ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.07.2008

Справа №2-27/5331.1-2006

За позовом - СПД Жілін П. Г., м. Феодосія, с.м.т. Приморське.

Довідповідача – ДПІ в м. Феодосія АР Крим, м. Феодосія, вул. Кримська, 82 – В.

Про визнання недійсними податкових повідомлень – рішень.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача - Радін, дор. у справі.

Сутність спору:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень відповідача від 19.08.2004 р. №001964/2005/23-3/2/0 і №001988/2005/23-3/1/0.

Позивач позовні вимоги обгрунтовує тим, що спірні податкові повідомлення - рішення були винесені з порушеннями норм чинного законодавства України, на підставі акту перевірки, що містить данні, які не відповідають фактичним обставинам.

На підставі викладеного просить позов задовольнити.

Ухвалою ГС АР Крим від 23.05.2005 р. позов був прийнятий до розгляду та порушено провадження по справі №2-23/9056-2005 р.

Ухвалою ГС АР Крим від 14.06.2005 р. по справі №2-23/9056-2005 провадження по справі було припинено, на підставі п. 6 ст. 80 ГПК України.

Вказана ухвала ГС АР Крим була оскаржена в апеляційному порядку.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.08.05 р. апеляційна скаргу було СПД Жіліна П. Г. задоволено, ухвалу ГС АРК по справі № 2-23/9056– 2004 від 14.06.2004 р. скасовано, справа передана на новий розгляд до господарського суду АР Крим, та доручена судді Воронцовой Н. В. із привласненням справі № 2-27/9056.1 -05.

Згідно до Наказу Державної Податкової Адміністрації в АР Крим №300 від 20.08.2004 р. ДПІ в м. Феодосія реорганізовано шляхом злиття з Кіровською міжрайонною державною податковою інспекцією в АР Крим, на їх базі створено Феодосійська міжрайонна державна податкова інспекція в АР Крим, яка є правонаступником ДПІ в м. Феодосія та Кіровської міжрайонної державної податкової інспекції в АР Крим.

На підставі викладено, суд, в порядку ст.. 25 ГПК України, замінив відповідача - ДПІ в м. Феодосія на його правонаступника – Феодосійської МДПІ, м. Феодосія.

Ухвалою ГС АР Крим від 17.10.2005 р. справа була прийнята до розгляду суддею ГС АР Крим Воронцовою Н. В.

Відповідач вказує, що під час перевірки сума готівки на місці проведення розрахунків не відповідає сумі коштів, вказаної в “X» - звіті. На підставі вказаного відповідачем нараховано штрафні санкції у п’ятикратному розмірі від різниці цих сум на підставі ст.. 22 Закону України “ Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг”.

Позивач вважає, що сума коштів, що знаходилася на місці проведення розрахунків, повністю співпадає сумі коштів, вказаної в “Х” – звіті. Що ж стосується суми, на яку виявлено невідповідність, то вона була залишена для передачі контрагенту в оплату за поставлений товар, і ці кошти зберігалися у ящику під прилавком, тобто в місці, що не є місцем проведення розрахунків.

Тобто позивач по справі вважає, що перевіряючіми Феодосійської МДПІ було допущено фальсифікація доказів, на підставі яких до позивача було застосовано фінансові санкції.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на неправомірні дії перевіряючи Феодосійської МДПІ.

В зв’язку з вказаним, суд ухвалою від 22.11.2005 р. зупинив провадження по справі та матеріали справи направив на перевірку до прокуратури АР Крим, на яку було покладено забовязання провести перевірку по факту викладених позивачем обставин. Після закінчення дослідження вказаних обставин, повернути матеріали справи до суду з результати проведеної перевірки.

Вказана ухвала була оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.01.2006 р. апеляційна скарга була залишена без задоволення, а ухвала ГС АР Крим від 22.11.2005 р. залишена без змін.

10.01.2006 р. після проведення перевірки матеріали справи було повернено від прокуратури АР Крим з відповіддю про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст. 6 КПК України в зв’язку з відсутністю складу злочину.

Приймаючи до уваги викладене, в зв’язку з тим, що усунено обставини, що сприяли зупиненню провадження по справі, суд ухвалою від 08.02.2006 р. провадження по справі поновив.

Судом було встановлено, що відповідно до Наказу ДПА в АР Крим від 24.03.2006 р. №150 було припинено юридичну особу – Феодосійську МДПІ шляхом поділу і створено ДПІ в м. Феодосія, ДПІ в Кіровському районі і ДПІ в Советському районі з правами юридичних осіб. Встановлено, що ДПІ в м. Феодосія, ДПІ в Кіровському районі і ДПІ в Советському районі є правонаступниками Феодосійської МДПІ та мають самостійні баланси, печатки з зображення Державного Гербу України та своїми найменуваннями, інші печатки і штампи, печатки в установах банків, реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства в АР Крим.

Відповідно до довідки №58.01.29 – 53/244 з єдиного державного реєстру підприємств і організацій України ДПІ в м. Феодосія має статус юридичної особи і здійснює управління в сферах фінансової та податкової діяльності.

Таким чином, суд ухвалою від 03.07.2006 р. замінив відповідача по справі – Феодосійської МДПІ на її правонаступника – ДПІ в м. Феодосія.

Розгляд справи, відкладений на 18.07.2006 р., не відбувся в зв’язку зі зверненням СПД Жіліна П. Г. з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.02.2007 р. касаційне провадження за вказаною скаргою було закрито, а матеріали справи повернені на адресу суду.

Відповідно до Розділу VII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ КАСУ Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року за винятком, встановленим пунктом 2 цього розділу.

Відповідно до п. 6 Розділу VII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ КАСУ до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року ( 1798-12 ), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.. 3 КАСУ права адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАСУ компетенція адміністративних судів поширюється на зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Предметом розгляду даної справи є визнання недійсним податкового повідомлення – рішення.

При таких обставинах справи, суд ухвалою від 03.06.2008 р. розпочав розгляд справи у відповідності до норм КАСУ.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

В С Т А Н О В И В :

14.04.2004 р. ДПІ в м. Феодосія проведена перевірка по контролю за здійсненням розрахункових операцій в сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності павільону, розташованого за адресою: м. Феодосія, с.м.т. Приморський, вул. Южна, 9 та який належить СПД Жіліну П. Г.

В ході перевірки виявлені порушення п. 9, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п.1 ст.7 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Вказані порушення відображені в акті перевірки № 001978 від 14.08.2004 р. Акт перевірки підписаний продавцем - касиром Чудиновою Н. А.

На підставі акту перевірки ДПІ в м. Феодосія винесла податкової повідомлення - рішення:

- № 001964/2005/23-3/2/0 від 19.08.2004 р. про застосування фінансових санкцій в сумі 3512,40 грн. ;

- № 001988/2005/23-3/1/0 від 19.08.2004 р. про застосування штрафних (фінансових санкцій) у сумі 377,41 грн.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся зі скаргою від 26.11.2004 р. до відповідача.

Рішенням №264/ж/250 від 14.12.2004 р. у задоволенні скарги було відмовлено, а спірні податкової повідомлення - рішення були залишені без змін.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з повторною скаргою від 27.12.2004 р. до ДПА в АР Крим.

ДПА в АР Крим рішенням від 22.02.2005 р. №134/ж/25-007 у задоволенні скарги було відмовлено, а спірні податкової повідомлення - рішення були залишені без змін.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з повторною скаргою від 09.03.2005 р. до ДПА в АР Крим.

ДПІ в АР Крим рішенням про результати розгляду повторно скарги від 28.04.2005 р. №4152/ж/25-2115 у задоволенні скарги було відмовлено, а спірні податкової повідомлення - рішення були залишені без змін.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з позовом до суду.

Під час проведення перевірки було здійснено контрольну закупку 6 пляшок пива за ціною 2,00 грн. за пляшку, а всього на суму 12,00 грн.

При цьому було встановлено, що сума готівки на місці проведення розрахунків складала 754,23 грн., що не відповідає сумі коштів, що вказана в денному звіті РРО – 119,75 грн. Таким чином, сума не відповідності склала 634,48 грн.

Позивач наполягає на тому, що сума коштів на місці проведення розрахунків цілком відповідала денному звіту РРО. Що стосується 634,48 грн., то вказує, що дана сума була залишена ним для передачі контрагенту в оплату за поставлений товар.

Відповідно до ст.. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно п. 13 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 1776-3 суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

В листі ДПА України № 5354523-2116 від 08.07.2002р. вказано, що в ст. 2 Закону України № 1776-3 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що місце проведення розрахунків - це місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Згідно ст.7 вказаного Закону та п. 4.5 Порядку реєстрації, опломбування і застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари та послуги, який затверджений Наказом ДПА України від 01.12.2000р. № 614, зареєстрованим Міністерством юстиції України 05.02.2001р. за № 1075298 встановлено, що відповідно вказаного Порядку внесення і видача готівки, які не зв’язані з проведенням розрахункових операцій, повинні реєструватися через РРО з використанням операцій «службове внесення» і «службова видача», якщо таке внесення або видача не пов’язані з проведенням розрахункових операцій.

Пунктом 23 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006р. № 833 передбачено, що касир під час проведення розрахунку зобов’язаний приймати без обмежень банкноти і монети Національного банку, а також забезпечувати наявність у касі банкнот для видачі здачі. Забороняється зберігання на місці проведення розрахунку готівки, що не належить суб’єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Таким чином, збереження готівкових коштів за реалізовані товари з особистими коштами, вважається порушенням ст.3 Закону України № 265 ( в редакції Закону №1776).

Під час проведення перевірка був присутній робітник позивача - продавець - касир Чудинова Н. А. При цьому вказана особа в графі акту перевірки « заперечення до акту перевірки» зазначила, що заперечень не має. Вказаною ж особою акт перевірки був і підписаний.

Також під час проведення перевірки було виявлено наступне порушення: не представлено торговий патент. Торгова діяльність ведеться з 01.07.2004 р.

Згідно з п.1 ст. 7 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» визначено, що торговий патент повинен бути розміщений на фронтальній вітрині магазину, а в разі Ії відсутності- біля касового апарату, а для лотків, прилавків та інших видів торгових точок, відкритих у відведених торгової діяльності місцях - на табличці. Торговий патент має бути відкритим та доступним для огляду.

Проти вказаного порушення позивач по суті не заперечує.

Також під час проведення перевірки встановлено, що позивач 10.06.2004 р. не здійснював щоденний друк Z – звіту.

Згідно до п. 9 ст. 3 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» від 01.06.2000 р. № 1776 – III суб’єкти підприємницької діяльності забовязані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Відповідальність за вказане порушення передбачена п. 4 ст. 17 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» від 01.06.2000 р. № 1776 – III п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

Проти вказаного порушення позивач по суті не заперечує.

Відповідно до п.1.6 вказаного Порядку за результатами невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Акт перевірки є належним доказом встановлених порушень.

Також позивач по справі вважає, що перевіряючіми Феодосійської МДПІ було допущено фальсифікація доказів, на підставі яких до позивача було застосовано фінансові санкції.

Однак в ході проведеної прокуратурою м. Феодосія перевірки було встановлено, у порушенні кримінальної справи у відношенні посадових осіб відповідача по внесення завідомо неправдивих відомостей до акту перевірки № 001978 від 14.08.2004 р. було відмовлено, в зв’язку з відсутністю складу злочину.

Згідно ст. ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтєю 72 цього Кодексу.

Іншіх доказів щодо неправомірності винесених податкових повідомлень – рішень позивач не навів.

При таких обставинах справи, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено і підписано складом суду 30.07.08 р.

04.08.08 р. постанову було виготовлено у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.