ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"21" травня 2008 р.

Справа № 17/24

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,за участю секретаря судового засідання Волоткевича А.В., розглянувши матеріали справи № 17/24

за позовом: Знам'янського районного відділу Головного управління МНС України в Кіровоградській області, м. Знам'янка Кіровоградської області

до відповідача: Знам'янського об'єднаного контрольно-ревізійного відділу в Кіровоградській області, м. Знам'янка Кіровоградської області

про визнання вимог такими, що не підлягають виконанню

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Степанова О.М., довіреність № 544 від 25.02.2008 року;

від позивача - Кравцов О.М., довіреність № 1714 від 14.05.2008 року;

від відповідача - Амеліна Л.В., довіреність № 5 від 08.01.2008 року;

Час прийняття вступної та резолютивної частини постанови 16 год. 08 хв.

СУТЬ СПОРУ:

Знам'янський районний відділ Головного управління МНС України в Кіровоградській області, м. Знам'янка Кіровоградської області (позивач по справі) звернувся до господарського суду в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою, у якій просить визнати не законними та такими, що не підлягають до виконання вимоги Знам'янського об'єднаного контрольно-ревізійного відділу в Кіровоградській області (відповідач по справі) в доповненні від 28.03.2007 року №07-14/352 до листа №07-14/295 від 19.03.2007 року які зобов'язують «Вжити заходи по відшкодуванню незаконних витрат в загальній сумі 4637 грн.»

Відповідач позов не визнає, просить у його задоволенні відмовити, посилаючись у запереченнях на позов на те, що вимога органу контрольно-ревізійної служби не є рішенням, тобто нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, у розумінні п. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, питання визначення недійсним вимоги про усунення виявлених ревізією порушень в окремих його частинах не може бути предметом розгляду адміністративної справи в суді; У разі надходження таких заяв суд повинен відмовити у їх прийнятті, а у разі помилкового прийняття-припинити провадження у справі. Контрольно-ревізійний відділ не приймав управлінське рішення, яке саме і може бути оскаржене. КРУ в Кіровоградській області є органом державної виконавчої влади. Акт та вимога не є рішенням (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії) у розумінні ст. 17 п. 1 Кодексу адміністративного судочинства України, питання визнання вимоги Знам'янського об'єднаного контрольно-ревізійного відділу такою, що не підлягає виконанню, не може бути предметом розгляду в адміністративному суді, відповідач вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та згідно до ч. 1 п. 3 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, закрити провадження по справі. Крім того, відповідач вважає, що по суті позовних вимог ним не допущено порушень законодавства на підставі яких можна визнати вимогу незаконною, оскільки при проведенні ревізії встановлено порушення позивачем вимог п.п. 19, 20 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.02 № 228, при нарахуванні і виплаті заробітної плати та грошового забезпечення за рахунок коштів загального фонду у сумі 4637 грн. працівникам відділу, які в межах робочого часу за основною посадою займаються наданням платних послуг, тоді як спеціальний фонд проекту кошторису передбачає зведення показників за всіма джерелами надходження коштів до цього фонду та відповідними напрямами використання, і видатки на заробітну плату з коштів спеціального фонду обчислюються залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм, які використовуються установами аналогічного профілю.

У судовому засіданні 16.05.2008 року на підставі ч. 2 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України, господарським судом оголошувалася перерва до 15:00 год. 21.05.2008 р.

Представники позивача наполягають на наявності підстав для задоволення вимог; представники відповідача вважають позов поданим безпідставно.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, дослідивши обставини та матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, враховуючи наступне.

Знам'янським об'єднаним контрольно-ревізійним відділом в Кіровоградській області проведена ревізія фінансово-господарської діяльності в Знам'янському районному відділі Головного управління МНС України в Кіровоградській області за період з 01.07.2005 року по 01.01.2007 року та за результатами перевірки складено акт №07-21/12 від 07.03.2007 року. Як вбачається із вказаного акту на сторінці 10 розділу 4 «Ревізія дотримання законності щодо надходження та використання коштів, отриманих від надання платних послуг» (а.с. 57) встановлено недоліки в фінансовій роботі, пов'язані з виплатою із загального фонду кошторису видатків на оплату праці за роботу, що виконується на платних умовах (КЕКВ 1110) в загальній сумі 4637 грн., в той час як джерелом оплати при цьому повинні бути доходи спеціального фонду бюджету, обґрунтовані розрахунками, що призвело до їх завищення на зазначену суму.

Поряд з цим на аркуші 9 акту зазначено, що працівниками відділу надавались платні послуги (експертизи стану пожежної безпеки об'єктів, будівель, споруд, надання консультацій, перевірка та випробування гідрантів та відкачування води) в межах робочого часу за основною посадою і відповідно до фонду оплати праці із загального фонду кошторису. За висновком перевіряючих працівників відповідача дані факти свідчить про порушення вимог п.п. 19, 20 "Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до використання кошторисів бюджетних установ", затвердженого постановою КМУ від 29.02.2002 р. № 228, в частині обчислення видатків на заробітну плату з коштів соціального фонду залежно від обсягів діяльності, що проводиться за рахунок цих коштів;

в розрахунках видатків по спеціальному фонду та в калькуляціях на надання платних послуг не передбачено видатки на виплату заробітної плати працівникам, яка повинна проводитись за рахунок коштів спеціального фонду, не складались та відповідно не затверджувались.

Вказаний акт підписано керівником позивача з відповідними запереченнями.

Листом №07-14/295 від 19.03.2007 року позивачу направлено вимогу про усунення виявлених при проведенні ревізією недоліків та зокрема зазначено: 1. Вжити заходи по відшкодуванню незаконно виплаченої матеріальної допомоги в загальній сумі 8 тис. грн. 2. За наслідками ревізії видати наказ та притягнути винних осіб до дисциплінарної і матеріальної відповідальності. Листом №07-14/353 від 28.03.2007 року в доповнення до листа від 19.03.2007 року за №04-14/295 з посиланням на ст. 15 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» відповідачем пред'явлено вимоги «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів» і запропоновано позивачу вжити заходи по відшкодуванню незаконних витрат в загальній сумі 4637 грн.

Господарським судом приймається до уваги, що пунктами 7, 10 ст. 10 Закону України "Про контрольно-ревізійну службу в Україні" передбачено право державної контрольно-ревізійної служби пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізують, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питання збереження і використання державної власності та фінансів; звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Таким чином при пред'явленні вимоги органи контрольно-ревізійної служби діють як суб'єкти владних повноважень, така вимога є обов'язковою до виконання, і наслідком невиконання підконтрольною установою вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів є звернення органами контрольно-ревізійної служби до суду.

За п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Позовна заява може містити, крім визначених ч. 3 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, що закріплено положеннями ч. 4 цього Кодексу.

Позивачем обрано спосіб захисту своїх прав чи інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом звернення до суду про визнання вимог КРУ такими, що не підлягають виконанню.

Господарський суд вважає, що обраний спосіб захисту не протирічить законодавству і є реальним, враховуючи наслідки невиконання вимог суб'єкта владних повноважень.

Позов визнаний господарським судом поданим обґрунтовано, а доводи КРУ такими, що не підтверджують правомірність вимог, які оспорюються.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб; результати ревізії викладаються в акті. "Порядок проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.06 № 550 (далі по тексту - Порядок проведення інспектування).

Як встановлено абзацом третім п. 35 зазначеного Порядку виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються у констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб. Винні особи, за визначенням, що містить п. 3 Порядку проведення інспектування, - посадові та матеріально-відповідальні особи, з вини яких порушено законодавство під час проведення фінансово-господарських операцій.

Відповідач у акті ревізії не зазначив осіб, винних у допущених порушеннях законодавства.

Лист (вимога) КРУ від 28.03.2007 року №07-14/353 не містить викладення того, яким чином і за рахунок яких винних осіб керівник підконтрольної установи має вжити заходи по відшкодуванню суми незаконних витрат. Вимога про необхідність привести у відповідність взаєморозрахунки з державними цільовими фондами у зв'язку з надлишковим перерахуванням коштів по незаконно виплаченій заробітній платі взагалі не обґрунтована посиланням на законодавство, на підставі якої вона викладена. Вказана вимога є необґрунтованою, не конкретною, оскільки незаконність витрат в сумі 4637 грн. не має підтвердження.

Докази того, що працівниками позивача заробітна плата отримувалася незаконно, як і зазначення конкретних осіб, якими така заробітна плата отримана незаконно, зазначення у акті ревізії та вимозі КРУ осіб, винних у незаконній виплаті заробітної плати, відсутні.

Вказана в акті сума в розмірі 4637 грн. не була віднесена відповідачем до показників, що призвели до матеріальної шкоди (збитків), тобто незаконних витрат ресурсів, нецільових витрат бюджетних коштів, недостач ресурсів, що передбачено пунктом 4.4.3 наказу Голови КРУ України від 27.10.2006 року № 358 „Про затвердження Методики оформлення органами державної контрольно-ревізійної служби результатів ревізії", в разі виявлення таких порушень.

На підставі цього позивачем на зазначене положення Акта було надано заперечення, в якому викладено обґрунтовані нормативно-правові підстави, які повністю спростовують його як неправомірне.

Проте у доповненні від 28.03. 2007 р. № 07-14/353 до вимоги від 19.03.2007р. № 07-14/295 про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів відповідач додатково вимагає: „вжити заходи по відшкодуванню незаконних витрат в загальній сумі 4637 грн."

На думку господарського суду вказаний в акті факт проведення видатків із загального фонду кошторису на оплату праці за роботу, що виконується на платних умовах, в загальній сумі 4637,00 грн., в той час як джерелом оплати при цьому повинні бути доходи спеціального фонду бюджету, обґрунтовані розрахунками, що призвело до їх завищення на зазначену суму повинні кваліфікуватись як фінансовий недолік, який не відноситься до категорії порушень, що пов'язані з матеріальною шкодою (збитками) і обов'язковим її відшкодуванням.

Крім того, при відображенні цього недоліку в акті не вказано який саме нормативний документ було порушено, чим не виконано вимоги пункту 4.4.3 наказу Голови КРУ України від 27.10.2006 року № 358 „Про затвердження Методики оформлення органами державної контрольно-ревізійної служби результатів ревізії".

Натомість, п. 3 додатка 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.02. № 659 „Про затвердження переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання" передбачено, що: „Власні надходження бюджетних установ використовуються відповідно до закону про державний бюджет.".

Ст. 79 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", та ст. 49 Порядку № 228 передбачається використання коштів спеціального фонду на заходи, які не передбачаються затвердженим кошторисом, та внесення змін до спеціального фонду кошторису тільки у випадках, коли загальний обсяг фактичних надходжень до цього фонду разом з обсягом залишків коштів на його рахунках на початок року буде більшим, ніж відповідні надходження, враховані у кошторисі на відповідний рік.

Фактично в 2005 році власні надходження (кошти спеціального фонду) склали 8055О грн., у 2006 році власні надходження склали 109378 грн., при запланованих на 2005 рік 152395грн., 2006 рік - 148204 грн. Тобто, підстав для внесення змін до кошторису по спеціальному фонду та коригування обсягів бюджетних зобов'язань по загальному фонду для проведення видатків по цих зобов'язаннях із спеціального фонду бюджету в 2005-2006 роках не було.

Крім того, на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 15.05.00 № 798 „Про затвердження переліку платних послуг, що можуть надаватися підрозділами Державної пожежної охорони Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи", від 31.05.06 № 774 „Про затвердження тарифів на проведення органом державного пожежного нагляду оцінки (експертизи) протипожежного стану підприємства, об'єкта, приміщення, та проектно-кошторисної документації, затвердження якої не потребує висновку комплексної державної експертизи", наказу Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 13.07.06 № 444 „Про затвердження методики розрахунку витрат часу та вартості проведення органом державного пожежного нагляду оцінки (експертизи) протипожежного стану підприємства, об'єкта, приміщення та проектно-кошторисної документації, затвердження якої не потребує висновку комплексної державної експертизи", а також спільного наказу Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 25.07.06 № 476/724/251 „Про затвердження тарифів на виконання платних послуг, які можуть надаватися підрозділами Державної пожежної охорони МНС України, і Порядку внесення суб'єктами господарювання та фізичними особами плати за надання платних послуг підрозділами Державної пожежної охорони МНС України" не передбачається включення у вартість робіт по наданню платних послуг такої складової як видатки на заробітну плату працівникам, якими надаються платні послуги, тобто здійснення оплати праці за рахунок коштів спеціального фонду, у зв'язку з тим, що ці роботи виконують працівники, які утримуються за рахунок загального фонду державного бюджету.

Крім того, пунктом 2 „Порядку внесення суб'єктами господарювання та фізичними особами плати за надання платних послуг підрозділами Державної пожежної охорони МНС України", затвердженого спільним наказом Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 25.07.06 № 476/724/251, визначено, що „Рішення про надання підрозділами Державної пожежної охорони МНС України зазначеної у заяві послуги приймає його керівник з урахуванням завантаження особового складу основною діяльністю".

Крім цього, відповідно до п. 20 Порядку № 228 при визначенні установі обсягів видатків повинна бути врахована об'єктивна потреба в коштах кожної установи, виходячи з її показників і контингентів, зокрема штатної чисельності. Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України „Про правові засади цивільного захисту" від 24.06.04 № 1859-1V організація, завдання, склад сил і засобів, порядок діяльності територіальних підсистем єдиної системи цивільного захисту визначаються положеннями, які затверджуються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань цивільного захисту, тобто МНС України.

Господарським судом звертається увага на ту обставину, що законодавство не передбачає обов'язку здійснення виплат грошового утримання частково з загального, частково зі спеціального фондів бюджету, то позивач не порушив вимог законодавства.

Господарський суд не погоджується з позицією відповідача та вважає її помилкою стосовно того, що під незаконною виплатою заробітної плати відповідач вважає те, що заробітна плата та грошове забезпечення особам, які в межах робочого часу за основною посадою надавали платні послуги, нараховувалися та виплачувалися за рахунок коштів загального фонду, а не з коштів спеціального фонду. Тобто, сам по собі розрахунок суми заробітної плати, правомірність одержання працівниками саме такої суми за виконану роботу, виконання ними роботи на таку суму відповідачем не оспорюється; правові підстави, за яких позивач не повинний був проводити нарахування до державних цільових фондів, відповідачем не викладені.

Господарським судом також визначальним для вирішення спору враховуються приписи ст. 43 Конституції України про те, що кожен має право на заробітну плату.

Обов'язок страхувальника нараховувати та сплачувати у відповідні страхові фонди та держані цільові фонди страхові внески передбачені законодавством і за невиконання такого обов'язку настає відповідальність.

Враховуючи правовий статус відповідача, господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питанням щодо правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до переконання, що позивачем надано безспірні докази про наявність правопорушення з боку відповідача, наданими позивачем доказами доведено сам факт скоєного правопорушення, тобто порушення його права.

Натомість саме суб'єктом владних повноважень не доведено, що заробітна плата у сумі 4637 грн.

Витрачання коштів на виплату заробітної плати не із спеціального, а із загального фонду бюджетної установи не свідчить про незаконність виплати заробітної плати та про надлишкове перерахування коштів по незаконно виплаченій заробітній платі до державних цільових фондів. Такі дії можуть, при наявності підстав свідчити про нецільове використання таких коштів. Фактично висновок про відсутність порушень щодо використання коштів, отриманих за надані платні послуги відповідно до визначених напрямків зроблено перевіряючими в акті №07-21/12 від 07.03.2007 року на аркуші 10, однак всупереч вказаному висновку в доповнення до листа від 19.03.2007 року №07-14/295 відповідачем пред'явлено додаткові вимоги: вжити заходів по відшкодуванню незаконних витрат в загальній сумі 4637 грн.

Згідно з п. 2 Порядку зменшення бюджетних асигнувань та повернення коштів у разі нецільового використання бюджетних коштів у поточному чи минулих роках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.06 № 492, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, затвердженим законом про Державний бюджет України або рішенням про місцевий бюджет, встановленим бюджетним асигнуванням, кошторису або плану використання бюджетних коштів.

Відповідно до п. 1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 28.02.02 № 228, кошторис бюджетних установ має такі складові частини:

загальний фонд, який містить обсяг надходжень із загального фонду бюджету та розподіл видатків за повною економічною класифікацією видатків на виконання бюджетною установою основних функцій або розподіл надання кредитів з бюджету за класифікацією кредитування бюджету;

спеціальний фонд, який містить обсяг надходжень із спеціального фонду бюджету на конкретну мету та їх розподіл за повною економічною класифікацією видатків на здійснення відповідних видатків згідно із законодавством, а також на реалізацією пріоритетних заходів, пов'язаних з виконанням установою основних функцій, або розподіл надання кредитів з бюджету згідно із законодавством за класифікацією кредитування бюджету.

Згідно із п. 19 вказано Порядку розподіл видатків або надання кредитів з бюджету спеціального фонду проекту кошторису проводиться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень, запланованих на цю мету в зазначеному фонді.

Як зазначалося на аркуші 10 акту ревізії, порушень щодо використання коштів, отриманих за надані платні послуги відповідно до визначених напрямків, не встановлено, тому обґрунтованість внесення додаткового припису №07-14/353 від 28.03.2007 року не узгоджується з результатами проведеної ревізії.

У запереченнях на позов відповідач вказав на те, що кошторисами доходів та видатків на 2005-2006 роки по спеціальному фонду затверджувалися асигнування на виплату заробітної плати (грошове утримання військовослужбовців). При цьому посилання на матеріали ревізії в підтвердження такого факту відсутні.

Господарський суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведені незаконність виплати заробітної плати працівникам, якими надавалися платні послуги.

Відповідач не довів наданими матеріалами правомірність своєї вимоги в частині, що оскаржується позивачем.

Натомість, господарський суд не погоджується з поясненнями відповідача щодо безпідставного долучення до матеріалів справи пояснень на заперечення відповідача №1714-1 від 14.05.2008 року в якому помилково вказано позивачем головне управління МНС України в Кіровоградській області, оскільки вказане пояснення підписане представником Знам'янського РВ ГУМНС України в Кіровоградській області Кравцовим О.М. який діє за довіреністю №1714 від 14.05.2008 року, тобто є представником саме позивача. При цьому господарським судом враховуються правові позиції Вищого Адміністративного Суду України згідно до яких недодержання вимог правових норм, які регулюють прийняття акта, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акту. Якщо ж у цілому акт узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є правильним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачене законодавством.

Судові витрати позивача у сумі 3 грн. 40 коп. судового збору (державного мита) відшкодовуються йому із державного бюджету.

Керуючись ч. 1 ст. 94, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 160, ст. 163, п. 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати такими, що не підлягають до виконання вимоги Знам'янського об'єднаного контрольно-ревізійного відділу в Кіровоградській області викладені в доповненні від 28.03.2007 року №07-14/352 до листа №07-14/295 від 19.03.2007 року які зобов'язують «Вжити заходи по відшкодуванню незаконних витрат в загальній сумі 4637 грн.» Знам'янським районним відділом Головного управління МНС України в Кіровоградській області,

Присудити з Державного бюджету України на користь Знам'янського районного відділу Головного управління МНС України в Кіровоградській області м. Знам'янка, вул. Фрунзе, 73 - 3 грн. 40 коп. судового збору.

Виконавчий лист про стягнення судового збору видати за заявою позивача після набрання судовим рішенням законної сили.

Копії постанови направити сторонам.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але не була у встановлений строк подана апеляційна скарга, постанова набирає чинності після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя

Ю. І. Хилько