донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.08.2008 р.                                                              справа №16/68пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Старовойтової Г.Я.

суддів:

Волкова Р.В., Запорощенка М.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

Мамічева І.Ю. –юрисконсульт за дов. №б/н від 23.07.2008р.

від відповідача:

від третьої особи:

Джас І.В.- представник за дов. № б/н від 01.04.2006р.

не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дочірнього підприємства “Науково-дослідний та проектний інститут “Донецький ПромбудНДІпроект” Державного акціонерного товариства “Будівельна компанія “Укрбуд”, м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

23.05.2008 р.

у справі

№16/68пд ( суддя Манжур В.В. )

за позовом:

Дочірнього підприємства “Науково-дослідний та проектний інститут “Донецький ПромбудНДІпроект” Державного акціонерного товариства “Будівельна компанія “Укрбуд”, м. Донецьк

до відповідача:

третя особа:

Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРК КЛАС”, м. Київ

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк

про

визнання договору оренди недійсним

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.05.2008 року у справі №16/68пд (суддя Манжур В.В.) відмовлено у задоволенні позову Дочірнього підприємства “Науково-дослідний та проектний інститут “Донецький ПромбудНДІпроект” Державного акціонерного товариства “Будівельна компанія “Укрбуд”, м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРК КЛАС”, м. Київ, за участю третьої особи, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк, про визнання недійсним на майбутнє договору оренди №52-02 від 01.04.2002 року.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач, Дочірнє підприємство “Науково-дослідний та проектний інститут “Донецький ПромбудНДІпроект” Державного акціонерного товариства “Будівельна компанія “Укрбуд”, м. Донецьк, звернувся з апеляційною скаргою про скасування рішення господарського суду, оскільки вважає, що судом не повно з’ясовані обставини, які мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Заявник апеляційної скарги просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю “ТРК КЛАС”, м. Київ, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства. Просить залишити рішення господарського суду –без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Третя особа, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк, наданим їй правом не скористалась, відзив на апеляційну скаргу суду не надала, представника у судове засідання не направила, причин цього не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представників сторін, які прибули в засідання суду, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, судова колегія встановила.

Інститут “Донецький ПромбудНДІпроект” (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю ТРК “КЛАС” (орендар) 01.04.2002р. уклали договір оренди нежитлового приміщення, що належить до державної власності №52-02. За умовами зазначеного Договору Інститут “Донецький ПромбудНДІпроект” (правонаступником якого є позивач ) передав, а ТОВ ТРК “КЛАС” прийняв в строкове платне користування окреме нежиле приміщення державного майна площею 183 кв.м., розміщене за адресою: 83015, м. Донецьк, вул. Артема, 145а на 12 поверсі інженерного корпусу інституту, що знаходиться на балансі позивача, вартість якого визначена згідно з експертною оцінкою і становить на 01.04.02 р. 140203 грн. 62коп. П.10.1 Договору №52-02 передбачено, що він укладений строком на 8 років 8 місяців, що діє з 01.04.02р. по 31.12.2010р. включно.

Актом прийому –передачі від 01.04.2002р., орендодавець передав орендарю у строкове платне користування приміщення загальною площею 183 кв.м.

Додатковою угодою від 01.04.2005р., у зв`язку з реорганізацією та переходом інженерного корпусу на баланс Дочірнього підприємства “ Науково-дослідний та проектний інститут “Донецький ПромбудНДІпроект” Державного акціонерного товариства “Будівельна компанія “ Укрбуд” в договір були внесені зміни по заміні сторони орендодавця. Згідно вищевказаної додаткової угоди позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування окреме нежиле приміщення площею 196,5 кв.м.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду у справі №16/68пд від 23.05.2008р. відповідає вимогам матеріального і процесуального права та не підлягає скасуванню з наступних підстав.

На момент укладання спірного договору оренди нежитлового приміщення, що належить до державної власності №52-02 від 01.04.2002р. діяв Цивільний кодекс УРСР 1963 року. У відповідності до ч.1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України від 16.01.2003 року. У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу зазначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 цього ж кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

З огляду на наведений припис чинного законодавства, істотними умовами договору оренди є предмет договору, плата за користування майном і строк дії договору.

Згідно зі статтею 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендодавцями є:

Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук;

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності;

підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Із наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що позивач здав в оренду нежиле приміщення площею 183 кв.м. (196,5 кв.м за додатковою угодою від 01.04.05.), без отримання дозволу органів, визначених в абз. 2-3 ст. 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, тобто у відповідності до чинного законодавства.

При укладенні спірного договору оренди розрахунок орендної плати був здійснений у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.95р. № 786 “Про Методики розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна” та на момент підписання договору орендна ставка для телерадіокомпаній складала 4,5% .

Статтею 10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” передбачені істотні умови договору оренди, зокрема, об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) та орендна плата з урахуванням її індексації.

Як вбачається із п. 1.1 спірного договору об’єкт оренди складається з окремого нежилого приміщення державного майна, площею 183 кв.м. на 12-му поверсі інженерного корпусу Інституту “Донецький ПромбудНДІпроект”.

Матеріали справи містять експертну оцінку будівлі Інституту “Донецький ПромбудНДІпроект”, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 145а, складену станом на 31.12.01р. за замовленням позивача щодо визначення вартості будівлі для розрахунку вартості орендної плати. Згідно з цією експертною оцінкою вартість орендованого приміщення, з урахуванням методики розрахунку та індексації майна, станом на 01.04.02р. становить 140203грн.62коп. У додатку –витягу з інвентаризаційної справи поверху 12 будівлі площа кімнати № 13 та туалету № 8 складають 180,3 кв.м + 2,7кв.м. = 183 кв.м.

Беручи до уваги викладене, судова колегія вважає, що об’єкт оренди у спірному договорі визначений відповідно до Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Як вбачається із розрахунку орендної плати, який є невід’ємною частиною договору оренди, при визначенні розміру орендної плати (базовій) за перший місяць були включені відповідні інфляційні складові .

Згідно з п.3.1 Договору оренди №52-02 орендна плата за користування приміщенням визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (із змінами та доповненнями), та становить без ПДВ за квітень 2002р.(базовий місяць)-527грн.86коп. Пункт 3.2 Договору передбачає, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Додатком до Договору №52-02 від 01.04.02. здійснений розрахунок орендної плати згідно з Методикою розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженою Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995р. №786.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що, як правомірно вказано судом першої інстанції, на момент укладання спірного договору, вимогами діючого на той час законодавства не передбачалось обов’язковості щодо нотаріального посвідчення оспорюваного договору. Тому, судовою колегією не приймаються до уваги посилання заявника апеляційної скарги на п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, оскільки цим пунктом регулюється питання застосування положень ЦК України щодо підстав, порядку та наслідків змін або розірвання окремих видів договорів, що не стосується предмету даного спору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що за спірним договором у сторін не виникало обов’язку його нотаріального посвідчення, а приписи ЦК України не мають зворотної дії у часі щодо обов’язку приведення раніш укладених договорів у відповідність до вимог цього кодексу.

Крім того, господарський суд правомірно зазначив про те, що в наказі Фонду державного майна України від 23.08.00р. № 1774 “Про затвердження договорів оренди” вказано, що цей договір потрібно брати за основу, а не дослівно переписувати; текст договору оренди не суперечить вимогам чинного законодавства, тобто дотримані всі істотні умови договору, повноваження осіб на підписання договору не оспорюються, волевиявлення при укладенні договору були добровільними, угода направлена на настання реальних дій –передача в оренду приміщення для проведення теле та радіомовлення. Матеріали справи містять договір № 011-10/12-0577-1 від 02.04.2007р. на страхування об`єкту оренди, тобто вимоги, зазначені п.5.3., та п.5.5. договору оренди відповідачем були дотримані.

З огляду на зазначене та, беручи до уваги приписи чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку про те, що скаржником не доведені підстави визнання спірного договору недійсним.

З урахуванням викладених в рішенні обставин та доводів сторін, згідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінив докази в їх сукупності та дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

З огляду на надані до матеріалів справи документи, та враховуючи вимоги чинного законодавства, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Керуючись ст. ст. 49, 93, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду, -

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Науково-дослідний та проектний інститут “Донецький ПромбудНДІпроект” Державного акціонерного товариства “Будівельна компанія “Укрбуд”, м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 23.05.2008р. у справі №16/68пд - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 23.05.2008р. у справі №16/68пд (суддя Манжур В.В.) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у встановленому законодавством порядку.

Повний текст постанови підписаний 28.08.2008р.

Головуючий

Судді:

Надруковано 6 прим.:

1 прим. – у справу;

2 прим. - сторонам;

1 прим. –3-й особі;

2 прим. –ДАГС