ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№ 5/10

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого

Н.О. Волковицької

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Халус А.Г., дов. від 28.02.08р.

відповідачів

- не з’явився (про час та дату судового засідання повідомлений належним чином);

- Левадська А.В., дов. від 18.02.08р.;

- не з’явився (про час та дату судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 р.

у справі

№ 5/10 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом

Агрофірми "Прут"

до

- Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації;

- Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут";

- Виконавчого комітету Коломийської міської Ради

про

визнання недійсним свідоцтва на право власності, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном

ВСТАНОВИВ:

Агрофірма "Прут" звернулась до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут", Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, Виконавчого комітету Коломийської міської Ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.11.2004р., видане Товариству з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут" на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Волоська, (вул. Полтавська), 17, визнання за позивачем права власності на об'єкти нерухомого майна (нежитлові будівлі), а саме: адмінбудинок А, 1438,7кв.м.; склад В, 208,8кв.м.; склад Г, 253,3кв.м., що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Волоська, (вул. Полтавська), 17, та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут" не чинити перешкоди у користуванні цим майном.

Позовні вимоги обґрунтовано набуттям позивачем права власності на спірне майно після прийняття його в установленому порядку в експлуатацію у 1997 році, знаходженням спірного майна протягом усього часу на балансі позивача та, натомість, оформлення документів про право власності за відповідачем за відсутності документів про право на земельну ділянку, надану під будівництво, порушенням відповідачами приписів статей 387, 391, 392, 393 Цивільного кодексу України.

Також позивач включив до складу позовних вимог вимогу про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 473 від 19.12.2001р. у частині затвердження акту Державної комісії по прийманню в експлуатацію закінченої реконструкції приміщення під цех по розливу алкогольних і слабоалкогольних напоїв по вул. Волоська, 17 загальною площею 1922,8кв.м., реконструйованого господарським способом, замовник спільне підприємство "Ленокс-Прут"; вказана вимога розглядалась за приписами Кодексу адміністративного судочинства України в межах провадження у справі № А-5/9.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут" відхилив позовні вимоги повністю, вказавши, що дана справа не підсудна господарським судам, а позивач звернувся за захистом його порушеного права після закінчення строку позовної давності.

Решта відповідачів відхилили позовні вимоги, вказавши, що реєстрація права власності товариства на спірні приміщення відбулась у відповідності до встановленого законодавством порядку, на підставі належних правовстановлюючих документів (акту приймання-передачі та розподільчого балансу).

Рішенням місцевого господарського суду (суддя Цюх Г.З.) від 30.05.2006р. позов задоволено; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.11.2004р., видане Товариству з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут" на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Волоська, (вул. Полтавська), 17; визнано за агрофірмою "Прут" право власності на об'єкти нерухомого майна (нежитлові будівлі), а саме: адмінбудинок А, 1438,7кв.м.; склад В, 208,8кв.м.; склад Г, 253,3кв.м., що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Волоська, (вул. Полтавська), 17; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут" звільнити належні позивачу об'єкти нерухомого майна (нежитлові будівлі) та не чинити перешкод власникові у користуванні цим майном; судові витрати розподілено пропорційно між сторонами.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо відсутні передбачених законодавством підстав для припинення права власності позивача на спірні приміщення, та, відповідно, виникнення такого права у відповідача; реєстрацією за відповідачем права власності з порушенням пункту 1.6 статті 6 Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно без акта про право власності на землю та рішення про відведення земельної ділянки, статтями 316-321 Цивільного кодексу України. Також суд визначив, що позивачу стало відомо про порушення його права у 2006 році з відповіді Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації; тобто, позивач звернувся з позовом до суду у межах строку позовної давності.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. (судді: Мельник Г.І. –головуючий, Новосад Д.Ф., Михалюк О.В.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін за його відповідності чинному законодавству та матеріалам справи, відсутності у відповідача будь-яких правовстановлюючих документів, що підтверджують підстави набуття права власності на спірні об'єкти.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову у даній справі та припинити провадження у справі.

Касаційну скаргу вмотивовано непідсудністю даного спору господарським судам за пунктом 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України, позивачем пропущено строк позовної давності за захистом порушеного права; в порушення статей 27 та 65 Господарського процесуального кодексу України до участі у справі не залучено фірму "Укрводпром", що придбала спірне майно згідно договору купівлі-продажу від 08.02.06р.; судами не враховано, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2006р. по справі № А-5/9 відмовлено позивачу в позові про визнання частково недійсним рішення виконкому Коломийської міської ради.

Позивач письмовий відзив на касаційну скаргу не подав, усно заперечив її доводи, вказавши на законність та обґрунтованість судових рішень.

Інші відповідачі відзив на касаційну скаргу не подали та не скористались правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Рішенням виконавчого комітету Коломийської міськради № 353 від 09.12.1987р. агрофірмі "Прут" було виділено під будівництво промбази агрофірми по вул. Леніна (нині Волоська) в. м. Коломия земельну ділянку площею 3,0га; рішенням виконавчого комітету Коломийської міськради № 66 від 18.03.1997р. затверджено акт державної комісії про приймання в експлуатацію закінченої будівництвом виробничої бази, а 1.04.1997р. позивачу видано реєстраційне посвідчення на об'єкт нерухомого майна - виробничої бази.

Листом Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 16.02.2006р. № 241 позивача було повідомлено про неможливість надання йому витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, тому що на адмінкорпус та на склади видане свідоцтво про право власності СП "Ленннокс-Прут" на підставі рішення Коломийської міської ради № 473 від 19.12.01р.

Також судом встановлено, що за протоколом № 2 від 20.03.2001р. про проведення реорганізації агрофірми "Прут" шляхом виділення часток статутного фонду засновників агрофірми "Прут" в окремі підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю "Темп-Прут" є правонаступником майнових прав та обов'язків агрфірми "Прут" в частині приміщень загальною площею 2718,8кв.м., переданих на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-Прут" згідно з актом приймання-передачі на підставі розподільчого балансу від 20.03.2001р. (столярний цех, склади (без зазначення літер), пресове відділення, навіс для заготовок пилорами, блок деревообробних цехів, цех металоконструкції); Товариство "Темп-Прут" не оформило документально право власності на вказані приміщення.

Протоколом розподілу приміщень між фірмами "Темп-Прут" та СП "Леннокс-Прут" (без номеру та дати) за відповідачем закріплено адміністративну споруду "А" площею 1438,7кв.м., склад тари площею 275,3кв.м., склад зберігання спирту і спиртовмісне відділення "Г" площею 208,8кв.м., а загальною площею 1922,8кв.м.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій зазначали, що вищевикладені фактичні обставини є належними та допустимими доказами того, що позивач не передавав Товариству "Темп-Прут" спірні приміщення на баланс та не давав згоди на передачу приміщень відповідачу; відтак розпорядження ними останнім на користь відповідача є неправомірним та не може породжувати виникнення у відповідача права власності.

Висновки судів ґрунтуються на приписах статей 316, 317, 347 387 Цивільного кодексу України, що визначають повноваження власника майна та способи захисту його порушених прав.

Однак судова колегія вважає висновки місцевого та апеляційного господарських судів передчасними та такими, що не ґрунтуються на повному, всебічному та об'єктивному дослідженні обставин справи в їх сукупності, з наступних підстав.

Відповідно до приписів статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації звертаються до господарського суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів; вказані норми кореспондуються з способами захисту особами своїх прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, оспорюючи право власності відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут" та звертаючись з вимогою про визнання недійсними документів, що посвідчують його право власності, позивач зобов'язаний довести належними та допустимими доказами свої майнові права на спірне майно на момент звернення з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи висновки господарських судів про майнові права позивача на спірне майно ґрунтувались на тому, що його право власності на нього було належним чином зареєстровано у 1997 році, а докази припинення права власності позивача у порядку, передбаченому частиною 1 статті 347 Цивільного кодексу України, протягом наступного періоду відсутні.

Однак судами попередніх інстанцій не враховано, що наявність чи відсутність підстав для припинення права власності та, відповідно, його набуття, момент виникнення права власності регулюються нормами законодавства, чинними на момент вчинення сторонами відповідних юридично значимих дій, з якими законодавець пов'язує перехід права власності на нерухоме майно; при цьому перебування майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою права власності на нього.

Таким чином, відхиляючи протокол № 2 від 20.03.2001р., розподільчий баланс та акт прийому-передачі нерухомого майна загальною площею 2718,8кв.м. від позивача ТзОВ "Темп-Прут", як докази припинення права власності позивача та набуття його ТзОВ "Темп-Прут", суди не дослідили та не обґрунтували, чим ці документи не відповідають встановленому порядку виділення частки в статутному фонді товариства його учаснику та його подальшій передачі з власності товариства у власність учасника за приписами чинного на той момент законодавства, а також не навели законодавчі норми, що визначали наслідки недодержання порядку реєстрації права власності на нерухоме майно для існування майнових прав на нього.

Встановивши у судових рішеннях, що право власності на приміщення передані за актом-приймання передачі площею 2718,8кв.м. ніколи не належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Темп-Прут" та не перейшло йому, суди попередніх інстанцій тим самим визначилися щодо прав та обов'язків особи, не залученої до участі у справі.

Також судами не надано оцінки відповідності позовних вимог в частині визнання недійсними свідоцтва про право власності встановленим способам захисту порушеного права та статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у справі рішення та постанова вказаним вимогам не відповідають з вказаних вище підстав.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, рішення місцевого господарського суду підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час розгляду справи суду слід взяти до уваги наведене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Водночас судова колегія відхиляє наведені у касаційній скарзі доводи щодо непідвідомчості даної справи господарським судам України як такі, що суперечать чинному законодавству.

Керуючись статтями 43, 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Леннокс-Прут" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. у справі № 5/10 господарського суду Івано-Франківської області та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.2006 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач