ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.08
Справа №  20/9/08

Суддя   Гандюкова
Л.П.

м.Запоріжжя

За
позовом Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, Запорізька область, м.Кам”янка-Дніпровська

до Товариства з обмеженою
відповідальністю “Віннер”, м.Запоріжжя

про стягнення суми  10 795
грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники
сторін:

Від
позивача  -
ОСОБА_2. (ВКС №733186 від 17.01.2008р.);

Від відповідача  -Проценко
К.В. (довіреність б/н від 17.12.2007р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений
позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 9354,68 грн., з яких
сума 8838,15 грн. -основна заборгованість з урахуванням індексу інфляції,
сума  516,53 грн. -пеня.

Ухвалою
господарського суду від 05.12.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/9/08,  судове засідання  призначено на 14.01.2008р. На підставі ст.77
ГПК України розгляд справи відкладено на 29.01.2008р.

У
судовому засіданні 29.01.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини
рішення.

29.01.2008р.
позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, просить стягнути з
відповідача  суму 9046,47 грн. основного
боргу з урахуванням індексу інфляції за договором перевезення вантажів в
міжнародному сполученні №183 від 12.11.2004р., суму 582,80 грн. 3 % річних,
суму 1165,73 грн. збитків, всього 10795 грн. У порядку ст. 22 ГПК України заява
про уточнення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Таким
чином, предметом розгляду справи є уточнені позовні вимоги, мотивовані
обставинами, викладеними у позові, та обґрунтовані ст.ст.
509,526,530,610-612,623, 625 ЦК України, ст.ст. 173,174,193,218,224 ГК України.

Відповідач
надав відзив, в якому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу з
урахуванням індексу інфляції 9046,47 грн., суми 582,80 грн. 3 % річних визнав у
повному обсязі, в частині стягнення 1165,73 грн. збитків визнав частково на
суму 950 грн. (витрати на надання правової допомоги), в іншій частині розмір
позовних вимог про стягнення збитків
вважає не доведеним.

Розглянувши
матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.11.2004р.
між Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1. (перевізник, позивач) та Товариством
з обмеженою відповідальністю “Віннер” (експедитор, відповідач)  був укладений
договір перевезення вантажів в міжнародному сполученні. Предметом договору
є порядок взаємовідносин, що виникають між “Експедитором” та “Перевізником” при
здійсненні міжнародних автомобільних перевезень вантажів “Перевізником” та
пов'язаних з цим різного виду послуг транспортними засобами залученими
“Перевізником” по замовленням “Експедитора”.

Пунктом
8.4 договору передбачено, що він вважається дійсним з моменту підписання до
31.12.2004р. Якщо за три місяці до спливу строку його дії жодна з сторін
письмово не повідомить про розірвання Договору, він автоматично продовжується на
наступний рік.

Згідно з п.1.3 Договору сторони
визнають юридичну силу письмових повідомлень, переданих  за допомогою факсимільного зв'язку.

Відповідно до п.2.1.6 Договору
“Експедитор” зобов'язався представляти “Перевізнику” заявки на подачу
автопоїздів під завантаження з вказівкою: міста та адреси вантажовідправника,
дати завантаження, найменування, ваги та габаритів вантажу, особливих умов
перевезення, при їх наявності та інш. Подана
Заявка є невід'ємною частиною Договору.

“Перевізник” відповідно до п.п. 2.2.2,
2.2.4, 2.2.5 Договору зобов'язався забезпечувати водіїв подорожніми листами СМR
(товарно-транспортними накладними), страховими полісами СМR, митними
свідоцтвами-сертифікатами та іншою необхідною документацією для виконання
міжнародних перевезень, забезпечувати доставку вантажу вантажоодержувача в
обумовлені у заявці строки, забезпечити збереження вантажу під час
перевезення.

У розділі 3 Договору сторони узгодили
порядок взаєморозрахунків. Вартість перевезення оговорюється  у заявці на надання автотранспортних послуг.
“Експедитор” здійснює оплату транспортних послуг із коштів отриманих від
замовника, виключаючи своє винагородження. “Експедитор” здійснює оплату згідно
виставлених рахунків, по узгодженим ставкам
не пізніше 10 банківських днів з моменту отримання документів
підтверджуючих факт виконання перевезення. Датою виконання робіт вважається
дата отримання “Експедитором” рахунку, оригіналу товарно-транспортної
накладною,  акту   виконаних робіт.

Відповідно до матеріалів справи
12.11.2004р. Фізична особа -підприємець ОСОБА_1. отримав від ТОВ “Віннер”
заявку №4495, згідно якої останній просив надати автомобіль для перевезення
вантажу (металлопрокат)  по маршруту
Запоріжжя (Україна) - Бельгія (2030 Antwerpen).
Пункт завантаження -  Україна,
Запоріжжя, ОАО “Дніпроспецсталь”, склади ВАТ “Дніпроспецсталь”, пункт
розвантаження -Бельгія, 2030 Antwerpen.

Вищезазначена заявка №4495 була
виконана, про що свідчить направлений позивачем оригінал СМR А №0000938 з
відміткою вантажоотримувача про отримання вантажу після його перевезення, акт
здачі-приймання виконаних робіт від 19.11.2004р.

Таким чином, позивач виконав
повністю взяті на себе зобов'язання, вантаж був доставлений та отриманий  вантажоодержувачем.

14.11.2006р. Фізична особа
-підприємець ОСОБА_1. виставив ТОВ “Віннер” рахунок-фактуру  №19/11/04 про сплату за
транспортно-експедиційні послуги по перевезенню Бельгія -  Україна на суму 6155,19 грн.

Згідно
з п.3.3 Договору “Експедитор” здійснює оплату транспортних послуг із коштів
отриманих від замовника, виключаючи своє винагородження. “Експедитор” здійснює
оплату згідно виставлених рахунків, по узгодженим ставкам,  не пізніше 10 банківських днів з моменту
отримання документів, підтверджуючих факт виконання перевезення.

Відповідно
до ст. ст. 525, 526 ЦК України , ст. 193 ГК України  зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за
відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею
530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким
чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 6155,19  грн. основного боргу  є обґрунтованими, доведеними та такими, що
підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача
індекс інфляції за весь час прострочки
(з грудня 2004р. по грудень 2007р.) у сумі  2891,28 грн. та 3% річних в сумі 582,80 грн.
за період з 03.12.2004р. по 29.01.2008р.)

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення,  а також три
проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи
встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобов'язань, вимоги про
стягнення суми 2891,28 грн. втрат від інфляції та суми 582,80грн. -3%
річних  є обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Крім
того, позивач просить стягнути з відповідача суму 1165,73грн. збитків, у
вигляді здійснених додаткових витрат, необхідних для відновлення порушеного
права, що складаються з суми 950грн. витрат на надання правової допомоги, суми
215,73грн. -витрат на дві поїздки до господарського суду у зв'язку з розглядом
справи на автомобілі позивача (відстань від автостанції Кам'янка до суду на
одну поїздку 282 км., 42,3л -кількість пального марки А-95, вартість 1л
пального - 5,10 грн.) .

Суд
вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково на
наступних підставах. Згідно з ст.22  ЦК
України, на яку посилається позивач і яка встановлює відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової шкоди,
особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,
має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право
не було порушено (упущена вигода).

Порядок
відшкодування збитків встановлений також главою 25 Господарського кодексу
України. Так, відповідно до ст. 224 цього Кодексу учасник господарських
відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо
здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим  збитки суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під  збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також
не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. Аналогічні приписи встановлені ст. 623 Цивільного
кодексу України (далі- ЦК України).

Із змісту цих норм, а також
ст.ст.610,611 ЦК України слідує, що відшкодування збитків є одним із правових наслідків
порушення зобов'язання, мірою відповідальності. Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків
передбачені статтею 226 ГК України,  із
якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське
правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

Притягнення до відповідальності
можливо лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює
склад  правопорушення, який є
підставою  правової  відповідальності. Склад правопорушення,
визначний законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків,
утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона.
Суб'єктом є боржник, об'єктом -правовідношення по зобов'язаннях; об'єктивною
стороною -наявність збитків у майновій сфері кредитора, противоправна  поведінка у вигляді невиконання або
неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між
противоправною  поведінкою боржника і
збитками; суб'єктивну сторону
правопорушення складає вина. Відсутність хоча б одного із вище
перелічених елементів, утворюючих склад
правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання взятих на себе зобов'язань. Оскільки, в даному випадку,
його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

На
кредитора покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного
виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язанням
і завданими збитками і їх розмір, на боржника -відсутність вини (ст.ст.614,623
ЦК України).

Приписами
ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Як слідує із матеріалів справи, сума
950 грн.  заявлена, оскільки для захисту
своїх порушених прав позивач повинен був звернутися до суду, для цього
звернутися за послугами  при складанні
процесуальних документів  та для  представництва інтересів у суді до Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_2. У підтвердження цих витрат наданий договір про
надання послуг юридичної консультації та правової допомоги від 20.06.2007р.,
акти здачі-приймання послуг, квитанції
на загальну суму 950 грн., тому суд визнає обґрунтованими та
співрозмірними із складністю справи вимоги щодо стягнення суми 950 грн. на
оплату правової допомоги.

Вирішуючи
спір в частині стягнення суми 215,73грн. -витрат на дві поїздки до
господарського суду у зв'язку з розглядом справи на автомобілі позивача, суд
враховує наступне.  При здійсненні розрахунку
цих витрат позивач  виходив з відстані
від автостанції Кам'янка до суду на одну поїздку 282 км., 42,3л -кількість
пального марки А-95, вартість 1л пального - 5,10 грн. та множив ці величини.

Проте,
не надав жодного обґрунтування необхідності здійснення поїздок саме на
автомобілі, оскільки відповідно до пояснень у судовому засіданні це є лише
зручністю поїздок на власному транспорті. Тому суд вважає, що наданий у цій
частині розрахунок, довідка про відстань №3 від 16.01.2007р., фіскальні чеки, посібник
з експлуатації не можуть бути належним доказом збитків, оскільки він
ґрунтується на припущеннях позивача, а не на реальних та точних даних, які б
безспірно підтверджували реальні збитки. У цій частині позивачем також не
доведено, що ці витрати є обов'язковими і знаходяться у прямому причинному
зв'язку з діями відповідача. Таким чином, суд вважає, що позивачем в цій
частині не доведено склад правопорушення.

На підставі викладеного, позовні
вимоги в цілому задовольняються частково.

Згідно
з ст. 49 ГПК України судові витрати відносяться на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись  ст.ст. 22,
49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю “Віннер” (69050, м.Запоріжжя, вул.
Космічна, 119,  п/р 0000 в ЗВ
АКІБ “Укрсібббанк”, МФО 313805, ) на користь  Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
р/р НОМЕР_1, МФО 373180, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму 6155 грн. 19 коп.
основного боргу, суму 2891 грн. 28 коп. втрат від інфляції, суму  582 грн. 80 коп. 3% річних, суму 950 грн.
збитків, суму 105 грн. 79 коп. витрат на державне мито та суму 115 грн. 64 коп.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя
Л.П. Гандюкова

Рішення господарського
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня
підписання. Рішення підписано у повному обсязі
21.03.2008р.