ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

25.06.08
Справа №20/142/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду
у складі:

Головуючий суддя Федоров І.О. судді  Хуторной В.М.    , Яценко О.М.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників: позивача - ОСОБА_1приватний
підприємець; відповідача-1 Говоруха Г.Ф., довіреність № 04-08 від 2.06.2008
року; інші представники не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1на рішення господарського суду Запорізької
області від 29.04.2008 року по справі № 20/142/08

за позовом: Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя,
(далі ПП ОСОБА_1.);

до відповідача-1: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автомобільний ринок», м. Запоріжжя, (далі ТОВ «Автомобільний
ринок»);

відповідача-2: Запорізька міська рада, м. Запоріжжя

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро
технічної інвентаризації», м. Запоріжжя, (далі Запорізьке МБТІ);

про  визнання
права власності

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного
господарського суду за №1213 від 24.06.2008 р. справу передано на розгляд
колегії суддів: Федорова І.О., Хуторного В.М., Яценко О.М., яка прийняла справу
до свого провадження.

За клопотанням позивача запис розгляду судової справи
здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного
комплексу «Діловодство суду».

У судовому засіданні 25.06.2008 року оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Запорізької області від
29.04.2008 року (суддя Гандюкова Л.П.) в задоволені позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що до позивача не перейшло права користування
земельною ділянкою, ним не доведено, що належний йому кіоск відноситься до
нерухомого майна, його право власності не порушено.

ПП ОСОБА_1., позивач у справі, з рішенням господарського
суду не погодився та звернулася до Запорізького апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою. В скарзі апелянт зазначає, що ним за власні кошти
виготовлено та встановлено металевий кіоск, який пов'язаний з землею, фундаментом
та бетонною стяжкою. Встановлене торгове місце належить йому на праві власності
та є складовою частиною майнового комплексу «Авторинок». Будівництво кіоску
проводилось згідно затвердженому плану. Звертає увагу, що до теперішнього часу
в нього немає правовстановлюючих документів на кіоск, що позбавляє його вільно
розпоряджатися своїм майном. Просить скасувати рішення по справі та
задовольнити позов в повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги.

ТОВ «Автомобільний ринок», відповідач-1, у відзиві на
апеляційну скаргу вказує на законність та обґрунтованість судового рішення,
його представник в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу.

Запорізька міська рада, відповідача-2, як і третя особа
по справі, сповіщені належним чином про час і місце розгляду апеляційної
скарги, повноважного представника судового засідання не направили, відзиву на
апеляційну скаргу не надали.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,  наданими
суду першої інстанції.

У відповідності до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський
суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Сутність спору правильно встановлено господарським судом
та полягає у наступному.

17.01.2003р. на підставі договору купівлі-продажу
незавершеного будівництва ТОВ «Автомобільний ринок» придбало у власність
незавершене будівництво автомобільного ринку, що розташоване на земельній
ділянці площею за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 36.

24.07.2003 р. на підставі рішення Запорізької міської
ради №24 від 16.07.2003 р. та рішення №190/4 від 29.05.2003 р. Виконавчого
комітету Запорізької міської ради між Запорізькою міською радою та ТОВ «Автомобільний
ринок» укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою:
м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, площею 12,7985 га, для розташування
автомобільного ринку. Договір укладено на термін до 29.05.2013 р.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради
№80/1 від 24.02.2007 р. ТОВ «Автомобільний ринок» дозволено проектування та
реконструкцію існуючого автомобільного ринку по вул. Оріхівське шосе, 36 у м.
Запоріжжі без зміни цільового призначення.

Протягом 1997-2005 р. р. позивачем укладались договори
щодо встановлення його лотка для торгівлі на території автомобільного ринку,
щодо спільного вирішення питань по благоустрою, про надання послуг щодо
користування (закріплення) торговими місцями. Згідно з договорами про надання
послуг ринку №294 від 20.04.2004 р. та №480 від 01.08.2005 р. ПП ОСОБА_1.
надано послуги щодо користування торговим місцем на торгівельному ряду №5,
місце №138. Послуги надавались також на підставі договорів №9 від 06.06.1999
р., №98 від 01.04.2000 р., №258 від 15.01.2005 р.

20.02.2004 р. ПП ОСОБА_1(замовник) уклав з ТОВ «Лакма»
(виконавець) договір підряду №294 на проведення робіт по будівництву
(реконструкції) торгового кіоску площею 10 кв. м. на закріпленому за замовником
торговому місці ряд №5, місце 138; складені акти виконаних робіт та сплачено
суму за виготовлення торгового павільйону (в актах від 12.07.2006 р.,
08.05.2006 р. вказано договір №59, ряд №6 місце 128; в актах від 25.02.2005
р.,05.04.2005 р. зазначено договір №294, ряд 5, місце 138).

На звернення ПП ОСОБА_1. про оформлення права власності
листом №4256/11-29 виконавчий комітет Запорізької міської ради повідомив, що
органи місцевого самоврядування здійснюючі, оформлення права власності фізичним
та юридичним особам згідно з Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані
об'єкти нерухомого майна за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і
введення його в експлуатацію та дозвільних документів за умовою відведення земельної
ділянки для забудови. Зазначено, що кіоск є металевою розбірною конструкцією,
яка відповідно до ст. 181 ЦК України не є об'єктом нерухомості.

Третя особа, Запорізьке МБТІ, пояснила, що технічну
інвентаризацію кіоск позивач не проходив та не звертався з заявою про
проведення технічної інвентаризації спірного об'єкту. Право власності на
об'єкти нерухомості за адресою: вул. Оріхівське шосе, 36, у м. Запоріжжя не
зареєстровано.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення
суду, знаходить апеляційну скаргу такою, що
не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині щодо правомірної відмови відповідача-2 зареєструвати право
власності на спірний торгівельний кіоск.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої позовні
вимоги обґрунтовує ст. ст. 317, 331, 355, 364, оскільки  вважає кіоск, на який він хоче визнати право
власності, нерухомим майном.

Статтею 316 ЦК України передбачено, то правом власності
є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно статті 331 ЦК України, особа, яка виготовила
(створила) річ із своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до
закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту
державної реєстрації.

Згідно зі ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать
земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Позивач належних доказів належності кіоску площею 12,5 кв. м. до нерухомого
майна, всупереч статтям 32, 34 ГПК України не надав.

Пунктом, 1.6. «Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме майно» зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 28.01.2003 року за №66/7387 передбачено, що реєстрації
підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких
закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Не підлягають
реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із
землею. Рухоме майно може бути розміщено і на фундаменті, але ж від цього воно
не стає нерухомим.

Колегія суддів зазначає, що одним із способів захисту
права власності є визнання права. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності. За приписами наведеної норми,
саме позивач повинен довести в суді факт оспорювання його права власності,
тобто навести обставини за яких відповідач(і), вчиняють дії, які свідчать про
намагання останнього привласнити собі об'єкт.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного
права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу
наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду, який має
приймати рішення зі справи в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних
обставин конкретної справи, приймаючи до уваги як можливість у той чи іншій
спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і
необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється
між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується позивача,
який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до
господарського суду з даним позовом (п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.
33 Господарського процесуального кодексу України).

Як вище зазначалось, право власності позивача на
торгівельний кіоск (не як об'єкт нерухомості) відповідачами не оспорюється, а
відтак позивачу слід відмовити на підставі ч. 3 ст. 16 та ч. 3 ст. 13 ЦК
України. та ст. 16 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції цілком правомірно зазначив, що
посилання позивача на ст. ст. 355, 364 ЦК України є необґрунтованими оскільки
зазначені статті визначають поняття і види права спільної власності та порядок
виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Кіоск ПП ОСОБА_1не
знаходиться у спільній власності.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 101 - 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1залишити
без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 29.04.08
р. по справі №20/142/08 - без змін.

Постанову оформлено відповідно до ст. 84 ГПК України
26.06.2008 р.

Головуючий суддя Федоров І.О.

судді  Хуторной В.М.

Яценко О.М.