ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.05.2008                                                              Справа № 12/76

за позовом державного підприємства санаторію „Верховина” закритого акціонерного товариства „Укрпрофоздоровниця”, с. Сойми Міжгірського району

до відповідача Тячівського управління праці та соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації, м. Тячів

про стягнення заборгованості в сумі 59 584 грн.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача – Канюк І. Ю., головний лікар, Микулін М. М., (представник за довіреністю від 12.05.2008 року)

Від відповідача –не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов державним підприємством санаторієм „Верховина” закритого акціонерного товариства „Укрпрофоздоровниця”, с. Сойми Міжгірського району до Тячівського управління праці та соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації, м. Тячів про стягнення заборгованості в сумі 59 584 грн.

Представникам позивача роз’яснено права і обов’язки передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представники позивача підтримують позовні вимоги, посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи та пояснили причини виникнення боргу у відповідача бюджетним недофінансуванням.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 59 584 грн. –основного боргу щодо оплати за надані, згідно договорів № 1 від 25.01.2005 року, № 8 від 20.04.2005 року та угод № 2 від 16.01.2006 року, № 3 від 09.01.2007 року, послуги по лікуванню, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- актами звірки за 2006- 2007 роки;

- накладною № 3 від 01.02.2007 року на отримання путівки;

- копіями наданих путівок;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є надані послуги по лікуванню (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість наданих послуг по лікуванню є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”; ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82 - 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.           Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Тячівського управління праці та соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації (м. Тячів, вул. Піонерська, 1; код 03192922) на користь державного підприємства санаторію „Верховина” закритого акціонерного товариства „Укрпрофоздоровниця” (с. Сойми, 1 Міжгірського району; код 02647289) суму 59 584 (п'ятдесят девять тисяч п’ятсот вісімдесят чотири грн.) –основного боргу та 102 (сто дві грн.) - у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тисянчин В. М.