ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.05.08                                                                                           Справа № 20/11

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів: Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ інвестиційно-будівельної компанії «Регіон», м. Рівне № 01-02 від 28.02.2008 року

на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.02.2008 року

у справі № 20/11

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційно-будівельної компанії «Регіон», м. Рівне

до відповідача: Рівненського обласного Українського академічного музично-драматичного театру, м. Рівне

про внесення змін до договору

За участю представників сторін:

від позивача: Чехомська О.І. - юрисконсульт (довіреність № 01-05/2005 від 10.05.2005 року);

від відповідача: Марков С.І. –юрисконсульт (довіреність № 90/01-05 від 15.04.2008 року);

В ході судового засідання представникам сторін права та обов’язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз’яснено, заперечень щодо складу суду не поступило.

Встановив: рішенням Господарського суду Рівненської області (суддя А.Р. Василишин) від 12.02.2008 року у справі № 20/11 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач з постановленим рішенням не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, позов –задоволити з огляду на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. При цьому покликається на те, що ст. 188 ГК України встановлено лише порядок зміни та розірвання господарських договорів. Відтак, недотримання стороною договору зазначеного порядку при наявності встановлених законом або договором матеріально-правових підстав для розірвання договору не може бути підставою для відмови в захисті судом порушеного цивільного права. Покликається, що матеріально-правові підстави для зміни умов укладеного між позивачем та відповідачем договору, передбачені ст. 651 ЦК України, яка передбачає саме судовий порядок зміни умов договору у разі істотного порушення договору другою стороною. А тому не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач не виконав вимог чинного законодавства відносно порядку внесення змін до господарського договору, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом а не обов’язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

В доповнення до апеляційної скарги скаржником 07.04.2008 року були подані додаткові пояснення, в яких він заперечує твердження відповідача про те, що роботи згідно договору генпідряду були виконані ним неякісно та некваліфіковано, посилаючись на те, що при завершенні робіт відповідачем не було зроблено жодних заяв щодо виявлених недоліків у виконаних роботах, а з моменту завершення робіт на цьому об’єкті минуло три роки, відтак він втратив, встановлене ст. 853 ЦК України, право у подальшому посилатися на недоліки у роботі і звертатися до позивача з вимогою про їх усунення. Крім того, відповідач, всупереч п. 2.2 договору генпідряду, не виконав свої зобов’язання щодо створення робочої комісії по введенню завершеного об’єкту в експлуатацію, що унеможливлює проведення кінцевого розрахунку.

Відповідач у відзиві зазначає, що посилання позивача на ст. 651 ЦК України як на правову підставу внесення змін до укладеного договору генпідряду у судовому порядку, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки наслідком несплати відповідачем залишку в розмірі 5% вартості виконаних робіт стало неналежне виконання позивачем договірних зобов’язань в частині якості та повноти виконаних будівельних робіт. Крім того, на час подання позову до Господарського суду Рівненської області позивач не звертався до відповідача з пропозицією про внесення змін до договору генпідряду, що свідчить про недотримання позивачем порядку внесення змін до господарського договору, встановленого ст. 188 ГК України.

У зв’язку з неявкою в судове засідання представника позивача розгляд справи відкладався з 08.04.2008 року на 06.05.2008 року.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі, додаткових поясненнях до неї та у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Рівненської області від 12.02.2008 року залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного:

02.09.2004 року між ТзОВ інвестиційно-будівельною компанією «Регіон»(Генеральний підрядник) та Рівненським обласним Українським академічним музично-драматичним театром (Замовник) було укладено договір генпідряду № 16-08/2004. На виконання взятих на себе згідно Договору зобов’язань позивач виконав комплекс загально будівельних робіт по реконструкції світлових приямків та ганків, водовідведення дощових вод, гідроізоляції кожрезервуарів та частковому благоустрою території навколо будівлі театру за переліком, визначеним проектно-кошторисною документацією. Про виконання вказаних робіт свідчать акти приймання-передачі виконаних підрядних робіт за період з вересня по грудень 2004 року.

Згідно п. 3.2 договору генпідряду розрахунки за цим Договором проводяться за фактично виконані будівельно-монтажні роботи, щомісячно до 10 числа місяця, що слідує за звітним на протязі 5 календарних днів на підставі об’ємів виконаних робіт по актах Ф2 та довідці про їх вартість Ф3, що затверджені сторонами, але не більше як 95 % їх загальної вартості. Пунктом 2.2 Договору передбачено, що замовник зобов’язаний здати Державній приймальній комісії закінчений будівництвом та прийнятий робочою комісією об’єкт. Кінцевий розрахунок відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року, якою затверджено Порядок державного фінансування капітального будівництва, здійснюється у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт та підписання акта державної (робочої) комісії з прийняття об’єкта в експлуатацію, затвердженому в установленому порядку.

95 % від суми договору генпідряду були сплачені відповідачем вчасно і в повному обсязі. Даний факт підтверджується матеріалами справи і поясненнями представників сторін в судовому засіданні.

Аналізом доказів у справі колегією встановлено, що у зв’язку із невиконанням відповідачем зобов’язань по договору генпідряду щодо оплати 5 % від вартості виконаних позивачем робіт, останній звернувся з позовом до Господарського суду Рівненської області про спонукання до виконання умов вказаного договору. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 07.09.2007 року у справі № 19/276 зобов’язано відповідача виконати умови п. 2.2 договору генпідряду від 02.09.2004 року, тобто здати державній приймальній комісії закінчений будівництвом та прийнятий робочою комісією об’єкт. Підставою для повторного звернення позивача до Господарського суду Рівненської області, але з вимогою про внесення змін до договору, стало невиконання відповідачем умов договору генпідряду від 02.09.2004 року в частині створення робочої комісії та підписання акта про введення об’єкта в експлуатацію, що в свою чергу знову ж таки перешкоджає в отриманні позивачем оплати за виконані роботи у розмірі 5 % від суми даного договору.

Порядок внесення змін та розірвання господарського договору чітко регламентований Господарським кодексом України, зокрема, ст. 188, у відповідності до вимог якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Аналізом діючого законодавства України колегією встановлено, що передбачений ст. 188 ГК України порядок зміни господарського договору, всупереч твердженням скаржника, викладених в апеляційній скарзі, не є досудовим врегулюванням господарського спору в розумінні розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне. По-перше, ст. 188 ГК України передбачено надсилання пропозиції про зміну господарського договору, а з метою досудового врегулювання господарського спору надсилається претензія. По-друге, умовою звернення згідно ст. 6 ГПК України ініціюючої сторони з письмовою претензією є порушення іншою стороною її прав і законних інтересів, в свою чергу, з пропозицією про внесення змін до договору згідно ст. 188 ГК України сторона може звернутися у будь-який час, навіть при відсутності факту порушення іншою стороною прав і законних інтересів ініціюючої сторони. По-третє, Господарським процесуальним кодексом України не передбачено умови щодо обов’язковості проведення досудового врегулювання господарського спору, а з положень ст. 188 ГК України випливає, що сторона, яка хоче змінити господарський договір може передати спір на вирішення суду лише у разі дотримання встановленого цією ж статтею порядку зміни договору ( згідно ч. 4 ст. 188 ГК України якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу).

Таким чином, на підставі наведеного, колегія вважає, що місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку про недотримання позивачем при зверненні до суду, встановленого ст. 188 ГК України, порядку зміни господарського договору.

Покликання скаржника на те, що матеріально-правові підстави для зміни умов, укладеного між ним та відповідачем договору, передбачені ст. 651 ЦК України, колегією до уваги не приймаються з огляду на наступне. Згідно ч. 2 вказаної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Проте, норми Цивільного кодексу України застосовуються при регулюванні господарських відносин лише у разі відсутності необхідної норми у господарському законодавстві. Крім того, однією із обов’язкових умов застосування ч. 2 ст. 651 ЦК України є істотне порушення договору однією із сторін. Істотним згідно цієї ж статті є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому скаржником не вказано, якої саме шкоди йому було завдано внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов’язань щодо виплати 5 % від суми договору генпідряду від 02.09.2004 року. Не підтверджується даний факт і наявними у справі доказами. Відтак, у випадку необхідності внесення змін до господарського договору однією із сторін цього договору застосуванню підлягає ст. 188 ГК України, а не норми, передбачені ст. 651 ЦК України.

Таким чином, як випливає із норм господарського законодавства України, ст. 188 ГК України не обмежує право сторони на звернення до суду, а встановлює чіткий порядок проведення зміни (розірвання) господарського договору, дотримання якого є обов’язковим для кожної сторони господарського договору, а тому покликання апелянта на відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог слід визнати такими, що не базуються на аналізі вище наведеного діючого законодавства.

У відповідності до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що при постановленні рішення у суді першої інстанції його право на звернення до суду за вирішенням спору було обмежено.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 12.02.2008 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві України і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Рівненської області від 12.02.2008 року у справі № 20/11 залишити без змін.

2. В задоволенні апеляційної скарги ТзОВ інвестиційно-будівельної компанії «Регіон», м. Рівне № 01-02 від 28.02.2008 року –відмовити.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Рівненської області.

Головуючий–суддя Мельник Г.І.

Суддя Новосад Д.Ф.

Суддя Михалюк О.В.