ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.09.08

Справа № 8/397-08.

за позовом:           товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестор-96»до відповідача: відкритого акціонерного товариства «Сумигаз» «національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про визнання векселя таким, що не має вексельної сили

СУДДЯ ЛИХОВИД Б.І.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Симоненко В.П., довіреність від 25.12.2007 року №

37/144

Суть спору: позивач просить суд визнати вексель № 02 на суму 200000 грн. 00 коп., виданий11.03.2001 року ТОВ «Інвестор-96» зі строком платежу 11.03.2005 року, пред’явлений до сплати ВАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» НАК «Нафтогаз України», таким, що не має вексельної сили.

Позивач в судове засідання 18.09.2008 року не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідачі у відзиві на позовну заяву № 30/1780 від 18.08.2008 року проти вимог позивача заперечує в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, дослідивши наявні докази для вирішення справи по суті, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:

11.03.2001 року позивачем – товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестор-96» було видано відповідачу – відкритому акціонерному товариству «Сумигаз» простий вексель № 02 на загальну суму 200000 грн. 00 коп. зі строком сплати по ньому до 11.03.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення п. 5 ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі яким зазначено, що простий вексель повинен містити найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж.

П. 4 роз’яснень Вищого арбітражного суду України, що викладені в Інформаційному листі від 20.04.2001р. №01-8/480 «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів» (із змінами, внесеними згідно з Листом Вищого арбітражного суду N 01-8/555 (v_555800-01) від 07.05.2001, Листом Вищого господарського суду N 01-8/537 (v_537600-03) від 19.05.2003) наголошує, що викладення тексту вексельного бланку російською мовою не є підставою для визнання його таким, що виконаний з дефектом форми та не має вексельної сили.

Пред’явлений до платежу простий вексель № 02 заповнений з дотриманням усіх вимог, що передбачені вексельним законодавством, підстав для визнання його таким, що не має вексельної сили відсутні – до такого висновку дійшов Харківський апеляційний господарський суд у справі № 13/636-07 за апеляційною скаргою ТОВ «Інвестор-96» на рішення господарського суду Сумської області від 09.01.2008 року.

Постановою Вищого господарського суду України у справі № 13/636-07 України від 25.06.2008 року залишено без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року.

Тому рішення господарського суду Сумської області від 09.01.2008 року № 13/636-07 набрало законної сили.

Позивач, посилаючись на порушення п. 7 ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ч.3 ст.5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» вважає, що простий вексель № 02 було підписано неуповноваженою на те особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» вексель підписується від імені юридичних осіб – власноручно керівником та головним бухгалтером чи уповноваженими ними особами. Підписи скріпляються печаткою.

Спірний простий вексель № 02 підписано 11.03.2001 року власноручно директором ТОВ «Інвестор-96»– Н.С.Коваль та уповноваженою особою – В.М.Перепелиця.

Повноваження Перепелиці В.М. може підтвердити і той факт, що в договорі підряду № 88/04 від 04.03.2002 року, укладеного між ТОВ «Інвестор-96» і ВАТ «Сумигаз», з боку генпідрядника було підписано В.о. директора ТОВ «Інвестор-96» Перепелиця В.М., а 01.11.2002 року було підписано додаткову угоду до договору підряду № 88/04, де Перепелиця В.М. робить підпис у якості директора ТОВ «Інвестором-96».

Відповідно до ст. 7 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, якщо на переказному векселі є підписи осіб, нездатних зобов’язуватися за переказним векселем, або підроблені підписи, або підписи вигаданих осіб, або підписи, які з будь-яких інших підстав не можуть зобов’язувати тих осіб, які поставили їх на переказному векселі або від імені яких переказний вексель був підписаний, то зобов’язання інших осіб, які поставили свої підписи на ньому, є все ж таки юридично дійсними.

Ст. 8 Уніфікованого закону надає рівні права тій особі, хто поставив свій підпис на переказному векселі не маючи при цьому належних повноважень, та особою, за яку він мав намір діяти. Таке ж правило застосовується до представника, який перевищив свої повноваження.

Таким чином, навіть якщо вексель і підписано неуповноваженим на те іншою особою (головним бухгалтером), підписи інших осіб (директора) на ньому є все ж таки юридично дійсними та не можуть спричиняти недійсності векселя як цінного паперу.

Посилаючись на довідку № 119 від 24.06.2008 року, позивач стверджує про відсутність заборгованості ТОВ «Інвестор-96» перед ВАТ «Сумигаз» на момент видачі спірного векселя (11.03.2001 року).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» вексель є цінним папером, що засвідчує безумовне грошове зобов’язання векселедавця сплатити після настання терміну певну суму грошей власнику векселя (векселедержателя).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 08.06.2007 року «Про деякі питання розгляду спорів, пов’язаних з обігом векселів», у разі пред’явлення законним векселедержателем вимоги про оплату векселя зобов’язана за ним особа не має права відмовитися від виконання з посиланням на відсутність або недійсність зобов’язання.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача, щодо визнання векселя № 02 виданого 11.03.2001 року на суму 200000 грн. 00 коп., виданий11.03.2001 року ТОВ «Інвестор-96» зі строком платежу 11.03.2005 року, пред’явлений до сплати ВАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» НАК «Нафтогаз України», таким, що не має вексельної сили, таким що не має вексельної сили задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 ГПК України у разі відмові у задоволені позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВИРІШИВ:

1. В позові – відмовити.

Суддя Б.І.ЛИХОВИД

Повний текст рішення підписано: 22.09.2008 року.