ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2008 р.

№ 29-4/280-07-6809

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Барицької Т.Л.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак"

на рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2007 р. та

постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р.

у справі

№ 29-4/280-07-6809

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак"

до

Кілійського районного товариства мисливців та рибалок

про

визнання незаконними дій

за участю представників:

позивача: не з’явилися;

відповідача: не з’явилися

в с т а н о в и в :

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.08.2007 р. (суддя Літвінов С.В.) вжито заходів до забезпечення позову ТОВ "Єрмак" та заборонено Кілійському районному товариству мисливців та рибалок (надалі за текстом –"Кілійське РТМР") мисливське господарство на о. Єрмаків та надавати третім особам дозволи (ліцензії, відстрільні карти) на полювання на о. Єрмаків.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 р. ухвалу господарського суду Одеської області від 14.08.2007 р. скасовано, справу надіслано до господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.11.2007 р. (суддя Літвінов С.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р. (судді Гладишева Т.Я., Савицький Я.Ф., Лавренюк О.Т.), в задоволенні позову ТОВ "Єрмак" відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями господарських судів, ТОВ "Єрмак" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2007 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р.

Сторони, згідно з приписами ст. 1114 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, проте позивач та відповідач не скористалися передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 12.05.1997 р. № 311/А-97 "Про надання мисливських угідь користувачам" було надано в користування мисливські угіддя терміном на 15 років користувачам у визначених межах згідно з додатком. Зобов’язано Державне лісогосподарське об’єднання "Одесаліс" укласти договори з користувачами мисливських угідь та забезпечити систематичний контроль за безумовним його виконанням.

29.05.1997 р. між Державним лісогосподарським об’єднанням "Одесаліс" та Кілійським РТМР укладено договір про умови ведення мисливського господарства, відповідно до якого товариству передано мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 76 614 га строком до 12.05.2012 р.

Крім того, господарськими судами встановлено, що 11.08.1999 р. Одеська міська рада видала розпорядження № 137/99-ОР "Про надання мисливських угідь для ведення мисливського господарства", яким Кілійському РТМР надано у користування строком на 15 років мисливські угіддя, в т.ч. на о. Єрмаків, площею 2 333,7 га.

Стаття 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" (надалі за текстом –"Закон") та п. 2 Порядку проведення упорядкування мисливських угідь, затвердженого Наказом Державного комітету лісового господарства України від 21.06.2001 р. № 56, містять визначення "користувача мисливських угідь". Останній є спеціалізованим мисливським господарствами, іншим підприємством, установою та організацією, в якій створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.

Стаття 21 Закону встановлює, що ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Умови ведення мисливського господарства визначаються в договорі.

04.03.2003 р. на підставі вище вказаного розпорядження між Державним лісогосподарським об’єднанням "Одесаліс" та Кілійським РТМР укладено договір № 43 про умови ведення мисливського господарства, відповідно до якого товариству передано мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 22,034 тис. га строком до 11.08.2014 р.

Стаття 17 Закону встановлює, що добування мисливських тварин здійснюється за дозволом, зокрема ліцензією, що видається мисливцям користувачем мисливських угідь, який отримує їх у спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання.

Згідно ст. 30 Закону користувачі мисливських угідь мають право користуватися державним мисливським фондом у межах мисливських угідь.

З урахуванням зазначених норм, колегія суддів вважає, що господарськими судами правомірно відмовлено у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи позивачем не вказано конкретні порушення Кілійським РТМР вище перелічених норм закону.

22.10.2004 р. Кілійською районною державною адміністрацією та ТОВ "Єрмак" укладено договір оренди земельної ділянки (о. Єрмаків) на території Кілійського району Одеської області загальною площею 2 189,913 га в т.ч. сіножаті –257,990 га; болото - 1931,923 га.

Пунктом 2.1. вказаного вище договору, земельна ділянка передається ТОВ "Єрмак" для сінокосіння та заготівлі кормів терміном на 49 років.

Пункт 3.3. договору надає ТОВ "Єрмак" право використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, самостійно встановлювати напрямки господарської діяльності тощо. Крім того, п. 3.3.4 надає позивачу право у порядку, встановленому законодавством, вимагати охорони прав на орендовану земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні.

Згідно ст. 1 ГПК для підприємства, установ, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні) тощо передбачено право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 33 ГПК України встановлює обов’язок доказування і подання доказів. Згідно норм даної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов’язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, але й у доведенні їх переконливості.

Виходячи з цього колегія суддів дійшла висновку, що господарські суди цілком обґрунтовано вказали на недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження порушення відповідачем у будь-який спосіб прав ТОВ "Єрмак" як землекористувача шляхом видачі ліцензій на відстріл мисливських тварин на о. Єрмаків.

Матеріали справи свідчать про те, що господарським судом в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Одеської області від 23 листопада 2007 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24 січня 2008 року у справі № 29-4/280-07-6809 залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єрмак" –без задоволення.

Головуючий суддя                                            О. Кот

судді                       Т. Барицька

С. Шевчук