ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" червня 2008 р.

Справа № 17/228-07-8998

За позовом: Державного підприємства „Дослідне господарство „Комунар” Одеського

інституту агропромислового виробництва „УААН”;

до відповідача: Приватного підприємства „Юлія”;

про стягнення 22146,99 грн.

Суддя           Зуєва Л.Є.

П р е д с т а в н и к и :

Від позивача: Грицюта О.П. - повірений;

Від відповідача: Гусєва Н.Д. - повірений;

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача по справі заборгованість по укладеному між ними Договору у розмірі 22146,99 грн.

Відповідач в засідання суду з’явився, надав відзив на позов, в якому заявлені позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

По справі у відповід6ності до вимог ст. 77 ГПК України оголошувалися перерви починаючи з: 21.01.2008р. по 11.02.2008р. о 12:00; з 11.02.2008р. по 24.03.2008р. о 12:00; з 24.03.2008р. по 14.04.2008р. о 12:30; з 14.04.2008р. по 07.05.2008р. о 12:00; з 26.05.2008р. по 09.06.2008р. о 11:00.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

21.07.2004р. між ДП „Дослідне господарство „Комунар” та ПП „Юлія” укладено договір оренди автомобіля, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове користування автомобіль ГАЗ-САЗ-3507, держ.номер 71-01 ОДС.

У відповідності до п. 2.2 укладеного договору, орендований автомобіль передається орендатору на строк з 16.02.2004р. по 31.12.2004р. При цьому орендна плата згідно умов Договору встановлена у розмірі 1 грн. за 1 км. без врахування вартості паливно-мастильних матеріалів.

Так відповідно до п. 3.2 укладеного договору відповідач зобов’язався сплачувати орендну плату за використання автомобіля по виставлених йому рахунках в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Як зазначає ДП ДГ „Комунар” у своєму позові, автомобіль який є предметом укладеного між сторонами по справі Договору фактично знаходився у відповідача в користуванні з лютого 2003 року по 30 червня 2004р., у зв’язку з чим за цей період позивачем надано відповідачу автомобільних послуг на суму 23745 грн. Крім цього, позивач зазначає, що відповідачу у 2005 році також надавалися автомобільні послуги на суму 100 грн. Таким чином, загальна вартість наданих відповідачу послуг згідно приведеного позивачем розрахунку в позові становить 23845грн.

06.04.2004р. відповідачем частково були оплачені надані йому послуги, шляхом перерахування на рахунок позивача 9100 грн. Остаточна сума сплачена не була, у зв’язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 14745 грн.

При цьому позивачем відповідачу у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України за користування чужими грошовими коштами було нараховані збитки від інфляції у сумі 6074,94грн. та 3% річних у розмірі 1327,05 грн.

Зазначені обставини спонукали позивача звернутися до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вхід.№11721 від 13.12.2007р.) про стягнення з ПП „Юлія” заборгованості за надані по договору автомобільні послуги у розмірі 22146,99 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.12.2007р. порушено провадження у справі №17/228-07-8998 за позовом ДП „Дослідного господарства „Комунар” Одеського інституту агропромислового виробництва „УААН” про стягнення 22146,99 грн.

У ході розгляду справи у суді, а саме 26.05.2008р. позивач звернувся до господарського суду Одеської області з заявою про уточнення позовних вимог, в яких просить суд стягнути з відповідача 13186,40 грн. –основного боргу; 2024 грн. –інфляційних витрат, 1186,65 грн. –3% річних.

Дослідивши обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ДП „Дослідного господарства „Комунар” слід відмовити, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовЧязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовЧязків.

У відповідності зі ст.204 ЦК України договори укладені між сторонами по справі, як цивільно-правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов’язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, при цьому відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовЧязання не допускається.

Як встановлено судом при розгляді справи між позивачем та відповідачем з 1997 року по теперішній час склалися господарські правовідносини, тобто між ними укладалися різні господарські угоди, у тому числі і договір оренди автомобіля, стягнення по якому є предметом розгляду по даній справі.

Таким чином проаналізувавши доводи представлені представникам сторін та дослідивши надані у ході розгляду справи докази, судом встановлено наступне.

Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 22146,99 грн., яка утворилася за період з лютого 2003 року по червень 2004 року, заявлені ДП ДГ „Комунар” лише в грудні 2007 року, суд вважає за необхідним розглядати питання щодо наявності заборгованості починаючи з грудня 2004 року, тобто, ті вимоги, які заявлені позивачем в межах строку позовної давності, який встановлений діючим законодавством, оскільки клопотання про поновлення пропущеного строку подачі позову до суду позивачем не заявлялося.

З наявного в матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків від 02.10.2007р., який підписаний уповноваженими особами та скріплений відповідними печатками, вбачається, що за 2004 рік обороти позивача складають 9325,94грн.

Так згідно названого акту сальдо на 01 січня 2004 року складає на користь відповідача у сумі 3790,94грн.: обороти позивача за 2003 рік складають 5535,00грн. обороти відповідача за 2003 рік складають 9325,94грн., сальдо складає у сумі 3790,94грн. = 9325,94грн. –5535,00грн.

В 2004 році позивачем надавались відповідачу послуги згідно товарно-транспортних накладних на суму 18210,00грн. (1025,00 + 80,00 + 750,00 + 50,00 + 1000,00 + 620,00 + 50,00 + 700,00 + 380,00 + 200,00 + 800,00 + 200,00 + 720,00 + 210,00 + 760,00 + 270,00 + 770,00 + 210,00 + 475,00 + 900,00 + 210,00 + 240,00 + 1025,00 + 220,00 + 400,00 + 210,00 + 125,00 + 300,00 + 600,00 + 1 150,00 + 855,00 + 50,00 + 135,00 + 220,00 + 200,00 + 500,00 + 1600,00).

Також позивачем відповідачу перераховано 38 400,00грн. за товар.

Таким чином, за 2004 рік обороти позивача складають 56610.00грн. (18210,00 + 38400,00).

В свою чергу відповідачем платіжним дорученням №12 від 07 квітня 2004 року перераховано позивачу 9100,00 грн.

Копія платіжного доручення №12 від 07 квітня 2004 року раніше надана до суду. Крім того, відповідачем позивачу був відпущений товар на суму 49869,60 на підставі: накладної №32 від 17 лютого 2004 року на суму 9900,00грн., накладної №292 від 09 червня 2004 року на суму 1569,60грн., накладної №482 від 30 вересня 2004 року на суму 38400,00грн., що також підтверджується копіями накладних, які наявні в матеріалах справи.

Отже, за 2004 рік обороти відповідача складають 58969,60грн. (9100,00 + 9869,00). Підтвердженням цієї операції є вищезазначений акт звірки взаємних розрахунків від 02.10.2007р.

Таким чином сальдо на 01 січня 2005 року складає на користь відповідача у сумі 6150,54грн.: сальдо на 01.01.2004р. складає на користь відповідача у сумі 3790,94грн., обороти позивача за 2004 рік складають 56610,00грн., обороти відповідача за 2004 рік складають 58969,60грн. - сальдо складає 6150,54грн = 3790,94грн. + 58969,60грн. –56610,00грн.

У 2005 році позивачем відпущено відповідачу товар на суму 9900,00грн.

Таким чином сальдо на 1 січня 2006 року складає на користь позивача у сумі 3749,46грн. (9900,00 грн. –6150,54грн.)

У 2006 році відповідачем позивачу відпущений товар на суму 16500,00грн. на підставі накладної №125 від 28 квітня 2006 року.

Також підтвердженням вищевказаної операції є акт звірки взаємних розрахунків від 02.10.2007р., який находиться у матеріалах справи.

Отже сальдо на 1 вересня 2007 року складало на користь відповідача у сумі 12869.94 грн.

Вказана сума стягнута з позивача на підставі рішення господарського суду Одеської області від 05 жовтня 2007 року.

Позивачем в ході розгляду справи надавалися різні свідомості про розмір наявної заборгованості , так ДП „Дослідне господарство „Комунар” Одеського інституту агропромислового виробництва „УААН ”звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача по справі заборгованість по укладеному між ними Договору у розмірі 22146,99 грн. , з яких 14745 грн. основного боргу у ході розгляду справи у суді, а саме 26.05.2008р. позивач звернувся до господарського суду Одеської області з заявою про уточнення позовних вимог, в яких просить суд стягнути з відповідача 13186,40 грн. –основного боргу; 2024 грн. –інфляційних витрат, 1186,65 грн. –3% річних, також в матеріалах справи маються декілька актів звірки взаєморозрахунків, підписаних та завірених печатками обох підприємств, в яких самим же позивачем зазначені різні свідомості щодо проведених господарських операціях та здійснених сторонами платежів з визначенням різних свідомостей щодо розміру заборгованості та взагалі її наявності.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем, в порушення вимог ст. 33,34 ГПК України не підтверджені та не доведені суду обставини, на які він посилається у своїй позовній заяві та не доведено належними доказами наявність заборгованості , тому правові підстави стягнення збитків від інфляції, 3% річних та витрат , пов'язаних з правовою допомогою –відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ДП ДГ „Комунар” слід відмовити у повному обсязі за недоведеністю.

Судові витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача, згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2008р.

Суддя Зуєва Л.Є.