуатацію, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 562, яким затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта 105-квартирного житлового будинку по вул. Шевченка, 83 в м. Житомирі від 21.09.2004. Даним рішенням дозволено відповідачу взяти на баланс та експлуатаційне обслуговування вказаний об'єкт.

Відповідач виконав свої зобов'язання щодо оплати частково, внаслідок чого створилась заборгованість в сумі 887 614,43 грн.

Виходячи з наведеного, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що відповідач повинен провести оплату за виконані роботи відповідно до підписаних довідок про вартість виконаних робіт.

Згідно з приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Згідно обґрунтованого розрахунку позивача, сума 3% річних складає 46545,04 грн., а також сума інфляційних нарахувань –157 107,95 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновками якого погодилася апеляційна інстанція, виходив з наявності порушення відповідачем договірних зобов'язань, яким боржник прострочив виконання грошового зобов'язання. При цьому, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 525, 526, 625, 875, 877, 882, 879 Цивільного кодексу України, і відповідно визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення основного боргу, інфляційних нарахувань та 3 % річних.

При вирішенні спору у апеляційному провадженні апеляційний господарський суд послався на ст.ст. 509, 530, 610, 612 Цивільного Кодексу України та ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, і погодився з висновками місцевого господарського суду щодо порушення відповідачем строків виконання зобов'язання, взятих на себе за договором підряду на будівництво № 1 від 21.01.2004 та додаткової угоди № 1 від 30.01.2004.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки вони не в повній мірі відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами попередніх інстанцій не було враховано умови п.п.5.3 п.5 договору підряду на будівництво № 1 від 21.01.2004, що при простроченні платежу за виконані роботи і простроченні остаточного розрахунку за збудований об'єкт генеральний підрядник сплачує підрядникові пеню в розмірі: 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий та апеляційний господарські суди послались на те, що згідно бухгалтерського обліку позивача у нього рахується заборгованість за відповідачем на суму 887 756, 50 грн., тому позовні вимоги визнали обґрунтованими та доведеними в ході судового розгляду справи.

Разом з тим, як зазначає відповідач у касаційній скарзі, він передав позивачу будівельні матеріали та обладнання в монтаж жилого будинку в рахунок оплати послуг підрядника на суму 788 854,80 грн., таким чином розрахувався з позивачем матеріалами. Так в рішенні місцевого господарського суду зазначено, що отримані від відповідача матеріали на суму 657 379,50 грн. без ПДВ позивач використав при будівництві об'єкта, але при цьому в актах приймання виконаних підрядних робіт форми № КБ-2в відобразив вартість цих матеріалів лише на суму 11 837 коп.

Однак, місцевий та апеляційний господарські суди в своїх рішеннях не надали відповідної юридичної оцінки вказаним обставинам та не з'ясували питання чому позивач опроцентував вартість отриманих від відповідача будматеріалів лише на 11 837 коп.

Отже, неправильні висновки судів щодо підставності позовних вимог, неповне з'ясування ними суттєвих обставин справи та помилки у застосуванні норм матеріального та порушення норм процесуального права є підставою до скасування рішення та постанови суду.

Беручи до уваги, що господарськими судами попередніх інстанцій в порушення ст. 43 ГПК України не були всебічно і повно розглянуті всі обставини справи та виходячи з повноважень касаційної інстанції щодо перевірки повноти встановлення обставин справи у рішенні або постанові господарського суду, передбачених частиною 2 ст. 1115 ГПК України, відсутність якої унеможливлює правильність застосування норм матеріального права при вирішенні спору, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа має бути направлена на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, всебічно і повно встановити обставини справи та в залежності від встановленого і відповідно до чинного законодавства вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу КП "Житомирбудзамовник" задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.12.2007 та рішення господарського суду Житомирської області від 24.09.2007 у справі № 4/902 скасувати.

Справу направити до господарського суду Житомирської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий, суддя І. Волік

Судді : І. Плюшко

С. Шевчук