ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2008 р. Справа № 46/71-08

вх. №

Суддя господарського суду Черленяк М. І.

при секретарі судового засідання Хорунжій Є. В.

за участю представників сторін:

прокурора - Зуєва І. В.,

позивача - Браташ О. А.,

відповідача - Гордєєв В. І.

розглянувши матеріали справи за позовом

Заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної ради, м. Харків

до ТОВ «Кінотеатр ім. Орджонікдзе», м. Харків,

про розірвання договору оренди та виселення

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду з позовом і інтересах держави в особі Харківської обласної ради, м. Харків до ТОВ «Кінотеатр ім. Орджонікідзе»(відповідач по справі) про розірвання договору оренди та виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлові приміщення, надані відповідачу в оренду, використовуються відповідачем всупереч укладеному договору оренди, тобто використовується не за цільовим призначенням, що створює загрозу інтересам громади Харківської області.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (аркуш справи 50-51), зокрема посилаючись на те, що правові підстави для дострокового розірвання договору оренди відсутні, оскільки відповідач виконує у повному обсязі виконує взяті на себе зобов’язання за договором оренди та використовує орендоване приміщення виключно за цільовим призначенням та умовами договору оренди комунального майна.

Розгляд справи неодноразово відкладався для надання учасниками судового процесу додаткових доказів та пояснень в обґрунтування своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні 06 травня 2008 року прокурор наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник позивача також вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів, раніше зазначених у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні 06 травня 2008 року було оголошено перерву до 12 травня 2008 року.

Суд, дослідивши подані учасниками судового процесу докази, вислухавши присутніх у судовому засіданні прокурора та представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне.

01 вересня 2002 року управлінням майном комунальної власності облдержадміністрації (орендодавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Кінотеатр імені Орджонікідзе»укладено договір оренди комунального майна № 5/19 (аркуш справи 12-15). Відповідно до вказаного договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 254,9 м. кв., які знаходяться за адресою: м. Харків, пр. Орджонікідзе, № 8. Вказане майно, згідно пункту 1.2 договору передано: 93,0 м. кв. - піж майстерню по пошиттю, ремонту швейних виробів, 161,9 м. кв. - під перукарню (побутові послуги).

Відповідно до пункту 10.6 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця він вважається продовженим на той строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Зазначені нежитлові приміщення, відповідно до акту прийому-передачі орендованого майна, 01 вересня 2002 року були передані від орендодавця орендарю (аркуш справи 19). В подальшому строк дії договору було продовжено відповідно до пункту 10.6 договору на строк, зазначений в договорі 5/19. Як свідчать матеріали справи, орендоване відповідачем приміщення було передано з дозволу орендодавця в суборенду (аркуш справи 52-57).

23 травня 2007 року спеціалістами відділу Харківської обласної ради було проведено перевірку виконання умов договору оренди № 5/19 від 01.09.2002 року нежитлових приміщень, загальною площею 254,9 кв. м. (аркуш справи 24). Перевіркою встановлено, що зазначені приміщення орендарем не використовуються. Частина приміщень загальною площею 93,0 кв. м. передана в суборенду ФОП Трояковій Н. В. для розміщення швацького виробництва, приміщення знаходиться в задовільному санітарно-технічному стані. Інша частина нежитлових приміщень загальною площею 161,9 кв. м. вільна. Згідно умов договору оренди вказана частина приміщень повинна використовуватись для розміщення перукарні, зазначені приміщення потребують ремонтних робіт.

Оскільки, як встановлено перевіркою спеціалістами Харківської обласної ради, частина приміщень орендарем не використовується та потребує ремонту, прокурор дійшов висновку про те, що орендар використовує приміщення не за цільовим призначенням, що, на його думку, створює загрозу економічним інтересам територіальної громади Харківської області. Проте такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується з приписами чинного законодавства України виходячи з такого.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони кредитора певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитора має право вимагати від боржника його обов’язку.

Договором, згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 вказаного кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року № 2269-12 (з подальшими змінами та доповненнями) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. До основних обов’язків орендаря, згідно статті 18 вищевказаного Закону, віднесено, зокрема обов’язок використовувати об’єкт оренди за цільовим призначенням. Частиною 2 статті 22 зазначеного Закону визначено, що орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно, якщо інше не передбачено договором оренди.

Як свідчать матеріали справи, зокрема зміст укладеного між сторонами договору оренди, орендар має право без дозволу орендодавця передавати нерухоме орендоване майно в суборенду. При цьому, передаючи в суборенду частину орендованих приміщень, орендар отримував дозвіл на те орендодавця (аркуш справи 52-57).

Матеріали справи дають правові підстави суду стверджувати також про те, що орендоване приміщення використовувалось орендарем виключно з умовами укладеного договору оренди. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що доповідною спеціалістів відділу Харківської обласної ради за результатами перевірки виконання умов договору оренди № 5/19 від 01.09.2002 року встановлено, що частина приміщень –93,0 кв. м. передана для використання швацького виробництва, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

Інша частина орендованого приміщення вільна та не використовується, що не заперечується представником відповідача. Однак сам лише факт невикористання приміщення не свідчить про використання його не за цільовим призначенням, оскільки зміст визначення нецільового використання не може зводитись лише до фактичної відсутності будь-якого використання предмету оренди. Нецільовим використанням є таке використання предмету оренди, що суперечить умовам договору оренди та вимогам законодавства щодо відповідно предмету оренди, як-то, використання житлових приміщень для виробничих цілей, використання приміщень виробничих потреб для цілей громадського харчування тощо, тобто використання орендованих приміщень під відповідну мету, що прямо суперечить змісту договору та вимогам закону щодо відповідного предмету оренди. Отже факт невикористання приміщень не є доказом використання його для інших потреб, ніж це передбачено договором або законом.

Судом береться до уваги також те, що орендна плата за користування орендованим приміщення вноситься орендарем своєчасно та у повному обсязі, інші обов’язки орендаря, визначені змістом договору оренди, виконуються у повному обсязі. Тобто порушень умов договору оренди з боку орендаря судом не встановлено.

При цьому судом відхиляються посилання прокурора на те, що орендовані приміщення (що не використовуються орендарем) знаходиться в незадовільному стані та потребують капітального ремонту через невикористання приміщення за визначеним договором метою. З доповідної записки спеціалістів Харківської обласної ради вбачається, що частина нежитлових приміщень (161,9 кв. м.) потребує не капітального ремонту, а взагалі ремонтних робіт, отже конкретний факт знаходження приміщення в незадовільному технічному стані з вини відповідача суду не доведено.

Наведені обставини справи дають суду стверджувати, що орендоване приміщення використовується орендарем відповідно до умов, визначених договором оренди комунального майна № 5/19 від 01 вересня 2002 року, порушень обов’язків орендаря за вказаним договором позивачем не доведено суду необхідними конкретними доказами.

Підстави для розірвання договору найму на вимогу наймодавця визначені статтею 783 Цивільного кодексу України, з огляду на приписи якої суд не знаходить підстав для дострокового розірвання договору оренди, укладеного позивачем та відповідачем, оскільки відповідачем своєчасно та у повному обсязі виконуються взяті на себе зобов’язання по договору оренди комунального майна № 5/19 від 01 вересня 2002 року. Прокурором і позивачем не доведено факт порушення зобов’язань з боку орендаря, а наведені припущення стосовно нецільового використання орендованих приміщень спростовуються наявними матеріалами справи та приписами чинного цивільного законодавства. Отже, вимоги, викладені в позові, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, в зв’язку з чим у задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення підписано 12 травня 2008 року.

Суддя Черленяк М. І.