ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 р.

№ 2/1

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг його Кіровоградської філії, м. Кіровоград,

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.07.2008

зі справи № 2/1

за позовом відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг його Кіровоградської філії (далі –Товариство)

до казенного підприємства "Кіровгеологія" в особі Геологорозвідувальної експедиції № 37 (далі –Підприємство), м. Кіровоград,

про стягнення 23 975,56 грн.,

за участю представників сторін:

позивача – Кіріченко Т.А.,

відповідача –Пасічник І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовом (з урахуванням подальшої зміни та доповнення позовних вимог) про стягнення з Підприємства 20 808,48 грн. боргу, 646,59 грн. пені, 2 225,88 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 294,61 грн., а всього 23 975,56 грн.

Рішенням названого суду від 19.03.2008 (суддя Деревінська Л.В.) позов задоволено частково: з Підприємства стягнуто 20 808,48 грн. боргу, 2 225,88 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 294,61 грн.; у стягненні пені в сумі 646,59 грн. відмовлено. Судове рішення щодо задоволення позову мотивовано невиконанням Підприємством зобов'язань з оплати наданих Товариством послуг, тоді як у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено з посиланням на неузгодженість сторонами розміру неустойки.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 (колегія суддів у складі: Ясир Л.О. –головуючий суддя, судді Герасименко І.М., Прудніков В.В.) рішення господарського суду Кіровоградської від 19.03.2008 скасовано та в позові відмовлено. Постанову апеляційного суду мотивовано відсутністю з боку відповідача порушень договірних зобов’язань.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати через неправильне застосування ним норм матеріального і процесуального права, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судом першої інстанції у справі встановлено, що:

- 13.01.2006 Товариством (підприємство зв'язку) та Підприємством укладено договір про взаємовідносини підприємства зв'язку і власників відомчих телефонних мереж № 1050 (далі –Договір), згідно з умовами якого Товариство виділяє точки включення з'єднувальних ліній від АТС Підприємства в необхідній кількості з присвоєнням індексу виходу на АТС Підприємства в прокладених кабелях зв'язку для організації з'єднувальних ліній та прямих зв'язків; Товариство отримує від абонентів АТС Підприємства плату за надання міжміського та міжнародного зв’язку;

- розмір плати за виділені точки включення з'єднувальних ліній визначено у додатку № 3 до Договору;

- згідно з пунктом 7 Договору розрахунок платежів за оренду з'єднувальних ліній проводить Товариство, що відображається у додатку до Договору, який є його невід'ємною частиною; у разі зміни тарифів на послуги зв'язку Товариство повідомляє про це Підприємство не пізніше 7 днів після введення в дію нових тарифів;

- пунктом 8 Договору передбачено, що Відомство проводить платежі Підприємству зв'язку щомісячно за виділені точки включення 70-ти з'єднувальних ліній;

- на момент укладення Договору діяли Граничні тарифи на основні послуги електрозв'язку (далі –Граничні тарифи), затверджені наказом Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 07.06.2002 № 120, згідно з якими відповідачем до 01.01.2007 оплачувались послуги за користування з'єднувальними лініями за Договором;

- зазначені Граничні тарифи з 01.01.2007 втратили чинність на підставі наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 23.11.2006 № 1104;

- 29.12.2006 наказом Товариства № 613 затверджено нові тарифи на користування місцевою телефонною мережею Товариства для споживача (відомчої телефонної мережі), які введено в дію з 01.01.2007 (далі - Наказ);

- пунктом 3.3 Наказу встановлений граничний строк (до 01.02.2007) внесення змін до чинних договорів зі споживачами послуг у частині зміни тарифів; водночас цим пунктом наказу передбачено, що до цього моменту використовуються раніше діючі тарифи для розрахунків із споживачами;

- 05.03.2007 позивач звертався до відповідача з пропозицією переукласти Договір, надавши проект нового договору від 01.02.2007 та розрахунок вартості телекомунікаційних послуг; у разі незгоди з запропонованими умовами, в тому числі й щодо розрахунку вартості телекомунікаційних послуг, Товариство пропонували Підприємству відмовитися від подальшого використання телекомунікаційних послуг, що підтверджується листом № 330/19 (т. 1, а.с. 66);

- через відмову відповідача переукласти Договір позивач звертався до суду з позовом про врегулювання розбіжностей з переддоговірного спору; рішенням господарського суду Кіровоградської області від 28.08.2007, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 15.11.2007, у задоволенні позову відмовлено;

- Договором не передбачено обов'язковості внесення письмових змін до договору у разі зміни тарифів;

- відповідач після затвердження Товариством нових тарифів продовжує користуватися наданими позивачем послугами; вартість послуг Товариство визначає відповідно до Наказу, що підтверджується рахунками за телекомунікаційні послуги, направленими відповідачеві, тоді як Підприємство сплачує рахунки за Граничними тарифами, яких на момент одержання послуг не існує (т. 1, а.с. 30-54, 117);

- борг за надані послуги за період з лютого по грудень 2007 року (різниця між Граничними тарифами та тарифами, затвердженими Товариством) становить 20 808 грн. 48 коп.;

- збитки від інфляції з квітня 2007 року по лютий 2008 року становлять 2 225,88 грн., а 3% річних за період з 21.03.2007 по 18.02.2008 - 294,64 грн.;

- Договір не містить положень щодо підстав сплати сторонами неустойки та/або її розміру.

Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:

- на час звернення позивача до суду з даним позовом зміни в Договір та додатки до нього щодо розміру плати (тарифів) не вносилися;

- Товариство не повідомило Підприємство про зміну тарифів у встановлений пунктом 7 Договору строк;

- лист Товариства від 05.03.2008 № 330/19 є пропозицією про укладення нового договору (з наданням розрахунку вартості телекомунікаційних послуг за новими тарифами), а не повідомленням про зміну тарифів за Договором;

- сторонами зміни до додатку № 3 до Договору не вносилися;

- Договором не передбачено можливості введення в дію нових тарифів шляхом повідомлення Товариством контрагента про їх зміну;

- Наказом встановлено, що до моменту внесення змін (переукладення договорів) слід користуватися тарифами, зазначеними у договорах, укладених до 01.01.2007.

Причиною виникнення спору зі справи є питання щодо обов’язку Підприємства вносити плату за Договором за новими тарифами, затвердженими Товариством.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України (далі –ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з частиною першою стаття 901 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, на відміну від місцевого суду, встановивши, що зміни до Договору та додатку № 3 до нього в частині розміру плати не вносилися, а Договір не містить положень щодо обов’язковості для Підприємства тарифів, змінених Товариством в односторонньому порядку, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності в діях Підприємства порушень договірних зобов’язань внаслідок чого правомірно відмовив у задоволенні даного позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного, а тому й не можуть бути підставами для її задоволення.

Касаційна інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідає встановленим нею фактичним обставинам, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 зі справи № 2/1 залишити без змін, а касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг його Кіровоградської філії –без задоволення.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов