ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 15/900

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу

Державного комітету України з державного матеріального резерву

на

постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 р.

у справі

№ 15/900 Господарського суду м. Києва

за позовом

ВАТ "Жашківський елеватор"

до

Державного комітету України з державного матеріального резерву

про

стягнення 129 236,45 грн.

За участю представників сторін:

позивача –Кучинська Л.А. дов. № 271 від 23.06.2008 р.

відповідача –Рахильчук О.В. дов. № 2/7841 від 04.12.2007 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.12.2007 р. (суддя –Хоменко М.Г.) позов задоволено. Стягнуто з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь ВАТ "Жашківський елеватор" 129 236,45 грн. основного боргу та 1 292,36 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 р. (судді –Мартюк А.І., Зубець Л.П., Лосєва А.М. ) рішення Господарського суду м. Києва від 18.12.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 18.12.2007 р. та постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 р. Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити без змін рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції у справі № 15/900.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення господарського суду та постанова апеляційного господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2002 р. сторонами було укладено договір № ЮР-2зб/97-2002 про відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, за умовами якого позивач зобов’язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач –відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню, виходячи із розрахунку 2,50 грн. за тонно-місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей державного резерву, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок зберігача.

Умовами договору було передбачено, що розрахунки між сторонами проводяться один раз на рік, але не пізніше 15 грудня поточного року.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Попередніми судовими інстанціями було встановлено, що позивачем протягом 01.01.2003 р. –01.11.2007 р. зберігались матеріальні цінності державного матеріального резерву та позивачем понесені витрати на їх зберігання в розмірі 129 236,45 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками, проведеними на підставі приймальних актів ф. Р-16, актів розрахунків, актів зачистки.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 р. № 532, відшкодування витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел, про що обґрунтовано було зазначено судами.

В порушення вимог ст. 33 ГПК України, відповідач не довів сплати позивачу суми боргу в розмірі 129 236,45 грн. за договором № ЮР-2зб/97-2002.

В касаційній скарзі відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної даності відповідно до ст. 257 ЦК України, оскільки позовна заява була подана 06.11.2007 р., проте позивач хоче стягнути заборгованість за період з 01.01.2003 р. по 01.11.2007 р.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Цивільний кодекс чітко не визначає перелік дій, вчинених особою, які свідчать по визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Отже, в кожному конкретному випадку суд повинен з урахуванням обставин справи оцінити докази, наведені сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та зробити мотивований висновок, чи свідчать вчинені особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Матеріали справи містять акт взаєморозрахунків між Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ВАТ "Жашківський елеватор" від 02.02.2003 р., згідно якого станом на 01.01.2003 р. згідно договору відповідального зберігання ЮР-2зб/197-2002 р. відповідач визнав заборгованість в розмірі 147 749,07 грн. (а.с. 33).

Листом № 2/8785 від 07.12.2004 р. Державний комітет України з державного матеріального резерву повідомив ВАТ "Жашківський елеватор" про те, що у зв'язку з неналежним бюджетним фінансуванням витрат пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей, відповідні розрахунки з підприємствами вчасно не здійснюються, а тому Державний комітет України з державного матеріального резерву зобов'язався по мірі надходження коштів з державного бюджету розрахуватись з відповідальним зберігачем.

Листом № 6-4/1285 від 07.03.2007 р. Державний комітет України з державного матеріального резерву також повідомив ВАТ "Жашківський елеватор" про те, що розрахунки з підприємствами за зберігання зерна державного резерву здійснюються в міру надходження коштів. Виділена сума бюджетних асигнувань у 2006 р. не дозволила здійснити розрахунки з підприємствами за зберігання зерна державного резерву. В разі вирішення у 2007 р. питання щодо виділення коштів для проведення розрахунків ВАТ "Жашківський елеватор" буде включено в перелік підприємств, яким буде проведено оплату за послуги із зберігання зерна державного резерву.

За таких обставин, апеляційним господарським судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що позивачем строк позовної давності не пропущений, врахувавши факт листування між сторонами та акт звірки розрахунків як свідчення про визнання відповідачем свого боргу, а тому правомірно застосував норму ст. 264 ЦК України.

Крім того, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та дійшли правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ВАТ "Жашківський елеватор".

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з цим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою представників сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Києва від 18.12.2007 року у справі № 15/900 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 року у справі № 15/900 залишити без змін.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.