ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 р.

№ 25/224-06

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості, м. Дніпропетровськ,

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2006

зі справи № 25/224-06

за позовом Дніпропетровського обласного центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

до відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Орбіта" (далі –Товариство), м. Дніпропетровськ,

про стягнення 546,26 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Центр зайнятості в липні 2006 року звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства 546,26 грн. витрат за перенавчання працівника на підставі пункту 4 статті 26 Закону України “Про зайнятість населення”.

Рішенням названого суду від 14.09.2006 (суддя Чередко А.Є.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2006 (колегія суддів у складі: Голяшкін О.В. –головуючий, судді Науменко І.М., Білецька Л.М.), у позові відмовлено.

Прийняті судові рішення мотивовано тим, що Центром зайнятості не доведено необхідність перенавчання вивільненого працівника Товариства, а також відсутністю причинного зв'язку між необхідністю професійної перепідготовки та працевлаштуванням цього працівника.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Центр зайнятості просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати через неправильне застосування ними норм матеріального права та позов задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове засідання не з’явилися.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Причиною спору в даній справі є намагання Центру зайнятості стягнути з Товариства витрати за перенавчання його звільненого працівника.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб’єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України “Про зайнятість населення” та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Преамбулою Закону України від 01.03.1991 № 803-XII “Про зайнятість населення” (далі –Закон № 803) визначено, що в умовах ринкової економіки і рівноправності різних форм власності цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, а також соціальні гарантії з боку держави в реалізації громадянами права на працю.

Відповідно до статті 18 Закону № 803 для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення. Діяльність державної служби зайнятості фінансується за рахунок коштів Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, передбачених на ці цілі.

Статтею 7 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” встановлено, що одним з видів забезпечення за цим Законом є матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, а до соціальних послуг за цим Законом та Законом № 803 належить професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації та профорієнтація.

Згідно з статтею 19 Закону № 803 державна служба зайнятості, зокрема, організує при потребі професійну підготовку і перепідготовку громадян у системі служби зайнятості або направляє їх до інших навчальних закладів, що ведуть підготовку та перепідготовку працівників, сприяє підприємствам у розвиткові та визначенні змісту курсів навчання й перенавчання.

Відповідно до частини другої статті 24 названого Закону професійна підготовка, підвищення кваліфікації і перепідготовка громадян організується державною службою зайнятості за її направленням у навчальних закладах, на підприємствах, в установах і організаціях (незалежно від їх підпорядкованості) згідно з укладеними договорами або у спеціально створюваних для цього учбових центрах за рахунок коштів Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пункт 4 статті 26 Закону № 803 встановлює умови, за яких витрати на підвищення кваліфікації або професійну перепідготовку працівника проводяться за рахунок підприємства, установи, організації, з яких його вивільнено.

Статтею 34 цього Закону визначено, що контроль за додержанням законодавства України про зайнятість населення здійснюється Радами народних депутатів, відповідними державними органами, інспекціями служби зайнятості та профспілковими об’єднаннями.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до відносин з загальнообов’язкового державного соціального страхування цивільне законодавство не застосовується.

Отже, в даному випадку Центр зайнятості виступає саме як суб'єкт владних повноважень у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а тому даний спір є публічно-правовим та відповідно до приписів статті 4 та частини другої статті 17 КАС України (за відсутності встановленого законом іншого порядку його судового вирішення) на нього поширюється компетенція адміністративних судів.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте справу зі спору, який має публічно-правовий характер, місцевим та апеляційним господарськими судами в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду судових рішень з публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.01.2007 касаційну скаргу Центру зайнятості на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2006 разом з матеріалами справи № 25/224-06 передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2008 відмовлено у відкритті касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Центру зайнятості та справу повернуто до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судового рішення, постановленого не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд господарськими судами першої та апеляційної інстанцій справи з публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятих ними рішень зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначені судові рішення підлягають безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2006 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2006 зі справи № 25/224-06 скасувати.

Справу передати до господарського суду Дніпропетровської області для виконання вимог розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов