ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№ П3/2749

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,

Н.О. Волковицької,

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Пека А.І. –дов. № 74 від 10.09.2007р.

відповідача

не з’явились (про час та дату судового засідання повідомлені належним чином);

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2008р.

у справі

№ П3/2749

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області

до

Управління з питань молоді та спорту Дніпропетровської обласної державної адміністрації

про

стягнення 76, 07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 76, 07 грн. заборгованості по сплаті за комунальні послуги, посилаючись на невиконання ним своїх зобов’язань за угодою від 07.02.2005 за № 6 про спільне пропорційне споживання послуг в будинку по вул. Комсомольська, 58.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2007р. (суддя Юзіков С.Г.) повернено позовну заяву без розгляду, з підстав що до позовної заяви не додано доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в установленому порядку та розмірі. Крім того, до позовної заяви не надано доказів, що підтверджують викладені в позовній заяві обставини, а саме докази надання послуг (акти виконаних робіт, показники приладів обліки тощо), кількість цих послуг, їх ціну, загальну вартість та ін.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2008р. (судді: Науменко І.М. –головуючий, Білецька Л.М., Голяшкін О.В.) ухвалу господарського суду першої інстанції залишено без змін; з огляду на його відповідність матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Судове рішення вмотивовано тим, що позовні вимоги випливають з господарської діяльності позивача та не пов’язані із захистом майнових інтересів держави, тому позовні вимоги повинні бути оплачені державним митом та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції та направити справу на розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник зазначив про неправильне застосування господарськими судами норм процесуального права: невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи є підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, у відповідності до пункту 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України; вимога регіонального відділення щодо відшкодування відповідачем витрат на сплату комунальних послуг є вимогою, заявленою в інтересах держави, оскільки первинна сплата комунальних послуг регіональним відділенням здійснювалась саме за рахунок коштів, виділених з Державного бюджету України. Відповідно до пункту 35 статті 4 Декрету Кабінету міністрів України "Про державне мито" державні органи приватизації звільнені від сплати державного мита.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, позивач 24.12.2007р. звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 76,07 грн., яка виникла в результаті несплати відповідачем комунальних послуг. До позову не додано доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в установленому порядку та розмірі.

Відповідно до пункту 35 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" державні органи приватизації звільнені від сплати державного мита –за позовами, з якими вони звертаються до суду та господарського суду, в усіх справах, пов’язаних із захистом майнових інтересів держави та за вчинення нотаріусами виконавчих написів про стягнення заборгованості з орендної плати, а також за проведення аукціонів, за операції з цінними паперами.

Проте, Положенням про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. №412 встановлено вичерпний перелік повноваження фонду, щодо яких він захищає майнові права держави. Даний перелік не містить здійснення господарської діяльності фондом, і тому це не може вважатись здійсненням захисту майнових інтересів держави.

В поданій до господарського суду позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті за комунальні послуги на підставі угоди № 6 від 07.02.2005р., в якій позивач виступає постачальником, а відповідач –споживачем. Тобто, пункт 35 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" не передбачає звільнення від сплати держмита Регіональні відділення Фонду державного майна України, які є стороною у спорах, що випливають з цивільно-правових угод.

Таким чином, як підставно зазначено судами попередніх інстанцій, позовні вимоги випливають з господарської діяльності позивача та не пов’язані із захистом майнових інтересів держави.

За таких обставин господарські суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано дійшли висновку про те, що оскільки Регіональні відділення Фонду державного майна України є учасником господарського процесу, то і державне мито він повинен сплачувати на загальних підставах як господарюючий суб’єкт.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наведених у постанові суду.

Як наслідок, прийняті апеляційним та місцевим господарськими судами постанова та ухвала відповідають вимогам статей 86 та 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.1976 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм процесуального права при прийнятті постанови та ухвали не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.03.2008р. у справі № П3/2749 господарського суду Дніпропетровської області та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2007р. залишити без змін

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач