ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" липня 2008 р.

Справа № 20-28/6-08-119

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Нафтохімік Прикарпаття”

До відповідача: Приватного підприємства „Транс-Ойл”

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю „Інспекторат України”;

2. Відкрите акціонерне товариство „Одеснафтопродукт”;

3. Одеська залізниця.

про стягнення 395 262, 28 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

Від позивача: Полатайко С.С., діючий за дов. № 26-01 від 27.12.2007 року.

Від відповідача: Остяк В.Ф., діючий за дов. № 11 від 05.10.2005 року.

Від ТзОВ „Інспекторат України”: не з’явились.

Від ВАТ „Одеснафтопродукт”: не з’явились.

Від Одеської залізниці: не з’явились.

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство “Нафтохімік Прикарпаття” звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства „Транс-Ойл” про стягнення збитків в сумі 395 262, 28 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ним були відправлені вагони з мазутом марки М-100 в кількості 4 877, 477тн. Поряд з тим, при завантаженні на танкер ПП «Транс-Ойл»видало ресурсну довідку № 16/05 від 16 травня 2006 р. про те, що у них зберігається мазут марки М-100, що є власністю ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття», в кількості лише 4 698, 370 тн.

Таким чином, відповідач не здійснив повного вивантаження мазуту, а даною ресурсною довідкою підтвердив порушення свого зобов’язання та той факт, що різниця вантажу між відправленим та злитим мазутом становить 179, 107 тони (4 877, 477 тн. - 4 698, 370 тн. = 179,107 тн).

На думку позивача, вина відповідача у заподіянні збитків полягає у недотриманні ст. 35 Статуту залізниць, п. 1.2, п. 2.3.4, п. 2.3 Договору, недотриманні технології розігрівання мазуту для зливу, не використанні пару для підігріву.

Крім того, з огляду на те, що у прийманні продукції відповідно до умов договору № 14/2 від 14.02.2006 року брало участь Товариство з обмеженою відповідальністю „Інспекторат України”, останнє зазначено позивачем в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У наданих додаткових обґрунтуваннях позивач зазначив, що ПП «Транс-Ойл»допустило порушення взятого на себе зобов'язання, а саме: не вчинило в повному обсязі дій, які зобов'язано було здійснити по зливу вантажу (Мазуту) п. 2.3.4. п.2.3., п.1.2 Договору, та дій, передбачених п.1.1. п.2.1.10. Договору (щодо належного зберігання вантажу), оскільки договір № 14/02 від 14.02.2006 р. має елементи зберігання.

Позивач вважає, що правопорушник (відповідач) повинен був проявити необхідну обачність і потурбуватись про виконання взятих на себе зобов'язань. Наприклад, повідомити позивача в порядку ст. 226 ГК України про неможливість дотримання технології зливу мазуту (з вагоноцистерн) із-за технічної відсутності на терміналі ПП „Транс-Ойл” можливості пропарити вантаж до необхідної температури, а також, в порядку ст. 960 ЦК України, негайно після виявлення факту нестачі (втрати, пошкодження) (під час зберігання) письмово повідомити про це поклажодавця.

В той же час, вина позивача у простої вагоноцистерн, на чому наполягає відповідач, спростовується тим, що договір на перевалку № 14/02 укладено 14.02.2006 року, а злив цистерн ПП „Транс-Ойл” розпочало 20.02.2006 року.

Таким чином, позивач просить стягнути 395 262, 28 грн., розрахувавши суму, виходячи з середньої ринкової вартості мазуту М –100, яка на момент подачі позову складала 437 дол. США за 1 тону (цінова вартість).

За розрахунком позивача, відповідачем втрачено мазуту на 78 269, 759 дол. США (179, 107 т. х 437 дол. США). Курс НБУ на момент подачі позову становив 5,05 грн., таким чином, сума позову становить 395 262, 28 грн.

Відповідач проти заявленого позову заперечує, оскільки вважає, що погіршення якісних характеристик мазуту, що в свою чергу призвело до утворення бітумних залишків, та в наступному негативно вплинуло на розігрів та злив, відбулося по вині вантажовідправника та вантажоодержувача, а не по вині відповідача. У даному випадку вбачається порушення позивачем п. 2.1.2 договору, згідно з яким замовник зобов’язаний забезпечити відправку вантажу в вагоноцистернах, що не мають битумних залишків. Це порушення умов договору стало приводом розбіжностей якісних показників при завантаженні, а потім при зливі мазуту.

Відповідач також зазначає, що кількість фактично злитого мазуту підтверджено незалежним експертним підприємством актом приймання № 1-23 від 20.02.2006 року, згідно якого відповідачем було злито та прийнято на зберігання 4 698,370 т. Факт знаходження на зберіганні відповідача мазуту в кількості 4 698,370 т. підтверджено ресурсною довідкою від 16.05.2006 року. Приймання мазуту по кількості ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем ВАТ «Одеснафтопродукт»не заперечувалося. Актом приймання –здачі № ОУ-0000009, затвердженим позивачем, зафіксовано, що оплата за послуги по зберіганню фактично прийнятих 4 698, 37 т. Здійснена, і сторони один до одного претензій не мають. Таким чином, позивач здійснив оплату за кількість фактично злитого та зберігаємого вантажу, але ніяк не за кількість мазуту, заявленого в вантажних документах.

Таким чином, відповідач вказує на те, що тривалий простій вагонів при мінусовій температурі призвів до погіршення якості мазуту виключно по вині позивача, а не відповідача, що зробило малоефективною технологію по розігріву, пропарюванню та повному зливу мазуту, що звичайно застосовувалася відповідачем. Моментом приймання вантажу, отже моментом настання відповідальності по договору є підписання акту приймання, відповідальність відповідача за кількість фактично злитого мазуту настає виключно по акту зливу.

Крім того відповідач зазначив, що станом на 16.04.2008 р. у нього зберігається мазут М-100, що належить ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” в кількості 15, 223 т.

Від представника позивача надійшли заперечення на відзив, з яких вбачається, що позовні вимоги ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” обґрунтовуються невиконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо втрати вантажу під час зливу, а не після його фактичного зливу. Таким чином, предметом спору є той вантаж, який не злитий, а не той, що злитий.

Акт приймання передачі вантажу, який не підписаний зі сторони позивача та складений незалежною експертною організацією, фактично підтверджує кількість мазуту, який вивантажений ПП „Транс-Ойл” із вагоноцистерн.

За таких обставин, позивач у своєму запереченні на відзив зазначає, що висновки відповідача про належне виконання ним умов договору є передчасними та недоведеними матеріалами справи.

Щодо мазуту, який ще знаходиться на зберіганні, позивач надав письмові пояснення (том 3, а.с.79), в яких зазначив, що внаслідок прострочення боржника, виконання зобов’язання втратило інтерес для позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Інспекторат України” у своїх поясненнях на позов вказує на те, що при прийнятті вантажу протягом строку з 15.02.2006р. до 19.02.2006р. відповідачем на станції Одеса-Пересип було вивантажено 4713,593 мт., залишок вантажу склав 163, 884 мт., про що зазначено в Акті № 1-23 приймання нафтопродуктів «Мазут топочний 100» за кількістю, що засвідчений ПП «Транс-Ойл»та в Актах замірювання вагоноцистерн (ДОСТ).

Причиною даної різниці є наявність залишків вантажу в вагоноцистернах після вивантаження (від 22 до 41 см.). Загальна кількість залишку становить 172,775м. Наявність залишків обумовлена низькою температурою вантажу (-1-(-14)°С), а також довгим часом стоянки вагоноцистерн перед вивантаженням (5-11 днів). Температура зовнішнього середовища в даний час складала від -8°С до - 16°С, підігріти вантаж до необхідної температури в процесі вивантаження не було можливим з причини відсутності технологічних умов (згідно інформації відповідача).

Розпорядженням в.о. голови господарського суду Одеської області від 11.03.2008р., враховуючи подану суддею Гуляк Г.І. заяву про передачу справи №286-08-119 на розгляд іншому судді, у зв’язку із завантаженістю, справу №28/6-08-119 за позовом ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” до Приватного підприємства „Транс-Ойл” про стягнення 395 262,28 грн. передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Щавинської Ю.М.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.03.2008 року справу № 28/6-08-119 прийнято до свого провадження (суддя Щавинська Ю.М.).

При розгляді справи у новому складі суду в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Відкрите акціонерне товариство «Одеснафтопродукт»та Одеську залізницю.

Від ВАТ «Одеснафтопродукт»надійшли пояснення до позову, з яких вбачається, що ВАТ «Одеснафтопродукт»не приймало участі у прийомці вказаного у позові вантажу мазуту позивача і не брало на себе зобов'язань по його прийманню.

У зв'язку з тим, що ВАТ «Одеснафтопродукт» не мало технічної можливості прийняти відправлений на його адресу вантаж мазуту позивача, ВАТ «Одеснафтопродукт», не здійснюючи його приймання від залізниці, листом просило подати залізничні вагоноцистерни, завантажені мазутом позивача, на під’їзну колію, якою користується ПП «Транс-Ойл», з яким позивачем було досягнуто домовленість про прийом вантажу вказаного мазуту.

Одеська залізниця у наданому суду листі від 8.06.2008р. зазначила про неможливість надання пояснень з приводу перевезення спірного вантажу у зв’язку зі знищенням перевізних та станційних документів з причини закінчення строку їх зберігання.

Під час розгляду справи у новому складі суду позивачем було повторно заявлено клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову (том 2 а.с.6), у задоволенні якого судом було відмовлено з урахуванням його необґрунтованості в частині припущення того, що грошові кошти, на які позивач просив накласти арешт, можуть зникнути, що призведе до невиконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, суд встановив:

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем за період з 3.02.2006р. по 8.02.2006р. зі станції Надвірна на адресу ВАТ „Одеснафтопродукт” було відправлено 86 вагонів мазуту загальною кількістю 4 877, 477т.

Зазначені вагони прибули на станцію призначення Одеса-Пересип з 8.02.2006р. по 11.02.2006р.

14.02.2006 року, у зв’язку з тим, що одержувач вантажу ВАТ „Одеснафтопродукт” відмовився приймати вантаж посилаючись на неможливість зливу, позивачем було укладено договір про надання послуг по перевалці нафтопродуктів з ПП „Транс-Ойл”.

Відповідно до умов договору ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” доручає, а ПП „Транс-Ойл” бере на себе зобов’язання здійснити роботи (надання послуг) по організації та зберіганню нафтопродуктів.

Відповідно до п. 2.1.2 договору ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” зобов’язаний забезпечити відправку вантажу у технічно справних залізничних вагоноцистернах, не маючих твердих інорідних або бітумних залишків, зі справним нижнім зливним устройством, підготовленим до перевезення згідно ДОСТ 1510-84. „Нафта та нафтопродукти. Маркировка, упаковка, транспортування та зберігання”.

Відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.5 зазначеного договору, ПП „Транс-Ойл” зобов’язаний організувати оформлення актів зливу документально для кожної вагоноцистерни, з підписанням їх посадовими особами нафтобази, представниками ПП “Транс-Ойл” та завіренням митницею, а також при необхідності іншими особами, якщо це передбачено законодавством України. Забезпечити доступ незалежного сюрвейера для перевірки резервуарів по якості та кількості, якщо від ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” надійшла відповідна заявка.

П. 3.1 договору передбачає, що замовник - ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” здійснює платежі на розрахунковий рахунок виконавця - ПП „Транс-Ойл” у строк не пізніше 5-ти банківських днів, у гривнях, згідно актів зливу вантажу з залізничних вагоноцистерн.

Згідно з п. 4.1 договору, у холодний період року можливі відхилення від ДОСТу по показнику вмісту води у нафтопродукту, при вивантаженні якого застосовується відкритий пар для підігріву, ця умова діє у кожному місяці, якщо температура застигання нафтопродукту вище за температуру оточуючого повітря.

П.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору передбачають, що замовник - ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” несе відповідальність за схоронність нафтопродукту по кількості та згідно якості нафтопродуктів вимогам ДОСТу до моменту зливу цистерн на естакадах (місці перевалки). Після фактичного приймання вантажу від залізниці і до моменту його завантаження виконавець –ПП „Транс-Ойл” несе відповідальність за схоронність нафтопродукту по кількості –згідно актів зливу і по якості нафтопродуктів –у межах ДОСТу. Виконавець –ПП „Транс-Ойл” несе відповідальність перед замовником –ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” за кількість та якість нафтопродукту з моменту його приймання від замовника до моменту навантаження та зобов’язаний відшкодувати втрати у повному об’ємі втраченого по вині виконавця вантажу, без врахування норм природної втрати при зберіганні та перевантаженні. Природна втрата повинна бути доведена виконавцем –ПП „Транс-Ойл”.

Як вбачається із матеріалів справи, приймання нафтопродукту проводилося з 14.02.2006р. по 20.02.2006 р., про що складені акти приймання нафтопродукту № 1-23 (том 2, а.с. 45-67).

Приймання вантажу проводилося за участю ТОВ „Інспекторат України”, про що свідчать їх відмітки на актах приймання нафтопродукту № 1-23, а також акти заміру вагоноцистерн при вивантаженні (том 3, а.с. 82-104).

Як встановлено при розгляді справи та підтверджується наявними доказами, причиною вказаного розходження є наявність залишку в вагоноцистернах після відвантаження (від 22 до 41 см). Загальна кількість залишків складає 172, 775 м3. Наявність залишків обумовлена надзвичайно низькою температурою вантажу (-1-(-14)оС), а також тривалим часом отстоювання вагоноцистерн перед вивантаженням (5-11 діб) при температурі навколишнього середовища у вказаний період від мінус 8оС до мінус 16оС.

Під час приймання вантажу після зливу мазуту його кількість склала 4 713, 593 брутто, в тому числі 4 698, 370 нетто та 15, 223 води, у зв’язку з чим нестача вантажу склала 163, 884 т. Крім того, ресурсною довідкою від 16.05.2006 року (том 3, а.с.8) ПП „Транс-Ойл” повідомило про залишок мазуту в кількості 4 698, 370т.

Таким чином, вважаючи, що нестача вантажу склала 179, 107т., після надіслання претензії на адресу відповідача (1 том-а.с. 24), ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” звернулося до суду із відповідним позовом.

Дослідивши надані сторонами докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до п.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При чому, згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позивачем у встановленому порядку не доведено факту порушення відповідачем будь-яких умов договору. Крім того, суд зазначає, що позивачем належним чином не доведено факт видачі вантажу саме ПП „Транс-Ойл”. Як вбачається із копій залізничних накладних, які є доказом укладення договору перевезення згідно до ст.909 ЦК України, одержувачем зазначено ВАТ „Одеснафтопродукт”. Будь-яких доказів зміни договору перевезення або видачі вантажу саме відповідачу матеріали справи не містять.

Згідно до ст. 193 ГК України, яка цілком кореспондується із ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На виконання зазначених приписів законодавства, ПП „Транс-Ойл”, у відповідності до умов договору (п.2.3.3, 2.3.4), були здійснені технічні операції по вивантаженню та зберіганню вантажу, оформлення актів зливу, а також забезпечено доступ незалежного сюрвейера –ТОВ „Інспекторат Україна”.

Посилання позивача на невиконання відповідачем приписів статуту залізниць не приймається судом до уваги, оскільки ПП „Транс-Ойл” не є ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем. Крім того, згідно з листом ВАТ „Одеснафтопродукт”, на адресу якого і були відправлені вагони, від 14.02.2006 року № 5/3-05/03 (том 2, а.с.68), саме він брав на себе оплату послуг залізниці, в тому числі подачу –уборку цистерн, користування вагоноцистернами та інші станційні збори, тобто виконання обов’язків вантажоодержувача.

Відповідно до ст.614 ЦК України, яка повністю відповідає приписам ст.218 ГК України, підставою для покладення на особу відповідальності є наявність її вини (умислу або необережності). У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, причиною розходження між кількістю відправленого та злитого вантажу стала наявність твердих залишків (від 22 до 41 см), обумовлена сторонніми явищами - дуже низькою температурою вантажу та навколишнього середовища. Як свідчить порівняльний аналіз даних актів зливу, твердий залишок мав місце при зливі вагонів, що приймалися при низькій температурі навколишнього середовища від -8оС до -11 оС.

Не приймаються також судом твердження позивача про недотримання відповідачем технології розігрівання мазуту. Так, згідно з Правилами перевезення вантажів, на мазут, що належить до 4-ої групи вантажів, розповсюджується норма на розігрів та злив –10 годин. Разом з тим, Акти зливу № 1-23 свідчать, що відповідач затрачував на злив мазуту до 18 годин, що на 8 годин перевищує встановлену норму. З акту № 2 від 28.02.2006 року вбачається, що лютому місяці 2006 року для ПП „Транс-Ойл” виробником пару –Одеською ТЕЦ було поставлено для використання пар з температурою 261 градус та тиском 5, 7 кгс/ см.кв.

Слід також зазначити, що п.6.3.2 нормативів (Правила технічної експлуатації та охорони праці на нафтобазах) заборонено застосовувати пар для підігріву мазуту при температурі , що перевищує 90 градусів.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для покладення на ПП „Транс-Ойл” відповідальності у вигляді стягнення збитків за 163, 884 т мазуту, тобто різницю між відвантаженим та злитим мазутом.

Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до умов договору, а саме п. 5.2, після фактичного приймання вантажу від залізниці і до моменту його завантаження, виконавець несе відповідальність за зберігання нафтопродукту по кількості –згідно актів зливу.

Як вбачається із наявних у справі актів приймання нафтопродукта „Мазут поточний 100” за кількістю № 1-23 (складених за період з 15.02.2006р. по 20.02.2006р.), ПП „Транс-Ойл” було злито 4 713, 593т. мазуту (брутто), в тому числі 15, 223 т. води та 4 698, 370 т. мазуту (нетто). Зазначені акти посвідчені незалежним сюрвейером –ТОВ „Інспекторат України”, який згідно з п. 2.2.1 договору від 14.02.2006 року та відповідно до договору між ТОВ „Інспекторат України” та позивачем був направлений для участі у прийомці мазуту. Крім того, відомості актів зливу повністю кореспондуються із актами, складеними ТОВ „Інспекторат України” (3 том-а.с. 82-104) на виконання умов договору від 8.11.2005 року (том 2, а.с.112-115).

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідно до зазначених умов договору, відповідач несе відповідальність виключно за збереження кількості злитого за актами приймання мазуту.

Щодо вимог позивача про стягнення вартості 15, 223 т. мазуту, який за твердженням ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” втрачено під час зберігання, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, а саме довідка відповідача станом на 16.04.2008 року у нього зберігається мазут марки М-100 в кількості 4 698, 370 т.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи, що договір від 14.02.2006 року є за своєю правовою природою змішаним договором, зокрема, і договором зберігання, суд доходить висновку про застосування до нього відповідних положень закону.

Згідно до п. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Відповідальність зберігача у вигляді стягнення вартості речі наступає у випадку її втрати або пошкодження.

Приймаючи до уваги наявність на зберіганні у ПП „Транс-Ойл” 15 223 т. мазуту, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення його вартості.

Посилання позивача на ст. 612 Цивільного кодексу України щодо втрати кредитором інтересу у виконанні зобов’язання судом до уваги не приймаються у зв’язку з недоведенням позивачем факту прострочення боржником зобов’язання у розумінні ст. 612 Цивільного кодексу України. Крім того, як вбачається із матеріалів справи (том 1, а.с.26), ТОВ „Інспекторат України” повідомило позивача про наявність залишку 21.02.2006р., тобто позивач на наступний день після зливу мазуту знав про результати зливу та мав можливість з’ясувати про залишок мазуту та вжити заходів щодо його повернення.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати, у відповідності до вимог ст.ст. 44,49 ГПК України, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя Щавинська Ю.М.

рішення підписано 14.07.2008р.