донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.07.2008 р.                                                              справа №38/46

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Мірошніченко І.В., представник за дов. №17/57 "Д" від 05.12.2007 року;

від відповідача:

Масалітін С.М., представник за дов. №26/73-ю від 24.12.2007 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" м.Краматорськ Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

29.04.2008 року

по справі

№38/46

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Донецький металургійний завод" м.Донецьк

до

Відкритого акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" м.Краматорськ Донецької області

про

стягнення пені за прострочку поставки продукції в сумі 246 688 грн. 03 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.04.2008 року позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Донецький металургійний завод" м.Донецьк (далі по тексту "ВАТ "ДМЗ") до Відкритого акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" м.Краматорськ Донецької області (далі по тексту "ВАТ "Краматорський завод ВВ") про стягнення пені за прострочку поставки продукції в сумі 246 688 грн. 03 коп. - задоволені.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведений факт порушення зобов'язання, за яке договором поставки №/3699 від 24.05.2007 року передбачено стягнення пені, що не суперечить нормам діючого законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 29.04.2008 року скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

-2-

В апеляційній скарзі ВАТ "Краматорський завод ВВ" наполягає на тому, що пеня може нараховуватись тільки за порушення грошового зобов'язання.

У відзиві на апеляційну скаргу та під час судового засідання представник ВАТ "ДМЗ" просив оскаржуване рішення залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу без задоволення тому, що викладені в ній доводи не відповідають обставинам справи та діючому законодавству.

В свою чергу відповідач звернувся з клопотанням про зупинення провадження по справі у зв'язку з тим, що господарським судом Донецької області порушено справу про визнання декількох пунктів договору поставки №/3699 від 24.05.2007 року недійсними. Донецьким апеляційним господарським судом надане клопотання залишено без задоволення за недоцільністю та у зв'язку з тим, що заявник не обґрунтував неможливість розгляду даної справи без зупинення провадження по ній. Крім того, згідно зі ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд перевіряє законність як договору так і всього рішення в цілому.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між сторонами по справі був укладений договор поставки №/3699 від 24.05.2007 року, відповідно до якого, ВАТ "Краматорський завод ВВ" (постачальник) зобов’язується поставити, а ВАТ "ДМЗ" (покупець) оплатити та прийняти продукцію, яка передбачена у п.1 даного договору: вал ексцентриковий, креслення 410С-371, вал ексцентриковий, креслення 410С-386, колесо зубчате, креслення 410С-370СБ, колесо зубчате, креслення 410С-370-01СБ (а.с. 10-11).

Договір укладений з протоколами розбіжностей (а.с. 12, 13).

Пунктом 1 договору сторони передбачили, що поставка продукції здійснюється не пізніше 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу.

Кожна партія продукції, відповідно до п.8 Договору, оплачується спочатку 50% - авансовий платіж, 50% - по факту поставки продукції на підставі рахунку, який виставлений постачальником у строк не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання покупцем платіжного доручення (рахунку).

У п.9 сторони узгодили, що за несвоєчасну поставку продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 1% від суми авансового платежу за кожен день прострочки поставки продукції.

На виконання умов укладеного Договору поставки, для здійснення авансового платежу, відповідач виставив платіжну вимогу-доручення №85п/с від 11.06.2007 року на суму 177 473 грн. 40 коп. (а.с. 14).

Платіжними дорученнями №4386 від 19.07.2007 року, №4419 від 23.07.2007 року, №4469 від 25.07.2007 року позивач перерахував суму авансового платежу в розмірі 177 473 грн. 40 коп. (а.с. 15-17).

Відповідно до п.1 Договору, відповідач у строк до 26.10.2007 року повинен був поставити продукцію позивачеві.

Оскільки у строк, передбачений договором, продукція поставлена не була, 01.02.2008 року позивач направив на адресу відповідача претензію №17/1пр, в якій запропонував останньому перерахувати на розрахунковий рахунок пеню у розмірі 173 924 грн. 00 коп. за 98 днів прострочки, але відповідач залишив її без реагування (а.с.7-8).

Свої зобов'язання за договором поставки №/3699 від 24.05.2007 року ВАТ "Краматорський завод ВВ" не виконало, що стало підставою для звернення ВАТ "ДМЗ" до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення пені за прострочку поставки продукції в сумі 246 688 грн. 03 коп., оскільки на момент звернення до суду продукція так і не була поставлена на його адресу.

-3-

Рішенням від 29.04.2008 року по справі №38/46 господарський суд Донецької області зазначені вимоги задовольнив.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням пояснень представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з абз.2 п.1 ст.193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Розглянувши договор поставки №/3699 від 24.05.2007 року, який був укладений між сторонам по справі, апеляційний суд вважає його укладеним відповідно до ст.638, а також глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статті 525, 526 ЦК України передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов'язання за Договором виконав, оплатив виставлену відповідачем платіжну вимогу-доручення №85п/с від 11.06.2007 року на суму 177 473 грн. 40 коп.

В свою чергу, відповідач не виконав свої зобов'язання з поставки товару у строк узгоджений сторонами в Договорі. На претензію №17/1пр від 01.02.2008 року відповіді не надав.

Пунктом 9 Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну поставку продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 1% від суми авансового платежу за кожен день прострочки поставки продукції.

У розумінні ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у т.ч. боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи з того, що спірні відносини є господарськими, а відповідно до ст.193 ГК України, господарські санкції, зокрема пеня, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов'язань, а не тільки за невиконання грошового зобов'язання, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача щодо стягнення пені за прострочку поставки продукції в сумі 246 688 грн. 03 коп.

Посилання скаржника на те, що ст.231 ГК України розповсюджується тільки на господарські відносини зі спеціальним суб'єктивним складом, є хибними, оскільки тільки пункт 2 цієї статті встановлює розмір штрафних санкцій у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до

-4-

державного сектору економіки, або порушення зв'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Інші пункти ст. 231 ГК України передбачають, що за інші правопорушення господарських зобов'язань розмір штрафних санкцій може бути визначений законом або договором.

Інші заперечення відповідача Донецьким апеляційним господарським судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються вищевикладеним.

При перевірці рішення апеляційним судом не було встановлено порушення або неправильного застосування норм як матеріального так і процесуального права. Тому судова колегія приходить до висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 29.04.2008 року є законним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 29.04.2008 року по справі №38/46 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1-позивачу

2-відповідачу

3-у справу

4-ГСДО

5-ДАГС