СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

5 травня 2008 року

Справа № 5020-5/025

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

представник позивача - Косарев Олексій Миколайович, довіреність № 4/01.1-20 від 14.01.08 - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі;

представник відповідача - Махиня Валерій Павлович, довіреність № 8-1-215 від 10.04.08 - Державне підприємство "Центральне конструкторське бюро "Чорноморець";

представник відповідача - Лімаренко Світлана Анатоліївна, довіреність № б/н від 04.02.08 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Акар";

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Євдокимов І.В.) від 18.03.2008 у справі № 5020-5/025

за позовом           Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (майд. Повсталих, 6,Севастополь,99008)

до           Державного підприємства "Центральне конструкторське бюро "Чорноморець" (вул. В. Морська, 1,Севастополь,99011)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Акар" (вул. Велика Морська, 1,Севастополь,99001)

про стягнення збитків в розмірі 112265,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі звернувся до господарського суду міста Севастополя з позовом до відповідачів про стягнення збитків в розмірі 112265,76 грн.

В процесі розгляду справи позивачем були уточнені позовні вимоги в яких він просив господарський суд стягнути з відповідачів збитки у розмірі 77739,41грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткова угода від 01.02.2004 до договору оренди від 15.03.1994 для розміщення бару на площі 94кв.м. і для розміщення приміщень столової з підсобними приміщеннями на площі 378кв.м. не відповідає вимогам діючого законодавства України в частині невідповідності призначення використання приміщень, вказаних в договорі, їх фактичному використанню, що призвело до встановлення в договорі оренди заниженої орендної плати, а також невідповідності вартості одного квадратного метру об’єкту оренди, вказаного в розрахунку розміру орендної плати, фактичної вартості одного квадратного метра об’єкта оренди, згідно звіту про оцінку, що призвело до додаткового заниження орендної плати.

Відповідачі позовні вимоги не визнали мотивуючи свої заперечення тим, що вони необґрунтовані, та не підтверджені матеріалами справи.

Рішенням господарського суду міста Севастополя (суддя Євдокімов І.В.) в позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Заявник апеляційної скарги посилається на те, що рішення господарського суду прийнято при порушенні норм процесуального права, а саме статей 38, 84 Господарського процесуального кодексу України, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

У першому кварталі 2007 позивачем була проведена перевірка Державного підприємства "Центральне конструкторське бюро "Чорноморець" з питань ефективності використання державного майна та своєчасного надходження орендної плати.

Висновки перевірки містяться в акті № 5 від 07.02.2007.

Перевіркою встановлено, що станом на грудень 2007 року, Державне підприємство "Центральне конструкторське бюро "Чорноморець" отримує за договорами оренди від 07.07.1993 нежитлових приміщень площею 385кв.м., розташованих в підвалі, цокольному та першому поверхах адміністративної будівлі розташованої за адресою: місто Севастополь, вул. В. Морська, 1, договору оренди від 15.03.1994 нежитлових приміщень площею 300кв.м., розташованих за адресою: місто Севастополь, вул. В.Морська, 1, договору оренди б/н строком на 50 років до 04.10.2043 території під гаражі площею 90кв.м., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Акар", орендну плату в розмірі 10667,00 грн. у місяць за користування орендарем приміщеннями, загальна площа яких складає 955кв.м., та Державне підприємство "Центральне конструкторське бюро "Чорноморець" здійснює перерахування 30% суми орендної плати до держаного бюджету України в розмірі 3200,00грн.

На думку позивача, додаткова угода від 01.02.2004 до договору оренди від 15.03.1994 (для розміщення бару на площі 945кв.м. для розміщення приміщень столової з підсобними приміщеннями на площі 378кв.м.) не відповідає вимогам діючого законодавства України в частині:

-          невідповідності призначення використання приміщень, вказаних у договорі, їх фактичному використанню, що призвело до встановлення в договорі оренди заниженої ставки орендної плати;

-          невідповідності вартості одного м2 об’єкту оренди, вказаного у розрахунку орендної плати, фактичній вартості одного м2 об’єкту оренди згідно зі звітом про оцінку, що призвело до додаткового заниження суми орендної плати.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ).

Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рівень обслуговування відвідувачів в нежитлових приміщеннях, які орендує Товариство з обмеженою відповідальністю "Акар", відповідає типу підприємств громадського харчування "ресторан", що підтверджено висновком Державного підприємства "Севастопольський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" та свідоцтвом про відповідність типу підприємств (а.с. 23-31).

Але, як вбачається з матеріалів справи, а саме: у свідоцтві про відповідність типу підприємств, виданому на підставі наказу Управління з питань торгівлі СМДА № 69 від 21.07.1998 у графі "найменування об’єкту громадського харчування" чітко вказано "Кафе-бар Альбатрос".

Також, у висновку Державного підприємства "Севастопольський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (вих.№ 04-03/3083 від 27.12.2007) вказано, що у дослідних приміщеннях розміщена установа ресторанного господарства, в якій надаються послуги харчування.

Крім того, результати перевірки показали, що підприємство харчування відповідає вимогам ДСТУ 4281:2004 "Установи ресторанного господарства. Класифікація", що пред’являються до кафе-барів.

Доказів того, що об’єкт оренди є типом підприємств громадського харчування "ресторан" і повинно обчислюватись за іншими орендними ставками позивачем судовій колегії не надано.

Ухвалою від 12 березня 2008 року, господарський суд витребував у позивача докази стосовно типу підприємства громадського харчування, що розташовано за адресою: місто Севастополь, вул. Велика Морська,1, але позивач вимоги суду не виконав.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При таких обставинах, судова колегія вважає позовні вимоги необґрунтованими, отже підстав для задоволення позовних вимог не існує.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм процесуального права, при повно встановлених обставинах, у зв’язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Севастополя від 18.03.2008 у справі № 5020-5/025 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

В.М. Плут