ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р.

№ 2/171

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

на рішення

Господарського суду Закарпатської області від 24.10.2007

у справі

№2/171

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (надалі –регіональне відділення)

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперіал” (надалі –товариство)

про

розірвання договору оренди, зобов’язання повернути орендоване майно, стягнення 91068,08 грн основного боргу та 2587,20 грн пені.

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Фраткіна Т.Ф. –за дов. від 08.01.08;

від відповідача: не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області у серпні 2007 року заявлений позов до Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперіал” про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства Свалявський завод продтоварів від 15.05.03 №35, зобов‘язання повернути це майно, стягнення 91 068,08 грн –заборгованості з орендної плати та 2 587, 20 грн –пені за проведення несвоєчасного розрахунку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що за результатами проведеної працівниками регіонального відділення перевірки, виявлено порушення відповідачем істотних умов договору №35, а саме: строків сплати орендної плати, неправильність нарахування амортизаційних відрахувань, зупинка роботи підприємства, відсутність проведення відновлення орендованого майна та незабезпечення кількості робочих місць. З огляду на це, регіональне відділення просило розірвати договір за рішенням суду та стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати. При цьому, позивач посилався на приписи частини 3 статті 509, статей 651, 653, 785 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статей 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 24.10.07, ухваленим суддею Ремецькі О.Ф., у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору оренди від 15.03.03 №35 відмовлено. Вмотивовуючи рішення суд зазначив, що акт перевірки, наданий позивачем, не є достатнім доказом, оскільки не містить вимоги про розірвання спірного договору, а вказує лише на можливість порушення такого питання у судовому порядку. Відтак, місцевий суд дійшов висновку про ненадання позивачем доказів, підтверджуючих направлення відповідачеві пропозиції про дострокове розірвання договору та ухилення останнього від розгляду такої пропозиції у відповідності до вимог статті 188 Господарського кодексу України. Суд обґрунтував рішення приписами статей 173, 193, пункту 3 статті 291 Господарського кодексу України, статей 509, 526, частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України. В іншій частині позовних вимог провадження у справі припинено через відсутність предмету спору, оскільки відповідач, під час судового розгляду справи, сплатив борг з орендної плати у повному обсязі.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на порушення судами пункту 2 статті 651 Цивільного кодексу України, яким визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом. На думку заявника, несвоєчасне перерахування до державного бюджету коштів у розмірі 91 068,08 грн, завдало істотної шкоди державним інтересам. Скаржник зазначає, що невиконання сторонами своїх зобов‘язань є підставою для розірвання договору оренди у відповідності до приписів пункту 3 статті 26 Закону України «Про оренду державного і комунального майна». Заявник стверджує, що погашення відповідачем заборгованості з орендної плати не спростовує наявність інших порушень істотних умов договору, що є підставою для його розірвання також згідно з приписами статті 18 Закону України «Про оренду державного і комунального майна»та статті 269 Цивільного кодексу України. Водночас, заявник вважає, що вимоги статті 188 Господарського кодексу України, якими визначено порядок розірвання договору мають рекомендаційний характер, тому, недотримання такого порядку не може буди підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперіал” надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв’язку з хворобою директора. Дане клопотання, колегією суддів залишається без задоволення, з огляду на обмеження строку розгляду касаційної скарги, встановленого статтею 1118 Господарського процесуального кодексу України.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. і пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої інстанції.

Господарським судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.05.03 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області - орендодавець, уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю “Імперіал” - орендарем, договір №35 оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства Свалявський завод продтоварів. Судом установлено, що 18.07.07 на підставі наказу Фонду державного майна України від 21.02.07 №306, Розпорядження РВ ФДМУ по Закарпатській області від 16.07.07 №18, постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.06 №1673 "Про стан фінансово –бюджетної дисципліни, заходи щодо посилання боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів" проведено перевірку наявності, стану, напрямків та ефективності використання, переданого в оренду спірного приміщення. За результатами перевірки встановлено факт неналежного виконання орендарем вимог пунктів 3.3, 4.1, 5.1, 5.4, 5.5 договору оренди №35. Враховуючи результати перевірки, Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Закарпатській області рекомендовано, у вигляді пропозиції, порушити в судовому порядку питання про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства Свалявський завод продтоварів. Предметом позову у даній справі є вимога Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області у до Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперіал” про розірвання договору №35 оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства Свалявський завод продтоварів, зобов‘язання повернути це майно та стягнення 91 068,08 грн –заборгованості з орендної плати та 2 587, 20 грн –пені за проведення несвоєчасного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи предметом спірного договору є державне майно. Оренда державного та комунального майна є різновидом майнового найму, і при розгляді справ застосовуються норми як Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так і норми Цивільного та Господарського кодексів України. Статтею 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Приписами статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підстави розірвання договору оренди, укладеного щодо державного майна, містяться й в Законі України "Про оренду державного та комунального майна". Статтею 26 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” унормовано, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити чи розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Відповідно до частини 3 статті 291 Господарського кодексу України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, але в порядку визначеному статтею 188 цього Кодексу. Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Статтею 43 Господарського процесуального кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Судом першої інстанції установлено, що позивачем не надано і відповідно матеріали справи не містять доказів, які свідчать про надсилання відповідачеві пропозиції щодо розірвання договору оренди, в порядку передбаченому статтею 188 Господарського кодексу України. З огляду на вказане, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про розірвання спірного договору у судовому порядку та зобов’язання повернути орендоване майно з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору. Водночас, судом установлено, що під час розгляду справи відповідачем повністю погашена заборгованість з орендної плати за договором №35. Тому, колегії суддів визнає вірним висновок місцевого суду про припинення провадження у справі в частині стягнення 91 068,08 грн –заборгованості з орендної плати та 2 587, 20 грн –пені. Відтак, доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що рішення місцевого суду відповідає вимогам чинного законодавства України, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Закарпатської області від 24.10.07 у справі №2/171 залишити без змін.

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                Т.Добролюбова

Судді                                                                                                    Т.Гоголь

В.Швець