ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2008 р.

№ 32/492

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка, суддів Васищака І.М., Черкащенка М.М., за участю представників сторін М. Гаврилюка (дов. від 13.09.06) В. Онопрієнка (дов від 22.08.07), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу дочірнього підприємства “Адідас-Україна” на рішення господарського суду м. Києва від 18 жовтня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27 березня 2008 року у справі № 32/492 за позовом відкритого акціонерного товариства “Універмаг “Спектр” до дочірнього підприємства “Адідас-Україна” про визнання недійсними договорів оренди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007 року відкрите акціонерне товариство “Універмаг “Спектр” звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до дочірнього підприємства “Адідас-Україна” про визнання недійсними договорів оренди нежилих приміщень № 2 від 24 березня 2006 року, № 3 від 27 березня 2006 року, № 4 від 28 березня 2006 року, № 5 від 29 березня 2006 року з підстав недодержання вимог закону.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням господарського суду м. Києва від 18 жовтня 2007 року (суддя О.Хрипун), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 березня 2008 року, позов задоволено.

Дочірнє підприємство “Адідас-Україна” просить судові рішення скасувати з підстав порушення господарськими судами статей 5, 203, 220, 631, 763, 793, 795 Цивільного кодексу України та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відкрите акціонерне товариство “Універмаг “Спектр” подало клопотання про відмову від позову, мотивуючи його дружнім урегулюванням спору, яке колегією суддів залишене без задоволення з огляду на правила статей 22, 78 і 1115 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що сторони уклали договори № 1 від 23 березня 2006 року, № 2 від 24 березня 2006 року, № 3 від 27 березня 2006 року, № 4 від 28 березня 2006 року, № 5 від 29 березня 2006 року оренди нежилих приміщень загальною площею 420 м2, розташовані в будівлі № 173/187 на вул. Борщагівській в м. Києві.

Умови договорів стосовно предмету, розміру орендної плати, порядку розрахунків, передачі та користування приміщеннями, зобов’язань по їх утриманню і ремонту, дострокового розірвання та розгляду спорів є тотожними.

Також контрагенти встановили строки дії: договорів № 1 - з 23 березня 2006 року до 21 березня 2007 року; № 2 - з 22 березня 2007 року до 20 березня 2008 року; № 3 - з 21 березня 2008 до 19 березня 2009 року; № 4 - з 20 березня 2009 року до 18 березня 2010 року; № 5 - з 19 березня 2010 року до 17 березня 2011 року.

Передачу предмета оренди сторони оформили актом від 23 березня 2006 року.

Позивач стверджує, що правочини №№ 2 і 5 були вчинені з метою уникнення укладення договору оренди приміщень строком на п’ять років.

За правилами статей 793 і 794 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За таких обставин господарські суди дійшли висновку про те, що дійсне волевиявлення сторін було направлене на встановлення відносини оренди строком на п’ять років, але з метою уникнення нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди уклали їх декілька на однакових умовах, але з різними строками дії.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже господарські суди дійшли правомірно задовольнили позов.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 18 жовтня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27 березня 2008 року у справі № 32/492 залишити без змін, а касаційну скаргу дочірнього підприємства “Адідас-Україна” без задоволення.

Головуючий, суддя

М.В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

М. М. Черкащенко