ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.06.2008

Справа №2-16/1993-2007А

За позовом - Відкритого акціонерного товариства «Керогаз» (98300,м. Керч, вул.. Чкалова, 151)

До відповідача – Державної податкової інспекції в м. Керчі (98300, м. Керч, вул.. Борзенко, 40)

Про скасування податкових повідомлень – рішень

Суддя В.А. Омельченко

Секретар судового засідання Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача – Тимошенко М.О. – представник, дов. № 45/10/10- 0 від 19.02.2007 року

від відповідача - Шутенко К.П. – начальник юридичного відділу, дов. № 45/10/10-0 від 09.01.208 року; Богданова С.Є. – головний держ. податковий ревізор – інспектор, дов. № 85/10/10-0 від 09.01.2008 року

Суть спору: Позивач – Відкрите акціонерне товариство „Керчгаз” звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до Державної податкової інспекції в м. Керчі про скасування податкових повідомлень-рішень № /0, № /0, прийнятих ДПІ в м. Керчі АР Крим 09.09.2005р., 09.10.2005р., 26.12.2005р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що викладені в акті перевірки висновки перевіряючих про порушення ним п. 4.2 ст. 4 та п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень, не відповідають фактичним обставинами справи, а спірні податкові повідомлення-рішення не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства України.

Заявою про зміну позовних вимог вих. № 8/52 від 31.01.2007р. позивач, у зв’язку з допущеною помилкою у прохальній частині позову, просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № /0, № /0, прийняті ДПІ в м. Керчі АР Крим 09.09.2006р., 09.10.2006р., 26.12.2006р.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, зазначених у запереченнях на позов, та вказує при цьому, що перевіркою позивача було виявлено порушення п. 4.2 ст. 4, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, яке виразилося у заниженні податкових зобов’язань з ПДВ за 2005 рік по операціях з реалізації зрідженого газу приватному підприємцю Башмакову В.М. на суму 9 930,00грн. До того ж, відповідач вказує, що позивачем порушено ст. 86 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік”, якою встановлено, що в 2006 році сума негативного значення об’єкту оподаткування з податку на прибуток, який рахувався станом на 1 січня 2005 року і не був погашений впродовж 2005 року, не підлягає обліку у складі валових витрат платника податку. У зв’язку з цим вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені правомірно та ґрунтуються на податковому законодавстві України.

Ухвалою ГС АР Крим від 05.02.2007р. по даній справі суд, з метою забезпечення позову, зупинив дію оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою ГС АР Крим від 20.02.2006р. провадження по справі було зупинено до повернення матеріалів справи № 2-16/1993-2007А до Господарського суду АР Крим у зв’язку з оскарженням ДПІ в м. Керчі вищевказаної ухвали до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.03.2007р. апеляційну скаргу ДПІ у м. Керчі залишено без задоволення, а ухвалу ГС АР Крим від 05.02.2007р. – без змін.

Ухвалою ГС АР Крим від 20.04.2007р. провадження по справі було поновлено.

Заявою вих. № 8/226 від 25.04.2007р. позивач змінив позовні вимоги та просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Керчі АР Крим № /0 від 09.09.2006р. на суму 14 895,00грн., № /0 від 09.09.2006р. на суму 27 038,00грн., № /1 від 09.10.2006р. на суму 14 895,00грн., №/1 від 09.10.2006р. на суму 27 038,00грн., № /2 від 26.12.2006р. на суму 14 895,00грн. та № /2 від 26.12.2006р. на суму 27 038,00грн.

Ухвалою від 18.10.2007р. провадження по даній справі було зупинено у зв’язку з призначенням по справі судово-економічної (бухгалтерської) експертизи.

Після надходження до суду висновку судово-бухгалтерської експертизи № 105 від 11.03.2008р., ухвалою від 14.03.2008р. провадження по справі було поновлено і справу призначено до розгляду.

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Під час розгляду справи оголошувалась перерва в порядку ст. 150 КАС України, після перерви слухання справи було продовжено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

21.07-17.08.2006р. ДПІ в м. Керчі проведена виїзна планова перевірка ВАТ „Керчгаз” з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2005р. по 31.03.2006р., за результатами якої складено акт перевірки № 363/23-1/03348130 від 28.08.2006р.

Під час даної перевірки встановлено порушення позивачем п.п. 7.4.1, 7.4.3 п. 7.4 ст. 7, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994р. № 335/94-ВР (зі змінами та доповненнями від 30.11.2006р.), ст. 89 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 86 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, яке виразилося у завищенні негативного значення об’єкту оподаткування в 2005 році на суму 274 796грн. Вказане порушення, на думку перевіряючих, призвело до заниження оподатковуваного прибутку в 1 кварталі 2006 року в сумі 90 128,47грн., у зв’язку з необґрунтованим переносом збитків 2005 року податок на прибуток занижений на суму 22 532грн.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем п. 4.2 ст. 4, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р., з наступними змінами і доповненнями, що призвело до заниження податкового зобов’язання з ПДВ на суму 9930,00грн.

Даний акт перевірки був покладений в основу податкового повідомлення-рішення ДПІ в м. Керчі АР Крим № /0 від 09.09.2006р. про визначення ВАТ „Керчгаз” податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 14 895,00грн., в тому числі 9930,00грн. основного платежу та 4965,00грн. штрафних санкцій, а також податкового повідомлення-рішення ДПІ в м. Керчі АР Крим № /0 від 09.09.2006р. про визначення ВАТ „Керчгаз” податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 27 038,00грн., в тому числі 22 532,00грн. основного платежу та 4506,00грн. штрафних санкцій.

В порядку апеляційного узгодження визначених вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями податкових зобов’язань ДПІ в м. Керчі винесені податкові повідомлення-рішення № /1 та №/1 від 09.10.2006р., а також №/2 та № /2 від 26.12.2006р., якими визначені ті ж самі суми податкових зобов’язань.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в основу спірних податкових повідомлень-рішень про визначення податкового зобов’язання з ПДВ в розмірі 14 895,00грн. покладені висновки ДПІ в м. Керчі про те, що у 2005р. позивач реалізовував скраплений газ СПД Башмакову В.М., який знаходився на іншій системі оподаткування, сплачуючи єдиний податок, за цінами нижче звичайних, заниження валового доходу склало 49 650,00грн., в тому числі: 1 квартал 2005р. – 17 096,80грн., 2 квартал 2005р. – 16 491,93грн., 3 квартал 2005р. – 16 061,27грн.

Такого висновку відповідач дійшов у зв’язку з тим, що як було встановлено під час перевірки, юридичним особам газ було реалізовано в січні-травні 2005р. за ціною 3,44047грн. за 1кг і у червні-серпні 2005р. – за ціною 3,57143грн. за 1кг В той же час, фізичній особі – підприємцю Башмакову В.М., який є платником єдиного податку, – за ціною 2,91667грн. за 1кг, тобто за ціною нижче звичайної, що є порушенням п.п. 7.4.1, 7.4.3 ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, згідно з якими доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу. Звичайною ціною є ціна, що склалася на ринку ідентичних товарів, у зв’язку з чим за зразок ідентичних товарів відповідачем були взяті відпускні ціни для юридичних осіб. Виходячи з цього, відповідач вважає, що позивачем занижено валовий дохід в розмірі 49650,00грн., що призвело до донарахування ПДВ в розмірі 9930,00грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 4 965,00грн.

Суд вважає вказані висновки ДПІ в м. Керчі необґрунтованими з огляду на наступне.

П. 4.2 Закону України «Про податок на додану вартість» визначає, що у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Поняття „пов’язаної особи” міститься у п. 1.26 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” проте, як вбачається з матеріалів справи, при проведенні перевірки будь-яких підтверджених документально підстав вважати, що СПД Башмаков В.М. є пов’язаною особою, не існувало. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

Що стосується поняття «звичайної ціни», то воно визначено у п. 1.20 вищевказаного Закону.

П.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” визначено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів (п. 1.20.2)

У разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору (п. 1.20.6 Закону).

Згідно з п.п. 1.20.8 Закону обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

При цьому, п.п. 1.20.10 Закону визначено, що донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом. (проте, законом визначення неподаткових зобов’язань за непрямими методами не визначено.)

З матеріалів справи слідує, що 04.01.2005р. між ВАТ „Керчгаз” та СПД Башмаковим В.М. був укладений договір, предметом якого є поставка зрідженого газу в кількості 90 000кг за ціною 3500.00грн. за 1000кг загальною вартістю 315 000,00грн., в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 3.1 договору, Постачальник – ВАТ „Керчгаз” зобов’язується поставити покупцеві – СПД Башмакові В.М. зріджений газ за оптовою ціною, а покупець зобов’язується прийняти і сплатити його в порядку, передбаченому договором.

Ст. 189 Господарського кодексу України визначає, що суб’єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни – граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін.

Відповідно до ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються суб’єктами господарювання самостійно при погодженні сторін.

Отже, суд вважає, що оскільки ціна на відпуск зрідженого газу СПД Башмакову В.М. визначена договором поставки б/н від 04.01.2005р., то вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Крім того, згідно з висновком експерта, на підставі наданих на експертизу накладних було встановлено, що за період з 01.01.2005р. по 30.08.2005р. СПД Башмакові В.М. було відпущено зрідженого газу 86 110кг на загальну суму 301 385,34грн. (з ПДВ). Відпускна ціна за даними накладними склалась 2,91667грн. без ПДВ та 3,50грн. з ПДВ за 1кг зрідженого газу.

Відповідно до висновку експерта, при визначенні звичайної ціни в акті перевірки не враховані положення п.п. 1.20.2 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, відповідно до якого для визначення звичайної ціни враховуються такі умови договорів, як обсяг товару, строки виконання зобов’язань, умови платежів, а також інші об’єктивні умови, які можуть вплинути на ціну. Умови договорів на ринку ідентичних товарів визнаються ідентичними, якщо різниця між такими умовами істотно не впливає на ціну, або можуть бути економічно обґрунтовані. Також при укладенні угод між непов’язаними особами враховуються звичайні знижки до ціни.

Помилковими вважає суд і висновки відповідача, що звичайною ціною реалізації газу фізичні особі є ціна реалізації скрапленого газу юридичним особам.

Так, як встановлено експертизою, при визначенні ціни реалізації промисловим підприємствам ВАТ „Керчгаз” включає до ціни весь технологічний цикл робіт від прийняття газу від постачальника і до зливу газу до резервуарів споживача.

В той же час, при реалізації газу фізичній особі – підприємцю проходить лише частина технологічного циклу робіт – відмотки за кредит та утримання парку зберігання.

Отже, вказані умови не можна вважати ідентичними.

До того ж, реалізація газу СПД здійснювалась за ціною, що значно перевищує собівартість.

У зв’язку з цим суд вважає, що позивач безпідставно притягнутий до відповідальності у вигляді донарахування ПДВ та штрафних санкцій з ПДВ, у зв’язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

В основу податкових повідомлень-рішень про визначення позивачу податкових зобов’язань з податку на прибуток в розмірі 22 535,00грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 4 506,00грн. покладено висновок перевіряючих про те, що згідно наданої податкової декларації з податку на прибуток за 2005р. показник рядка 04.9 „від’ємне значення об’єкта оподаткування попереднього податкового періоду” декларації про прибуток підприємства в сумі 799,0тис.грн. більше рядка 08 „від’ємний об’єкт оподаткування” по абсолютній величині. Отже, впродовж 2005 року від’ємне значення об’єкту оподаткування, яке рахувалося станом на 01.01.2005р. було часткового погашено за рахунок різниці абсолютних величин показників рядка 04.9 та 08 декларації за 2005 рік в сумі 225,6тис.грн. Інша його частина (показник рядка 08 декларації за 2005 рік має від’ємне значення) погашена не була, у зв’язку з чим від’ємний показник рядка 08 декларації за 2005 рік не можна було переносити в рядок 04.9 декларації за 1 квартал 2006р. У зв’язку з цим ДПІ в м. Керчі дійшла висновку про завищення позивачем валових витрат по рядку 04.9 декларації про прибуток підприємства за 1 квартал 2006 року на суму 90 030,00грн.

Суд не погоджується з даними висновками з наступних підстав.

Відповідно до п. 1.5 Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України №143 від 29.03.2003р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2003р. за № 271/7592, податок на прибуток за квартал, півріччя, три квартали та рік розраховується за правилами, установленими п. 11.1 ст. 11 і п. 16.4 ст. 16 Закону N 334, наростаючим підсумком з початку звітного календарного року.

В свою чергу, п. 16.4 ст. 16 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” № 334 визначає, що платники податку у строки, визначені законом, подають до податкового органу податкову декларацію про прибуток за звітний період, розраховану наростаючим підсумком з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових періодів у разі його наявності відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Закону.

П. 6.1 ст. 6 даного Закону передбачено, що якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Крім того, відповідно до висновку судово-бухгалтерської експертизи № 105 від 11.03.2008р. викладені в акті перевірки ДПІ в м. Керчі висновки з питання заниження валового доходу в сумі 49650,00грн. та заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 9 930,00грн., не підтверджуються.

Оцінивши вказаний висновок експертизи в порядку ст. 86 КАС України, суд не знаходить підстав не довіряти висновкам експерта.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України також зобов’язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень і способом, передбаченими Конституцією і законами України.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Натомість, доказів правомірності та обґрунтованості спірних актів ДПІ в м. Керчі, відповідач суду не надав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені у судовому засіданні 05.06.2008р.

Постанова складена у повному обсязі та підписана 11.06.2008р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 98, 122, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Керчі АР Крим № /0 від 09.09.2006р. на суму 14 895,00грн., № /0 від 09.09.2006р. на суму 27 038,00грн., № /1 від 09.10.2006р. на суму 14 895,00грн., №/1 від 09.10.2006р. на суму 27 038,00грн., № /2 від 26.12.2006р. на суму 14 895,00грн. та № /2 від 26.12.2006р. на суму 27 038,00грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 22301854) на користь Відкритого акціонерного товариства „Керчгаз” (98300, м. Керч, вул. Калова, 151) 3,40грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст.186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви (ст.254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.