ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
м.Житомир, майдан Путятинський, 3/65  тел.(8-0412)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2008 р.
Справа № 1/3967

Житомирський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Черпака Ю.К.

суддів:
Веденяпіна О.А.

Іоннікової І.А.

при секретарах                                                            Гаврилюк
Т.В.

та                 Швидченко О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_6 (довіреність
від 12.02.2007р.),

від відповідача: ОСОБА_2
(підприємець),

ОСОБА_5(довіреність від 11.06.2007р.),

розглянувши апеляційну скаргу
підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду
Житомирської області

від "16" листопада 2007
р. у справі

за позовом підприємця
ОСОБА_1(м.Житомир)

до підприємця ОСОБА_2(с.Левків
Житомирського району)

про стягнення 161854,84 грн.

та зустрічним позовом підприємця
ОСОБА_2(с.Левків

Житомирського району)

до підприємця ОСОБА_1(м.Житомир)

про визнання недійсними договорів
суборенди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006
року підприємець ОСОБА_1 пред'явив до підприємця ОСОБА_2позов про стягнення
161854,84 грн. заборгованості з орендної плати, пославшись на невиконання
відповідачем умов п'яти договорів суборенди торгівельних кіосків.

В заяві про
уточнення позовних вимог і поясненні від 02.03.2007р. підприємець ОСОБА_1 зменшив
вимоги на 12976,80 грн. у зв'язку з частковою сплатою орендної плати в  травні,
липні,  серпні,  вересні
2006  року  і
просив  стягнути  з підприємця ОСОБА_2148778,04 грн.
заборгованості (а.с.93, 94).

В січні 2007
року підприємець ОСОБА_2 подав до суду
зустрічну  позовну заяву про
визнання недійсними п'яти договорів суборенди кіосків. Позов мотивований тим,
що оспорені угоди ним не укладалися і не підписувалися, а підпис від орендаря
вчинений невідомою особою (т.1 а.с. 77 - 78). В заяві про уточнення позовних
вимог від 11.07.2007р. ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_3, яка підписала за нього
договори суборенди, є дружиною ОСОБА_1, тому фактично діяла в своїх інтересах,
що є порушенням вимог ч.2 ст.238 ЦК України стосовно представництва за
довіреністю від 23.09.2004р. Крім того, на момент укладення договорів суборенди
ОСОБА_1 також був представником ОСОБА_2за довіреністю від 29.01.2003р. і діяв
всупереч інтересам довірителя (т.1 а.с.134 - 135).

Рішенням
господарського суду Житомирської області від 16.11.2007р. в позові підприємця
ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов підприємця ОСОБА_2задоволено. Визнано
недійсними договори суборенди від 01 листопада 2005 року кіоску (павільйону,
торгівельного місця) за АДРЕСА_1 та від 01 лютого 2006 року АДРЕСА_2

Стягнуто з підприємця
ОСОБА_1 на користь підприємця ОСОБА_285 грн. державного мита і 118 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Скасовано
забезпечення позову та знято арешт з грошових коштів підприємця ОСОБА_2в сумі
161854,84 грн.

В апеляційній
скарзі підприємець ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та прийняти нове
рішення про задоволення позову. Посилається на те, що повноваження представника
ОСОБА_3 на здійснення підприємницької діяльності від імені ОСОБА_2, в тому
числі на укладення договорів суборенди, підтверджені виданою ним довіреністю
ВВМ № 525533 від 23.09.2004р. Такі дії  в
інтересах ОСОБА_2вчинялися з його відома та згоди, про що свідчить
перерахування коштів за договорами суборенди. На час здійснення такого
представництва  подружжя ОСОБА_1  і
ОСОБА_3  вже  разом не проживали,  вели
різне  господарство  та займалися різними видами діяльності (т.2
а.с.90  - 91).

Вислухавши
представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський
суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

ОСОБА_1і
ОСОБА_2зареєстровані підприємцями, що підтверджується виданими їм свідоцтвами
про державну реєстрацію відповідно від 26.10.1998р. та від 15.11.2002р. (т.1
а.с.60, 71).

01.11.2005р. та
01.02.2006р. між підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) і підприємцем ОСОБА_2
(орендар) укладено п'ять договорів суборенди (субнайму) приміщення (павільйону,
кіоску, торгівельного місця), а саме: договори суборенди від 01.11.2005р.  АДРЕСА_1; договір суборенди від 01.02.2006р.
АДРЕСА_2(т.1 а.с.29 - 32, 35 - 38, 41 - 44, 47 - 50, 53 - 56).

Згідно з
пунктом 1.1. вказаних договорів орендодавець зобов'язався передати орендарю
кіоски за відповідними адресами в тимчасове платне користування.

Відповідно до п.3.1.
договори укладалися строком на 11 місяців. Якщо за один місяць до закінчення
строку дії договору ні одна із сторін не вимагатиме його припинення або
переукладення, тоді він залишається в силі на попередніх умовах і на той же
строк.

В пункті 4.2.
договорів суборенди сторони обумовили, що плата за оренду  перераховується згідно з додатком № 2, який
оформлений по кожному договору як "згода про орендну плату кіоску" і
становила суму в розмірі 3000 грн. без ПДВ на місяць, при цьому розмір орендної
плати на кожний наступний місяць мав визначатися шляхом коригування розміру
орендного платежу на індекс інфляції за попередній місяць (т.1 а.с. 34, 40, 46,
52, 58).

Факт передачі
майна в суборенду зафіксовано актами прийому-передачі від 01.11.2005р. і
01.02.2006р. (т.1 а.с.33, 39, 45, 51, 57).

Відповідно до п.6.3. укладених
договорів 15.10.2006р. підприємцю ОСОБА_2надіслано рекомендованим листом
повідомлення про припинення їх дії (т.1 а.с.59). Припинення мотивовано тим, що
ОСОБА_2 порушив умови договорів, не сплативши орендну плату більше трьох
місяців підряд на загальну суму 161854,84 грн., в результаті  чого виникла заборгованість за користування
об'єктами оренди,

Позивач отримав
зазначені  кіоски у користування на
підставі договорів оренди та договорів послуг, за якими підприємець ОСОБА_1
виступив в якості орендаря. При цьому кіоск № 119 ОСОБА_1 отримав в оренду за
посвідченим нотаріусом договором оренди від 08.11.2005р., а передав у суборенду
за договором від 01.11.2005р. (а.с.10 - 14, 53 - 58).

За договором послуг
від 01.11.2005р. № 454 (фактично договір оренди) на кіоск № 222, укладений між
підприємством облспоживспілки "Житомирський кооперативний ринок"  та
підприємцем ОСОБА_1,  орендна  плата
становила 300 грн., за договором оренди від 01.11.2005р. № 516 на кіоск
№ 50 - 409,60 грн.,  за  договором
оренди  від 08.11.2005р.   № 2016
на кіоск  № 119 -  416 грн.,
за договором  послуг від
01.11.2005р. № 395  на  кіоск
№ 149-а   -  500,00 грн.,
за  договором  суборенди
від  13.01.2006р. № 51/2006,
укладеним між підприємцем ОСОБА_4 і підприємцем ОСОБА_1 на торговий павільйон №
51,  - 521 грн.   (т.1 а.с.10 - 14, 15 - 18, 19 - 21, 22 - 24,
25 - 28).

Договором
оренди від 01.12.2004р. № 447, укладеним між підприємством облспоживспілки
"Житомирський кооперативний ринок" та підприємцем ОСОБА_2 про
передачу в оренду приміщення зовнішнього торгівельного ряду № 50, який діяв до
31.10.2005р., встановлювалась орендна плата
у розмірі 280,80 грн. (т.1 а.с.149 - 152).

Згідно з
договорами суборенди вказаних кіосків підприємець ОСОБА_2 мав сплачувати
ОСОБА_1 3000 грн.

Відповідно до
ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частинами 1 і 3
статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Як  вбачається
з матеріалів справи,  договори від
імені ОСОБА_2підписала і скріпила печаткою ОСОБА_2ОСОБА_3 (т.1 а.с.153 -
154).

За
нотаріально  посвідченою  довіреністю
від   23.09.2004р.  ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси та вести його справи по
всіх питаннях, що стосуються його реєстрації та діяльності як приватного
підприємця, підписувати договори, визначаючи на свій розсуд ціну, терміни та
інші умови цих договорів, розписуватись та підписувати від його імені
документи. Довіреність була видана терміном на три роки з правом передоручення
(т.1 а.с.87).

Одночасно
інтереси підприємця ОСОБА_2представляв ОСОБА_1
за довіреностями від 29.01.2003р.
і  від 02.08.2006р.  Остання
скасована   за  заявою
ОСОБА_2 від 12.10.2006р. (т.1 а.с.79, 80, 124).

В жодному з
договорів суборенди та актах прийому-передачі кіосків відсутня вказівка, що
вони підписані від імені ОСОБА_2його представником ОСОБА_3 з посиланням на
довіреність від 23.09.2004р.

Частиною 1
статті 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він
представляє.

Згідно з ч.3
ст.238 ЦК України представник не може
вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах
або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до
ч.1 ст.243 ЦК України комерційним представником є особа, яка постійно та
самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у
сфері підприємницької діяльності.

ОСОБА_3 не була
комерційним представником, оскільки зареєстрована суб'єктом підприємницької
діяльності лише 19.04.2006р. (а.с.105).

Відповідно до
ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя.

Пленум
Верховного Суду України в пункті 29 постанови від 21.12.2007р. № 11 "Про
практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на
шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна
подружжя" роз'яснив, що майно приватного підприємства чи фізичної особи -
підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із
подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

ОСОБА_1, який
виступив орендодавцем за договорами суборенди, на момент їх укладення перебував
у шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ТП № НОМЕР_1
від 02.07.1998р. і не заперечується сторонами (т.1 а.с.103). Режим окремого
проживання подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 судом не встановлювався.

Отже, ОСОБА_3,
укладаючи за ОСОБА_2зазначені договори суборенди і  встановивши за домовленістю зі своїм чоловіком
завищену орендну плату, діяла в своїх інтересах, оскільки сплачена за цими
угодами орендна плата фактично переходила
в її з чоловіком сумісну власність.

Посилання
підприємця ОСОБА_1 на те, що на час здійснення представництва подружжя
ОСОБА_1  і  ОСОБА_3 разом не проживали,  вели
різне  господарство  та займалися різними видами діяльності, не
приймається судом до уваги, оскільки такі обставини не встановлені і не
підтверджені у визначеному законом порядку.

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що зазначені
договори укладені з порушенням норм чинного законодавства та правомірно визнав
їх недійсними.

Недійсний
правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

Статтею 236 ЦК
України встановлено, що правочин, визначий судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки
передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому
припиняється.

Оскільки
договори суборенди (субнайму) приміщень
(павільйону, кіоску, торгівельного місця) від 01 листопада 2005 року і
від 01 лютого 2006 року є недійсними з моменту їх укладення, то вимога ОСОБА_1
про сплату 148778,04 грн. орендної плати не підлягає задоволенню.

Враховуючи
викладені обставини, відсутні підстави для скасування законного судового
рішення.

Керуючись
ст.ст.  101,103,105 Господарського
процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення
господарського суду Житомирської області від 16 листопада 2007 року у справі №
1/3967 залишити без змін, а апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_1- без
задоволення.

2. Справу №
1/3967 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя
Черпак Ю.К.

судді:

Веденяпін О.А.

Іоннікова І. А.

Повний текст постанови складено та
підписано 25.04.2008р.

Надруковано 4 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу,

4 - в наряд.