ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 19/159

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Державного лісопромислового підприємства "Прикарпатліс"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

05.03.2008р.

у справі

№19/159

Господарського суду

Івано-Франківської області

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області

до

1). Державного лісопромислового підприємства "Прикарпатліс"

2). Товариства з обмеженою відповідальністю "Вал"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1

Міністерство промислової політики України

про

визнання недійсним договору оренди нерухомого державного майна, припинення його дії на майбутнє, та зобов'язання звільнити нежитлове приміщення

за участю представників

- позивача:

Чернова Р.М. (довіреність №01/14-07 від 15.02.2008р.)

- відповідача-1:

не з'явився

- відповідача-2:

не з'явився

- третьої особи:

не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В., Кузя В.Л.) залишено без змін рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.12.2007р. (суддя Максимів Т.В.), яким позов задоволено, постановлено визнати недійсним договір оренди нерухомого державного майна №31-ДЛП від 01.01.2006р. укладений між Державним лісопромисловим підприємством "Прикарпатліс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вал" з припиненням його дії на майбутнє; Товариству з обмеженою відповідальністю "Вал" –звільнити нежитлове приміщення адмінбудинку загальною площею 33, 4 м2, розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 48. Також постановлено стягнути з Державного лісопромислового підприємства "Прикарпатліс" в доход Державного бюджету 42, 50 грн. державного мита; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вал" в доход державного бюджету 42, 50 грн. державного мита.

В касаційній скарзі відповідач-1 просить постанову господарського суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.73, 75 Господарського кодексу України, ст.5, ч.3 ст.9 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", п.2 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786, Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000р. №02-5/35.

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначив що трактування відповідачем-1 тексту ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а саме слів "на одне підприємство" як "на одного орендаря" є хибним; відповідач-1 не був наділений повноваженнями орендодавця державного майна, а відтак позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Відповідачі та третя особа не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій 01.01.2006 року між відповідачами у справі було укладено договір №31-ДЛП оренди нерухомого державного майна (приміщення), а саме: нежитлового приміщення адмінбудинку, площею 30,4 кв. м, в будівлі, що є на балансі ДЛП "Прикарпатліс", та знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 48.

Судами також встановлено, що станом на 01.06.2006 року ДЛП "Прикарпатліс" всього було передано в оренду 2049,13 м кв. приміщень, що знаходяться за вказаною адресою.

Позивач, дійшовши до висновків про невідповідність договору №31-ДЛП від 01.01.2006р. вимогам чинного законодавства України, звернувся до господарського суду з позовом про визнання цього договору недійсним, з припиненням його дії на майбутнє, та зобов'язання відповідача-2 звільнити орендоване приміщення.

Приймаючи судові рішення суди виходили з того, що згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 29.06.2004 р. державні підприємства не мають права бути орендодавцями державного нерухомого майна загальна площа яких перевищує 200 кв. м на одне підприємство.

Також, суди виходили з того, що при укладенні спірного договору було порушено вимоги Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995р.

Суди дійшли висновку що вказаний договір оренди нерухомого державного майна (приміщення) №31-ДЛП від 01.01.2006 року відповідно до ст.207 ГК України, ст.215, ч.1 ст.236 ЦК України є недійсним лише з самого факту його невідповідності вимогам закону і не породжує будь-яких бажаних сторонами результатів незалежно від волі сторін та їх вини в укладенні такого договору, і в силу ч.1 ст.216 ЦК України створює лише ті наслідки, які пов’язані з його недійсністю. А з врахуванням природи орендних відносин, оскільки неможливо повернути спожиті орендарем послуги по оренді приміщення, дія такого договору припиняється на майбутнє.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1). Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

Статтею 111-10 цього кодексу визначено підстави для скасування або зміни рішення або постанови. Згідно цієї норми підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції таких підстав не встановив.

Так, як вбачається із матеріалів справи спір стосується визнання недійсним договору оренди нерухомого державного майна (приміщення) №31-ДЛП від 01.01.2006 року на підставі статті 203 Цивільного кодексу України, згідно з частиною 1 якої зміст правочину не повинен суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а згідно з частиною 2 статті 203 особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до п.2 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995р., у разі коли орендодавцем цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (філії, цеху, дільниці) державного підприємства, а також нерухомого майна (будинки, споруди, приміщення) є державне підприємство, організація, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абзаці другому статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а саме Фондом державного майна України або Регіональним відділенням Фонду державного майна України.

Згідно ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка дає визначення терміну "оренда", державну політику у сфері оренди здійснюють Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна (ч.2).

ДЛП "Прикарпатліс" не довело судам попередніх інстанцій належними та допустимими доказами що розмір орендної плати погоджувався з Регіональним відділенням Фонду державного майна України.

Доводи, викладені в касаційній скарзі в цій частині, з урахуванням викладеного, не є передбаченою законом підставою для скасування судових рішень, а сама особа що подала касаційну скаргу, не використала всіх передбачених чинним законодавством належних способів для отримання погодження розміру орендної плати від Регіонального відділення Фонду державного майна України.

Такі висновки судів ґрунтуються на положеннях чинного законодавства і на правильній юридичній оцінці фактичних обставин справи, а відтак за вказаних обставин судові рішення є законними і обґрунтованими.

Крім того, задовольняючи позов про визнання недійсним спірного договору оренди нерухомого державного майна суди виходили з того, що в порушення вимог Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 29.06.2004 р. станом на 01.06.2006 року ДЛП "Прикарпатліс" всього було передано в оренду 2049,13 м кв. приміщень, що знаходяться за однією адресою.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" державні підприємства не мають права бути орендодавцями державного нерухомого майна загальна площа яких перевищує 200 кв. м на одне підприємство.

Із вказаної норми права вбачається що державні підприємства мають право бути орендодавцями державного нерухомого майна за декількома договорами оренди, а загальна площа нерухомого майна не може перевищувати 200 кв. м на одне підприємство.

Судами встановлено що при укладенні спірного договору оренди загальна площа державного нерухомого майна позивача перевищувала 200 кв. м.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, вказаних висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Наведеним спростовуються доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного лісопромислового підприємства "Прикарпатліс" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.2008р. у справі №19/159 Господарського суду Івано-Франківської області –без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало