ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№ 40/171

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого

Волковицька Н.О.,

Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача

не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)

відповідача

прокурора

Заговорич Є.Г., дов. від 10.01.2008р.,

Костенко В.О., дов. від 10.01.2008р.

не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Укрвуглебуд"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008р.

у справі

№ 40/171 господарського суду Донецької області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Укрвуглебуд"

до

Державного підприємства "Красноармійськвугілля"

про

стягнення 8323037,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Укрвуглебуд" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Красноармійськвугілля" про стягнення 8323037грн. на користь Договору про спільну діяльність № 1 від 02.10.03р. у відшкодування збитків, заподіяних спільній діяльності порушенням відповідачем договірних зобов’язань за договором № 1-А від 02.10.2003р.

Заявами від 15.05.2007р. та від 05.11.2007р. позивач уточнив свої позовні вимоги, вказавши, що просить стягнути з Державного підприємства "Красноармійськвугілля" на користь Відкритого акціонерного товариства "Укрвуглебуд" 5921586грн. заподіяних відповідачем позивачу збитків (упущеної вигоди) у розмірі, що відповідає частці позивача за договором про спільну діяльність (75%).

Обґрунтовуючи ціну позову, позивач послався на поняття доходу, наведене у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку, та обчислив упущену вигоду, виходячи з середньоденного обсягу реалізації вугільного концентрату в звичайних умовах, кількості днів вимушеного простою внаслідок аварії та вартості однієї тони концентрату на час аварії.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором про спільну діяльність № 1 від 02.10.2003р., договором № 1-А від 02.10.2003р., внаслідок чого позивачу було заподіяно збитки, що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на підставі статей 22, 611, 1137, 1138 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечив позовні вимоги, вказавши, що договір № 1-А від 02.10.2003р. ним було укладено за відсутності відповідних повноважень від учасників спільної діяльності, відтак невиконання зобов'язань за цим договором не спричиняє правових наслідків; у свою чергу вимоги про відшкодування збитків, заподіяних порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором про спільну діяльність № 1 від 02.10.2003р. суперечать природі договору про спільну діяльність, за якою жоден з учасників спільної діяльності не може збагачуватися за рахунок іншого учасника. Також відповідач вказував на невідповідність складу збитків, визначеного позивачем, вимогам статті 225 Господарського кодексу України.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Донецької області від 20.03.2008р. (судді: Донець Є.О. –головуючий, Ломовцева Н.В., Склярук О.І.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення вмотивовано невідповідністю розрахунку заявленої до стягнення суми поняттю упущеної вигоди в розумінні статті 225 Господарського кодексу України, відсутністю підстав вважати реальним можливість отримання позивачем цієї суми як доходу від спільної діяльності сторін.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008р. (судді: Діброва Г.І. –головуючий, Стойка О.В., Шевкова Т.А.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості; апеляційним судом зазначено, що позивач не надав до суду першої інстанції доказів, що свідчать про неналежне виконання відповідачем зобов'язань та наявності причинного зв'язку між невиконанням зобов'язань за договором № 1-А від 02.10.2003р. та заподіянням збитків за договором про спільну діяльність; відповідач довів відсутність своєї вини у завданні збитків.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та прийняти нове рішення про стягнення з відповідача 5921586,00грн. збитків.

Касаційну скаргу вмотивовано доводами про те, що договір № 1-А від 02.10.2003р. є дійсним в силу статті 241 Цивільного кодексу України, а умови договору про спільну діяльність від 02.10.03р. передбачають відшкодування збитків винною стороною іншій стороні договору про спільну діяльність; вказана умова договору про спільну діяльність відповідає статтям 610, 611, 1137 Цивільного кодексу України. Також скаржник зазначає про помилковість висновків апеляційного суду щодо ненадання доказів неналежного виконання відповідачем зобов'язань та їх причинного зв'язку зі заподіяними збитками.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу та усно в судовому засіданні відхилив доводи касаційної скарги, вказавши на законність та обґрунтованість судових рішень.

Позивач не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно положень частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено договір № 1 від 02.10.03р. про спільну діяльність шахти ім. О.Г. Стаханова ДП "Красноармійськвугілля" та ЗАТ "Укрвуглебуд" по розробці запасів пласту К-5, відповідно до умов якого зобов’язались шляхом об’єднання своїх зусиль та майна спільно діяти у сфері розробки покладів кам’яного вугілля та його реалізації для задоволення попиту підприємств на вугілля, збільшення результатів фінансово-господарської діяльності.

За умовами договору про спільну діяльність відповідач, зокрема, зобов’язався забезпечувати позивача технологічними умовами для ведення робіт відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці та техніки безпеки, надавати йому послуги, передбачені пунктами 3.5.1.- 3.5.8. договору.

Вказаним договором покладено на позивача право вчиняти правочини від імені всіх учасників спільної діяльності з третіми особами, здійснювати загальне керівництво та вести облік результатів спільної діяльності.

Згідно пунктів 9.1 та 11.3 договору про спільну діяльність, за порушення умов договору винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки, в тому числі втрачену вигоду, в порядку, встановленому чинним законодавством, а загальні витрати та збитки учасників покриваються за рахунок спільного майна.

Частка позивача у спільній діяльності складає 75%, а відповідача –25%; прибуток, отриманий сторонами договору про спільну діяльність від спільної діяльності, розподіляється пропорційно їх часткам.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено в судових рішеннях, в учасників спільної діяльності спільне майно відсутнє, а відповідачем не перераховано на розрахунковий рахунок спільної діяльності свій грошовий внесок у розмірі 25000грн.

Також місцевим судом встановлено, що відповідачем та позивачем, відповідно до пунктів 5.3, 5.5, 5.6, 5.8 договору про спільну діяльність, було укладено договір № 1-А від 02.10.2003р. за умовами якого відповідач зобов’язався надавати замовнику (учасникам договору про спільну діяльність) послуги, в тому числі з перевезення працівників замовника на роботу та з роботи, послуги лампової, послуги скіпового підйому, проведення дегазації, подачу розрахункової кількості води, електроенергії, повітря. При цьому згідно з пунктом 4.1 договору кожна зі сторін несе матеріальну відповідальність за невиконання умов договору згідно чинного законодавства.

Також в інтересах учасників договору про спільну діяльність позивачем було укладено договір підряду на проведення гірничих виробок № 32 від 05.01.04р. та договір підряду на видобуток вугілля № 35/1 від 20.07.04р.

07.12.2006р. на відокремленому підрозділі шахта ім. О. Стаханова сталася аварія з груповим нещасним випадком, що підтверджується матеріалами справи (т.2, а.с.13-33). Висновком експертної комісії по аварії від 31.12.2005р. встановлено, що головною причиною аварії був прорив водовугільної пульпи із вугільної ями № 2 гор.986 в зумпф скипового стволу.

Причинами, які обумовили виникнення аварії, є: попадання шахтної води у вугільну яму № 2 скипового стволу, незадовільний стан водовідливних комплексів, розроблений шахтою "Проект виконання робіт з очищення, огляду і ремонту зумпфа головного скипового стволу" не передбачає заходи безпеки у випадку попадання шахтної води у завантажувальні ями скипового стволу, низька виробнича дисципліна робітників шахти при виникненні аварійної ситуації.

Актом від 12.01.2006р. встановлено, що внаслідок аварії було зупинено роботи з проведення гірничих виробок та видобутку вугілля у пласті № 5; всього вимушений простій позивача у зв’язку з аварією з 08.12.2005р. по 11.01.2006р. склав 792 години, під час яких втрачено видобуток 21931,8 тон вугільного концентрату.

Збитки у розмірі 5921586грн. позивач визначив, виходячи з середньоденної реалізації вугілля, помножену на ціну вугілля (виходячи з договорів на купівлю-продаж вугілля) та на кількість днів простою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали на недоведеність позивачем істотних обставин справи, що визначають підстави цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України.

Породжуючи настання цивільних прав та обов’язків згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв’язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Причинний зв’язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв’язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату.

Відповідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування; під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Водночас до правовідносин, що виникають у сфері господарювання, застосовуються положення Господарського кодексу України; за змістом статті 225 Господарського кодексу України відшкодуванню потерпілій стороні підлягає втрачений прибуток, що міг бути одержаний в разі належного виконання зобов'язання іншою стороною, тобто, сума, на яку дохід перевищує витрати, пов'язані з його одержанням. Відтак наявність теоретичного обґрунтування та розрахунку валового доходу від реалізації продукції не є підставою для стягнення втраченої вигоди в розумінні статті 225 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 430 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (який був чинний на момент укладення договору) за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети.

Частиною 1 статті 433 цього Кодексу передбачено, що порядок покриття витрат, передбачених договором про сумісну діяльність, і збитків, що виникли в результаті сумісної діяльності, визначається договором.

Схожа норма міститься у частині 2 статті 1131 Цивільного кодексу України, який був чинний на час прийняття оскаржуваних судових рішень, згідно з якою умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Судами встановлено, що умовами договору про спільну діяльність не передбачено іншого порядку відшкодування заподіяних збитків, ніж у тому, що визначено законодавством.

Відповідно до статей 4-2 та 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін.

Враховуючи вказівки, що містилися у постанові Вищого господарського суду України від 23.10.2007р., та є обов'язковими для виконання для суду першої інстанції, місцевим господарським судом ухвалою від 14.11.2007р. позивача було зобов'язано уточнити склад та підстави позовних вимог; натомість подані позивачем уточнення не містили розрахунку ціни позову відповідно до статті 225 Господарського кодексу України, з урахуванням витрат, що були б необхідними для одержання визначеної позивачем продукції.

Відтак висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність обставин справи, відсутність усіх складових, істотних для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків відповідають положенням чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги стосуються оцінки обставин справи судами попередніх інстанцій та не спростовують правомірність застосування судами положень статті 225 Господарського кодексу України до спірних правовідносин.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Оскаржені судові рішення відповідають цим вимогам, відтак підстав для їх скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укрвуглебуд" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008р. у справі № 40/171 господарського суду Донецької області та рішення господарського суду Донецької області від 20.03.2008р. залишити без змін.

Головуючий Т.Дроботова

Судді: Н.Волковицька

Л.Рогач