ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.08                                                                                           Справа№ 3/188А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Торська розглянула матеріали справи

За позовом: ДП „Стрийський вагоноремонтний завод”, м. Стрий

До відповідача: ДПІ у Стрийському районі, м. Стрий

Про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення №/0 від 03.06.2008 року.

В судове засідання з’явились:

від позивача: Васьків І.В., Пронюк В.В. - представники

від відповідача: Андрейків Ю.Я. - представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України.

Суть спору: Подано позов ДП „Стрийський вагоноремонтний завод” до ДПІ у Стрийському районі про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення №/0 від 03.06.2008 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач позов не визнає з підстав і мотивів викладених у письмовому запереченні на позовну заяву.

В судовому засіданні 11.09.2008 року було оголошено перерву до 29.09.2008 року.

В продовженому судовому засіданні 29.09.2008 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

ДПІ у Стрийському районі було проведено планову виїзну документальну перевірку ДП „Стрийський вагоноремонтний завод” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. За результатами перевірки складено Акт №842/23-4/20770332 від 21.05.2008 року. На підставі зазначеного Акту податковою інспекцією 03.06.2008 року було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивачу визначено податкове зобов’язання за платежем –податок на додану вартість в розмірі 33710,00 грн. з них 22473,00 грн. –основний платіж та 11237,00 грн. –штрафна санкція.

ДП „Стрийський вагоноремонтний завод” не погоджується із зазначеними вище податковим повідомленням-рішенням, що стало підставою його оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного :

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі акту перевірки 842/23-4/20770332 від 21.05.2008 року, в якому зафіксовано порушення позивачем :

- пп. 3.1.1 п.3.1 . пп. 3.2.9 п.3.2 ст.3 , пп.7.4.5 ,пп. 7.4.1 п.7.4, пп.7.2.3,пп.7.2.6, пп.7.2.8 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (із змінами і доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 22473,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на ту обставину, що в порушення п.п.7.2.8 п.7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року №168/97-ВР (із змінами і доповненнями) підприємством згідно реєстрів отриманих та виданих податкових накладних зайво включено до податкового кредиту за грудень 2006 року суму ПДВ – 7545,34 грн., сплачену у зв’язку з придбанням ТМЦ у ПБК „Алмар”, не підтверджену податковою накладною, в результаті чого завищено податковий кредит за грудень 2006 року на суму 7545,34 грн.

Згідно статті 11 Закону України "Про систему оподаткування" платники податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і додержання законів про оподаткування.

Законом України "Про податок на додану вартість", яким визначено ставки та механізм справляння податку на додану вартість, обов'язок щодо визначення об'єкта оподаткування, нарахування податку та його утримання у покупця товарів або послуг, правильність обчислення та декларування податку, видачу податкових накладних покладено на платника податку - продавця товару.

Обов'язок сплатити нарахований продавцем податок на додану вартість у складі ціни товару або послуг та отримати належним чином оформлену податкову накладну в підтвердження сплати податку, законом покладений на платника податку - покупця.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна є звітним податковим і одночасно розрахунковим документом і складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця.

Згідно підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 цього Закону платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм).

Згідно з підпунктом 7.2.4 пункту 7.2, підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових декларацій надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Позивач ніяким чином не спростував зазначених в акті перевірки фактів, як і не подав докази правомірності включення ним до податкового кредиту в грудні 2006 року суми ПДВ 7545,34 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні перевірки податковою інспекцією було встановлено факт передачі ДП „Стрийський вагоноремонтний завод” у комунальну власність міста Стрия гуртожитку за адресою : вул. Січових Стрільців, 12А, м. Стрий. В акті перевірки податковий орган робить посилання на акт Контрольно –ревізійного управління у Львівській області від 18.04.2008 р. № 07-26/13 в якому зазначено, що згідно акту прийому – передачі передано будівлю гуртожитку балансовою вартістю 5472620,00 грн. Також в даному акті зазначено, що до перевірки підприємством було надано авізо , відповідно до яких Комунальному підприємству «Мрія»передано будівлю гуртожитку балансовою вартістю 5472620,00 грн., інші матеріальні цінності на суму 26907,00 грн. та вартість проведеного капітального ремонту на суму 23944,00 грн. Працівниками КРУ було проведено зустрічну звірку в КП «Мрія»якому було передано зазначені основні засоби. По даних бухгалтерського обліку КП «Мрія»операція з отримання чи передачі основних засобів не відображена. Перевіряючі прийшли до висновку, що ДП “Стрийський вагоноремонтний завод” в порушення ст. 75 Господарського кодексу України проведено капітальний ремонт та безоплатно передано матеріальних цінностей у комунальну власність обліковою вартістю 50851,00 грн. і таким чином підприємством занижено скоригований валовий дохід на суму 50851,00 грн. В обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення податкова інспекція посилається на ту обставину, що в порушення пп.3.1.1 п.3.1 , пп. 3.2.9 п.3.2 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (із змінами і доповненнями) підприємство не включило до складу податкового зобов’язання в декларації з податку на додану вартість за грудень 2006 року ПДВ в сумі 10170,00 грн. з вартості безоплатно переданого КП „Мрія „ проведеного капітального ремонту та безоплатно переданих матеріальних цінностей у комунальну власність обліковою вартістю 50851,00 грн. без відповідного рішення засновника (Міністерства транспорту та зв’язку України).

Доводи відповідача обґрунтовані і заслуговують на увагу суду.

Відповідно до п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04. 1997р. № 168/97 ВР (із змінами і доповненнями) , об'єктом оподаткування є операції платників податку з „Поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю)”.

Пп.3.2.9 п.3.2 ст.3 зазначеного Закону визначено, що не є об'єктом оподаткування операції з „Безоплатної передачі у державну власність чи комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у Їх спільну власність об'єктів усіх форм власності, які перебувають на балансі одного платника податку і передаються на баланс іншого платника податку, якщо такі операції здійснюються за рішеннями Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади; органів місцевого самоврядування, прийнятими у межах їх повноважень”. Зазначене положення поширюється на:

-          операції з безоплатної передачі об'єктів з балансу платника податку, майно якого перебуває в державній або комунальній власності, на баланс іншої юридичної особи, майно якої перебуває відповідно в державній або комунальній власності;

-          операції з безоплатної передачі неприватизованих об'єктів житлового фонду (включаючи місця загального користування та прибудинкові будівлі і споруди), а також об'єктів соціальної інфраструктури (в тому числі об'єктів Їх незавершеного будівництва) з балансу платника податку на баланс юридичної особи, майно якої перебуває в державній або комунальній власності, чи безпосередньо на баланс відповідної місцевої ради.

Відповідно до п.5 ст. 75 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

Як уже зазначалося раніше, Державним підприємством “Стрийський вагоноремонтний завод” було передано у комунальну власність міста Стрия гртожиток за адресою : вул. Січових Стрільців, 12А, м. Стрий, Львівська область, балансовою вартістю 5472620,00 грн. згідно акту прийняття –передачі б/н та без дати.

Також в матеріалах справи знаходяться авізо № 1 від 29.12.2006 р. та авізо №2 від 29.12.2006 р. , відповідно до яких Комунальному підприємству «Мрія»передано будівлю гуртожитку балансовою вартістю 5472620,00 грн., інші матеріальні цінності на суму 26907,00 грн. та вартість проведеного капітального ремонту на суму 23944,00 грн. Позивач стверджує, що вартість проведенего капітального ремонту включена у балансову вартість гуртожитку. Також позивач стверджує, що інші матеріальні цінності передані Державним підприємством “Стрийський вагоноремонтний завод” КП “Мрія” разом з гутрожитком, оскільки вони є невід’ємні і призначені для обслуговування гуртожитку.

Як вбачається з акту приймання –передачі гуртожитку в ньому дійсно відображено факт передачі матеріальних цінностей призначених для обслуговування житлового фонду, а саме: водопроводи, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення. Однак в даному акті прийняття – передачі не відображено факт передачі таких матеріальних цінностей, як огорожа біля гуртожитку, лічильники, електробойлер, вогнегасники, сміттєвики, які з твердженням позивача передані КП “Мрія” згідно авізо. Акту прийому-передачі зазначених вище матеріальних цінностей позивач суду не подав.

Відповідно до ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із ч.4 ст.70 КАС України, обставини , які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В обґрунтування своєї позиції, щодо погодження передачі матеріальних цінностей та вартості капітального ремонту, позивач посилається на наказ Міністерства транспорту та зв’язку України від 23.11.2006 р.№102 „Про часткове зняття обмежень щодо розпорядження майном підприємств Укрзалізниці”, Лист Укрзалізниці №ЦЗІ-6/1486 від 24.07.2006 року, рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради від 27 жовтня 2006 року №354 „Про прийняття в комунальну власність м.Стрия будівлі гуртожитку по вул. Січових Стрільців,12а від ДП „Стрийський ВРЗ” та рішення Стрийської міської ради №90 від 31.10.2006 року.

Однак, зазначені документи не є належним доказом погодження засновника на передачу в комунальну власність матеріальних цінностей та вартості капітального ремонту. Не можуть бути доказами прийому-передачі матеріальних цінностей та погодження їх передачі засновником і долучені до матеріалів справи авізо.

Таким чином, позивач передав у комунальну власність матеріальні цінності на суму 26907,00 грн. та вартість проведеного капітального ремонту на суму 23944,00 грн., без відповідного рішення засновника Міністрерства транспорту та зв’язку України.

Крім того, перевіряючими в ході проведення перевірки встановлено , що ДП “Стрийський вагоноремонтний завод” занижено орендну ставку при розрахунку орендної плати за частину нежитлового приміщення зданого в оренду ВАТ «Державний Ощадбанк №6311 »а саме застосовано орендну ставку не 30 відсотків, як це передбачено «Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна» затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, а в розмірі 5 відсотків. Застосування невірного розміру орендної ставки позивачем, призвело до недоотримання доходу за 2007 р. на загальну суму 4726,00 грн. В порушення п.п. 3.1.1 п.3.1, пп.3.2.9 п.3.2 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 №2168/97-BP (із змінами та доповненнями), підприємством не включено до обсягів поставок операцій на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків до податкових декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди (січень -грудень 2007 року), та занижено ПДВ від здачі державного майна в оренду, на загальну суму 948грн.

В результаті вище описаних порушень підприємством занижено податкове зобов’язання з податку на додану вартість за січень-грудень 2007 на загальну суму 948 грн.

Також за результатами проведення перевірки правильності визначення підприємством сум валових витрат перевіркою встановлено, що згідно договору від 30.11.2006 р. Корнієнко О.В. проводив навчання та атестацію спеціалістів зварювального виробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору ПП Корнієнко О.В. виконувались наступні роботи по проведенню на виробничій базі „Замовника” атестації спеціалістів зварювального виробництва. Кількість спеціалістів, що підлягають атестації: електрозварювальників –28чол.; електрогазозварників –2 чол. Вартість робіт по атестації складає 22860,00 грн. Згідно даних бухгалтерського обліку по Рах. 37.7 (розрахунки з іншими дебіторами) сума придбання даних робіт включена до складу валових витрат в 4 кв. 2006 .

В обґрунтування своїх доводів податкова інспекція посилається на ту обставину, що в акті здачі –прийому виконаних робіт № 12 не вказано обсяги наданих послуг в натуральному виразі, не конкретизовано зміст наданих робіт, їх об’єм, вартість. Акт не містить інформації про фактично понесені витрати на здійснення робіт, відсутній розрахунок вартості виконаних робіт. Також не вказано чи має ПП Корнієнко О.В. дозвіл на проведення даних робіт.

ДПІ у Стрийському районі надіслано запити до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва. З отриманої відповіді вбачається, що ПП Корнієнко О.В. знаходиться на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку за ставкою 6 відсотків та платником ПДВ, здійснює оптову торгівлю і посередництво в торгівлі. Код виду діяльності згідно довідки статистики 51.00.0. Тобто ПП Корнієнко О.В. не має права проводити навчання та атестацію електрогазозварників. Податковий орган прийшов до висновку, що позивачем завищено загальну суму валових витрат за 4 квартал 2006 р. на суму 19050,00грн.

Доводи відповідача обґрунтовані і заслуговують на увагу суду.

Згідно з п.п.7.4.l п.7.4 ст.7 Закону України „ Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 №I68/97-ВР(із змінами і доповненнями) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари(послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податків за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбання або виготовлення товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 №I68/97-BP (із змінами і доповненнями), якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи( послуги), які не призначаються для їх використання господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв’язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту.

Згідно із вимогами ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Відповідач належними і допустимими доказами обґрунтував правомірність прийняття ним оскаржуваного податкового-повідомлення рішення.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволенні позову відмовити.

2. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 03.10.08р.

Суддя