ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.08.08 р.                     Справа № 41/112пн

Господарський суд Донецької області у складі судді Гончарова С.А.

При секретарі судового засідання Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом:           Дитячого оздоровчого центру „Дружба”, с. Нескучне

до відповідача:           Донецького обласного краєзнавчого Музею, м. Донецьк

про           зобов’язання виконати дії щодо підписання меж землекористування та визнання права на

оренду земельної ділянки

При участі представників:

від позивача Антюхов Сергій Васильович директор

від відповідача Коваль Михайло Миколайвич довіреність № 214 від 31.07.08

від відповідача Антоненко Андрій Володимирович довіреність № б/н від 30.07.08

По справі оголошувалася перерва

з 05.08.2008р. до 11год. 30хв. 21.08.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Дитячий оздоровчий центр „Дружба”, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Донецького обласного краєзнавчого Музею, з позовом про зобов’язання виконати дії щодо підписання меж землекористування та визнання права на оренду земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є законним землекористувачем земельної ділянки площею 2,9 га, яка знаходиться у с. Нескучне Великоновосілківського району Донецької області, оскільки на цій ділянці розташовані належні йому будівлі та споруди. Однак, позивач стверджує, що він не може зробити проект відводу цієї земельної ділянки, оскільки відповідач, як суміжний землекористувач, не підписує акт про межі земельної ділянки.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що відповідач займається відведенням земельної ділянки під садибою В.І. Немировича-Данченка і з цією метою ним розроблений проект Зони охорони пам’ятки історії національного значення садиби В.І. Немировича-Данченка. Відповідач зазначає, що він не підписував наданий позивачем акт узгодження меж землекористування, оскільки це фактично означало б порушення встановленої охоронної зони, що в свою чергу є порушенням законодавства про охорону культурної спадщини.

Відповідач також стверджує, що ним ніяким чином не осопорюється та не може оспорюватись право позивача на користування земельною ділянкою. Відповідач зазначає, що з боку позивача відсутнє порушення чи оспорювання права позивача з боку відповідача, а також, взагалі, непідвідомчість такого питання відповідачеві.

За клопотанням відповідача, розгляд справи відбувався із його фіксацією технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Позивач є юридичною особою, включений до ЄДРПОУ за кодом 31844147.

Рішенням Великоновосілківської сільської ради № 5/12-806 від 25.12.2007р. позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки площею 2,935 га для передачі в оренду, строком на 50 років, для оздоровчих цілей, розташованій у с. Нескучне, вул. Немировича-Данченка, 44.

Листом № 41 від 7 вересня 2007 р. позивач звертався до відповідача з вимогою надати відповідь про терміни підписання акту узгодження меж землекористування.

Листом № 265 від 28.09.2007р. відповідач повідомив позивача, що він готовий підписати акт узгодження меж землекористування з позивачем з урахуванням охоронної зони музею-садиби В.І. Немировича-Данченка на підставі висновку науково-дослідного інституту пам’ятоохоронних досліджень Зони охорони пам’ятки історії національного значення садиби В.І. Немировича-Данченка.

Позивачем наданий суду ситуаційний план проекту відводу земельної ділянки Нескученського дитячого оздоровчого центру “Дружба” Великоновосілківського району Донецької області, яким, на думку позивача, визначено обов’язковість узгодження меж землекористування з відповідачем, оскільки на плані відповідача визначено суміжним землекористувачем та окремо зазначено про наявність земельної ділянки музею.

Позивач стверджує, що відповідач неправомірно ухиляється від узгодження меж земельної ділянки, а тому вважає за можливе понудити його узгодити межі.

Суд вважає наведені твердження позивача безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається із зазначеного ситуаційного плану проекту відводу земельної ділянки, проектом визначені межі земельної ділянки, та описані суміжні землекористувачі, а саме: від А до Б землі Великоновосілківської сільради, від Б до В земельна ділянка гр. Доценко В.І., від В до Г земельна ділянка гр. Хондоги А.Г., від Г до Д земельна ділянка гр. Ткачьова А.А., від Д до З землі Нескученської СШ 1-3 ступенів, від З до А землі Великоанадольського лісдержзага.

Таким чином, у описі суміжних землекористувачів щодо визначених проектом меж земельної ділянки Донецький обласний краєзнавчий Музей відсутній. Наявність на плані відмитки про земельну ділянку музею не свідчить про визначення проектом меж, якими розмежовуються земельні ділянки позивача та відповідача, тому безпідставне зазначення на цьому плані відповідача в якості суміжного землекористувача.

Також, правові засади користування землею в Україні визначені Земельним кодексом України, зокрема, його статті 92 та 93 (ч. 1) встановлюють, що право постійного користування земельною ділянкою – це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно з законодавством підставами землекористування є виключно право постійного користування земельною ділянкою або право оренди.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Лише така реєстрація надає документам легітимності.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Таким чином, право землекористування виникає і особа може вважатися землекористувачем згідно з законом, тільки після одержання або державного акту, або належним чином зареєстрованого договору оренди землі.

У спірних правовідносинах щодо земельної ділянки під музеєм-садибою В.І. Немировича-Данченка наведені документи у відповідача відсутні. Таке пояснено відповідачем, зокрема, відповідачем зазначено, що ним лише розробляється проект землеустрою з метою набуття відповідної земельної ділянки у постійне користування. Відповідачем надано рішення Великоновосілківської сільської ради № 5/11-706 від 19.11.2007р. про надання згоди на розроблення проекту землеустрою. Рішень про затвердження проекту землеустрою, передачі земельної ділянки у постійне користування, державного акту на право постійного користування земельною ділянкою або договору оренди відповідачем не надано.

Крім того, з наданого відповідачем акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29.09.2006р. вбачається, що в ході перевірки інспектором по контролю за використанням та охороною земель встановлено відсутність правоустановчих документів щодо земельної ділянки, на якій розташовано будівлю-дачу В.І. Немировича-Данченка площею 0,3 га по вул. Немировича-Данченка, визначено порушення ст. 125 Земельного кодексу України.

Таким чином, у спірних відносинах відповідач не може вважатися землекористувачем земельної ділянки, яка за твердженнями позивача межує із земельною ділянкою, що ним відводиться, а тому безпідставні твердження позивача про наявність у відповідача правових підстав узгоджувати межі землекористування з позивачем, як суміжним землекористувачем.

Щодо позовних вимог про визнання права на оренду земельної ділянки, то в цій частині позивачем повинно бути доведено оспорювання такого права з боку Донецького обласного краєзнавчого Музею, як відповідача по справі.

Проте, позивачем не визначено, яким чином відповідач не погоджується з правом позивача отримати в оренду земельну ділянку або яким чином таке право оспорює, не визначені дії відповідача, що свідчили б про невизнання такого права. Відповідач проти оспорення ним права позивача на оренду заперечив та зазначив, що ніяким чином не оспорює право позивача на оренду земельної ділянки під оздоровчим центром.

Небажання відповідача підписати акт узгодження меж суміжного землекористування, як встановлено судом вище, не впливає на право позивача на отримання земельної ділянки в оренду. Інших обставин, які б свідчили про оспорення відповідачем права позивача на оренду позивачем не зазначено, доказів їх до матеріалів справи не представлено.

Враховуючи наведене позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 92, 93, 125, 126, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 22, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Дитячого оздоровчого центру „Дружба” до Донецького обласного краєзнавчого Музею про зобов’язання виконати дії щодо підписання меж землекористування та визнання права на оренду земельної ділянки – відмовити.

Суддя Гончаров С.А.