ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 р.

№ 16/220

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Стратієнко Л.В.

суддів Грека Б.М.

Козир Т.П.

з участю представників:

позивача:

відповідача:

3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Молодико К.Ю.

не з’явився

не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі філії "Закарпатське регіональне управління"

на рішення

та постанову

господарського суду Закарпатської області від 14 червня 2007 р.

Львівського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2007 р.

у справі

№ 16/220

за позовом

закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі філії "Закарпатське регіональне управління"

до

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

селянського фермерського господарства "Люкс"

товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімус"

про

стягнення 290 835,7 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 р. позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача 209 835,7 грн. боргу за договором гарантії.

Позовні вимоги обгрунтовувались тим, що у зв’язку з невиконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором поставки № 14ФК/05 від 22.04.05 р. перед ТОВ " Оптімус" (надалі –товариство), ЗАТ КБ "ПриватБанк" (надалі –банк) на підставі укладеного з селянським фермерським господарством "Люкс" 06.05.2005 р. договору гарантії № GAR –009/МК/ на вимогу товариства перерахував йому 02.12.2005 р. 385 122,63 грн. та 13.01.2006 р. –64 874,48 грн.

Внаслідок чого у господарства на час подачі позову існує заборгованість перед банком у розмірі 290 835,7 грн., з яких 269 497,11 грн. –основний борг, 21 199,24 грн. –заборгованість по відсотках, 139, 35 грн. –пеня.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.06.2007 р. (суддя Мокану В.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.11.2007 р. (головуючий –Кузь В.Л., судді –Юркевич М.В., Городечна М.І.), в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення, а справу передати на новий розгляд.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 06.05.2005 р. між банком та господарством був укладений договір № GAR –009/МК/ про надання банківської гарантії, відповідно до якого банк надає гарантію повернення авансового платежу у разі невиконання господарством зобов’язань, передбачених пунктами 5.5, 7.2 договору поставки № 14 ФК/05 від 22.04.2005 р., укладеного між СФГ "Люкс" та ТОВ "Оптімус". Загальна сума гарантії становила 449 997,11 грн., строк дії гарантії –до 31.12.2005 р.

Авансовий платіж за договором поставки у сумі 346 151,62 грн. був здійснений 09.06.2005 р.

На підставі листа-вимоги товариства від 14.11.2005 р. №90 банк 02.02.2005 р. сплатив товариству за меморіальним ордером №1 від 02.02.2005 р. 385 122,63 грн., в тому числі 275 761,9 грн. суми попередньої оплати, 103 845,49 грн. штрафу за невиконання відповідачем умов договору поставки та 5 512,24 грн. пені.

При цьому банк повідомив відповідача про надходження вимоги товариства листом від 28.11.2005 р. за № 08.3.1.0/1-152, вказавши про вимогу сплатити 415 456,44 грн., але копії вимоги та доданих до неї документів не додав.

30.12.2005 р. товариство звернулось до банку з вимогою про сплату за гарантією 64 874,48 грн. пені за прострочення поставки товару за 28 днів з 04.11.2005 р. по 02.12.2005 р. Вказана вимога також була задоволена банком шляхом сплати товариству вказаної суми за меморіальним ордером №1 від 13.01.2006 р.

Про вказану вимогу банк повідомив господарство лише 04.01.2006 р. листом № Т08.0.0.0/1-1, а копію вимоги надіслав 13.01.2006 р.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що проведені позивачем на користь ТОВ "Оптімус" виплати не відповідають умовам гарантії. Зокрема, в порушення правил ч.1 ст. 564 ЦК України та п.2.3.3 договору гарантії банк не дотримався зобов’язань щодо повідомлення господарства про вимоги товариства не пізніше наступного дня після їх надходження та надіслання копій цих вимог разом з доданими до них документами, всупереч ч.2 ст. 564 ЦК України банк не встановив відповідність пред’явлених ТОВ "Оптімус" вимог умовам гарантії, що призвело до виплат без врахування всіх здійснених відповідачем товариству поставок продукції за договором № 14 ФК/05від 22.04.2005 р.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо з таких підстав.

Невиконання банком обов’язку щодо повідомлення господарства не пізніше наступного дня про вимогу товариства та надіслання її копії разом з доданими до неї документами не тягне за собою ні в силу закону, ні в силу укладеного між сторонами договору, безумовного наслідку у вигляді позбавлення права банку на зворотну вимогу до господарства.

Такий наслідок можливий лише у випадку, коли внаслідок неповідомлення боржника (господарства) виконання, здійснене банком, як гарантом, виявиться повністю безпідставним.

Несвоєчасне перерахування товариством авансового платежу відповідно до договору гарантії не звільняло банк від виконання своїх обов’язків щодо здійснення гарантійних виплат.

Отже, висновок суду про те, що здійснені банком виплати товариству у повному обсязі не відповідають умовам гарантії є помилковим, в зв’язку з чим постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, зокрема, ступеню виконання відповідачем своїх зобов’язань перед товариством за договором поставки від 22.04.2005 р. № 14 ФК/05 на час здійснення банком гарантійних виплат, визначити межі відповідності вимог, пред’явлених товариством банку, умовам гарантії, та, відповідно, розмір сум, сплачених товариству банком відповідно до умов гарантії, та відносно яких банк набув права на зворотну вимогу до господарства.

Також суду слід перевірити відповідність вимог товариства про сплату за гарантією 64 874,48 грн. пені за прострочення поставки товару за 28 днів з 04.11.2005 р. по 02.12.2005 р. пункту 7.2 договору поставки, який передбачає стягнення пені за прострочення поставки товару, а не прострочення повернення суми передоплати та наявність у банку підстав для сплати цієї суми за договором гарантії.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі філії "Закарпатське регіональне управління" задовольнити.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 14 червня 2007 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2007 р. у справі за № 16/220 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області в іншому складі суду.

Головуючий Л.В. Стратієнко

Судді Б.М. Грек

Т.П. Козир