ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.08.08 Справа №20/261/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кагітіна Л.П. судді Кагітіна Л.П. , Колодій Н.А. , Яценко О.М.

при секретарі: Пересада О.В.,

за участю представників:

позивача: Відлога Д.О., довіреність від 13.08.2008р. № 125;

відповідача: Ватрушкін О.С., довіреність від 10.07.2008р. № 53;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства “Колос-техсервіс”, с. Кінські-Роздори Пологівського району Запорізької області, на рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2008р. у справі № 20/261/08

за позовом: Приватного підприємства “Вектор-Агро”, м. Запоріжжя,

до відповідача: Приватного підприємства “Колос-техсервіс”, с. Кінські-Роздори Пологівського району Запорізької області,

про стягнення 6371,05 грн.

Приватне підприємство “Вектор-Агро”, м. Запоріжжя, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства “Колос-техсервіс”, с. Кінські-Роздори Пологівського району Запорізької області, про стягнення 6371,05 грн. суми попередньої оплати товару з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних (з урахуванням уточнення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.06.2008 року у справі № 20/261/08 (суддя Гандюкова Л.П.) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного підприємства “Колос-техсервіс” на користь Приватного підприємства “Вектор-Агро” 5000,00 грн. суми попередньої оплати, 80,05 грн. державного мита та 92,61 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення господарського суду першої інстанції в задоволеній частині мотивовано тим, що згідно із приписами ст. 693 Цивільного кодексу України невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору щодо поставки попередньо оплаченого товару є підставою для стягнення 5000,00 грн. суми попередньої оплати. В частині відмови у позові рішення суду мотивоване тим, що за умовами договору не передбачений обов’язок отримувача коштів у разі отримання попередньої оплати сплачувати проценти за користування ними та не узгоджено розміру таких процентів і моменту, з якого починається їх обчислення, як це передбачено п. 3 ст. 693 ЦК України. Крім того, відповідач не виконав зобов'язання по поставці товару, які не є грошовими, відповідно, відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених приписами ст.625 ЦК України.

Приватне підприємство “Колос-техсервіс”, відповідач, не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції судовим актом, звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2008 року по справі № 20/261/08 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи; недоведені висновки, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; а самі висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у зв’язку із не визначенням сторонами суттєвих умов спірного договору, зокрема ціну, кількість та строки поставки, зазначений договір є неукладеним. Вважає хибним висновок господарського суду щодо розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативою позивача після направлення претензії, оскільки в претензії відсутні посилання на відповідні норми закону, а сама претензія №1 була направлена після закінчення строку дії договору. Крім того вказує, що товар по укладеним з позивачем договорам згідно усної домовленості був поставлений ПП “Агро-маркет-сервіс”, що підтверджується відповідними накладними.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 23.07.2008 року у справі № 20/261/08 апеляційний розгляд справи призначено на 13.08.2008 року.

Приватне підприємство “Вектор-Агро”, позивач, відзиву на апеляційну скаргу не надав. Представник позивача у судовому засіданні вважає висновки господарського суду першої інстанції обґрунтованими, а оскаржуване рішення суду законним, просить залишити рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2008 року у справі № 20/261/08 без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. За поясненнями представника позивача у судовому засіданні договір є укладеними, сторонами узгоджено всі істотні умови договору. Вказує, що матеріалами справи є встановленим як факт здійснення попередньої оплати товару за договором, так і невиконання відповідачем зобов’язань по поставці товару, що обумовлює правомірність стягнення з відповідача суми попередньої оплати.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1511 від 13.08.2008 року справу № 20/261/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Колодій Н.А., Яценко О.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

За заявою представників сторін, апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів запису судового процесу.

По закінченні судового засідання, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємством “Вектор-Агро” було подано позов до господарського суду Запорізької області про стягнення з Приватного підприємства “Колос-техсервіс” 6371,05 грн., з яких 5000,00 грн. сума попередньої оплати товару за договором, 1242,42 грн. збитки від інфляції та 128,63 трьох відсотків річних (з урахуванням уточнення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.06.2008 року у справі №20/261/08 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного підприємства “Колос-техсервіс” на користь Приватного підприємства “Вектор-Агро” 5000,00 грн. суми попередньої оплати, нарахування збитків від інфляції та відсотків визнано неправомірним.

Приватне підприємство “Колос-техсервіс”, не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції судовим актом, звернулося до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Як на підставу оскарження рішення господарського суду заявник апеляційної скарги посилається на те, що спірний договір є неукладеним, направлена позивачем претензія по суті не є відмовою від договору, а поставки по укладеним з позивачем договорам згідно усної домовленості були здійснені третьою стороною – ПП “Агро-маркет-сервіс”.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, в силу наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2007 року між Приватним підприємством “Вектор-Агро” (надалі - покупець) та Приватним підприємством “Колос-техсервіс” (надалі - продавець) було укладено договір №74, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує насіння соняшника у кількості згідно прибуткових накладних, за ціною на 40% нижче від ціни, яка складеться на момент збирання зернових в Запорізькій області на загальну суму 5000,00 грн. (п.1.1 договору). Строк поставки за договором визначено до 01.08.2007р. (п.2.1 договору).

На виконання умов договору покупцем згідно прибуткового касового ордеру №104 від 04.06.2007р. здійснено попередню оплату за товар у сумі 5000,00 грн., як це передбачено розділом 3 договору.

У відповідності до розділу 4 зазначено договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до моменту його повного виконання, але у будь-якому випадку до 25.10.2007р.

Згідно з п.5.1 договору за невиконання чи неналежне виконання зобов’язань по даному договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством.

Обставини справи свідчать, що позивачем умови договору виконані належним чином, обумовлена договором сума попередньої оплати товару внесена в касу відповідача у встановлений договором термін.

Відповідачем зобов’язання щодо поставки товару не виконані, докази поставки відсутні. Зворотного, з огляду на приписи ст.33 Господарського процесуального кодексу України, і при апеляційному розгляді справи, не доведено.

Надані відповідачем копії накладних №1 від 01.10.2007р., №2 від 05.10.2007р., №3 від 06.07.2007р., № 4 від 08.07.2007р., №1 від 04.07.2007р., №2 від 05.07.2007р., №5 від 08.07.2007р., №6 від 10.07.2007р. не є належним доказом здійснення відповідачем поставки товару, оскільки в зазначених накладних будь-які посилання на договір відсутні, а в якості одержувача зазначено Магедовське ХПП. Довіреність від 03.07.2007р. № 980317, видана ПП “Вектор-Агро” на ім’я Шмигля А.І., на яку також посилається відповідач в якості доказів здійснення поставки, по-перше, не оформлена неналежним чином (відсутні відомості про документ, що засвідчує особу, не зазначено на якій підставі отримуються матеріальні цінності, відсутній підпис особи, що одержала довіреність), по-друге, зазначена довіреність надає лише на отримання матеріальних цінностей та не є доказом отримання матеріальних цінностей. Представник позивача в судовому засіданні надання відповідачу такої довіреності заперечує, природу її виникнення пояснити не може.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідачем умови пункту 2.1 Договору щодо поставки товару не виконані. Надані відповідачем до матеріалів справи копії накладних на відвантаження зернових культур ПП “Агро-Маркет-Сервіс” не спростовують доводів позивача щодо неотримання товару, і, відповідно, не можуть бути враховані судом як беззаперечні докази.

Щодо доводів відповідача, що у зв’язку із не визначенням сторонами ціни, кількості та строків поставки, зазначений договір є неукладеним слід зазначити наступне.

Згідно із приписами ст.180 Господарського кодексу України та ст.638 Цивільного кодексу України договір визнається неукладеним у випадку, коли сторонами за договором не досягнуто згоди хоча б з однієї його істотних умов. Істотними умовами договору є предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності зі ст.669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Так, між сторонами кількість товару, що постачається, була встановлена в кількості згідно прибуткових накладних за ціною на 40% нижчою від ціни, що складеться на момент збирання зернових в Запорізькій області. Отже, шляхом встановлення порядку визначення ціни та кількості товару між сторонами було досягнуто домовленості щодо умов договору.

Строк дії договору сторонами визначено, а саме, з моменту його підписання та до моменту його повного виконання, але у будь-якому випадку до 25.10.2007р.

Отже, наведене свідчить, що за договором №74 від 04.06.2007р. сторонами досягнуто домовленості щодо всіх його істотних умов і підстав вважати договір неукладеним не має.

Щодо спірного питання стосовно строків поставки, то як вже зазначалося вище, обов’язковому погодженню між сторонами господарського договору підлягають предмет, ціна та строк дії договору, а строк поставки не є тією істотною умовою, не визначення якої тягне за собою такі наслідки, як визнання договору неукладеним. До того ж, у даному випадку в наданому позивачем екземплярі договору строк поставки визначено до 01.08.2007р., що також підтверджується змістом направленої відповідачу претензії.

Наданий представником відповідача у судовому засіданні примірник оригіналу договору не містить вказівок на строки поставки, але цей факт не спростовує обов’язку продавця щодо поставки оплаченого товару.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно ж до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст.693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З аналізу направленої позивачем на адресу відповідача претензії від 28.11.2007р. № 1 слід дійти висновку про те, що позивач скористався своїм правом на відмову від передачі товару і вимагав повернення суми попередньої оплати за товар, який не був поставлений. Такі вимоги позивача повністю відповідають положенням ст.ст. 665, 670, 693 ЦК України.

Оскільки між сторонами не було встановлено строку виконання відповідачем обов’язку щодо повернення позивачу суми попередньої оплати за недопоставлений товар, то слід застосовувати положення ч.2 ст.530 ЦК України, згідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказувалось вище, відповідні вимоги позивача щодо повернення суми попередньої оплати за недопоставлений товар були викладені в претензії № 1 від 28.11.2007р., яка отримана відповідачем 11.12.2007р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, у встановлений строк від дня пред’явлення претензії, відповідачем не було повернуто позивачу суму попередньої оплати за недопоставлений товар.

Аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати товару є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Оскільки сума 5000,00 грн. основного боргу відповідачем не була повернута позивачу, то судом першої інстанції обґрунтовано стягнута вказана сума з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення нарахованих позивачем на суму передплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

За приписами ст. 610 та ст. 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, розірвання договору, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України врегульовано, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно ж зі ст.536 цього України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказувалось вище, між сторонами виникли правовідносини щодо поставки продукції. Постачальником товару виступило Приватне підприємство “Колос-техсервіс”, а покупцем – Приватне підприємство “Вектор-Агро”, тобто, зобов’язання відповідача носили майновий характер (поставка товару), а грошові зобов’язання були покладені на позивача (оплата за товар).

Матеріалами справи було встановлено, що відповідачем не були виконані зобов’язання щодо поставки обумовленого сторонами товару, внаслідок чого позивач вимагав повернення суми попередньої оплати. Відповідно, з урахуванням відсутності домовленості сторін про строк виконання відповідачем зобов’язання щодо повернення суми отриманої передплати за непоставлену кількість товару, обов’язок у відповідача щодо повернення такої суми (тобто, грошові зобов’язання відповідача перед позивачем) міг виникнути лише після отримання від позивача вимоги про повернення такої суми (ч.2 ст.530 ЦК України).

Вимоги позивача щодо повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар були викладені в претензії № 1 від 28.11.2007р., яка отримана відповідачем 11.12.2007р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, у відповідності із положеннями ч.2 ст.530 ЦК України у семиденний строк з дня отримання претензії у відповідача виникло зобов’язання по сплаті позивачу грошових коштів у сумі 5000,00 грн. Проте, у встановлений законодавством строк від дня пред’явлення претензії, відповідачем не було повернуто позивачу суму попередньої оплати за непоставлений товар. Відповідно, правомірним є нарахування на суму 5000,00 грн. основного боргу інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення збитків від інфляції та трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню.

Слід зазначити, що позивачем не вірно визначено період, в який у відповідача виникло зобов’язання по поверненню позивачу суми попередньо сплачених грошових коштів та, відповідно, за який підлягають нарахуванню суми інфляційних втрат та річних.

З матеріалів справи вбачається, що первісно позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 833,06 грн. інфляційних втрат та 102,74 суми 3-х % річних за період з серпня 2007 року по лютий 2008 року. Заявою від 05.06.2008р. № 80 та наданою у судовому засіданні заявою позивач збільшив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та річних. Згідно з уточненням позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача суму збитків від інфляції в розмірі 1242,42 грн. за період з серпня 2007 року по квітень 2008 року, включно, та суму 128,63 грн. трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов’язання за 313 днів станом на 09.06.2008р.

З урахуванням приписів ч.2 ст.530 ЦК України, відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов’язання після спливу 7 днів після пред’явлення йому вимоги, тобто з 19.12.2007р. Таким чином, нарахування позивачем суми інфляційних втрат та 3-х % річних на суму основного боргу до дати 19.12.2007р. є безпідставним.

Нарахування суми інфляційних втрат на суму основного боргу слід визнати вірним в період з 19.12.2007р. по 01.05.2008р., а суму відсотків річних в період з 19.12.2007 по 09.06.2008р. (в межах періоду, заявленого позивачем).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми збитків від інфляції підлягають частковому задоволенню в розмірі 654,73 грн. за період січень – квітень 2008р., та суми трьох відсотків річних - в розмірі 71,32 грн. за прострочення виконання зобов’язання на 174 дня в період з 19.12.2007р. по 09.06.2008р. В іншій частині позовні вимоги про стягнення збитків від інфляції та суми 3-х % річних є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, у зв’язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні господарського суду, обставинам справи та порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, колегія суддів знаходить підстави для часткового скасування оскаржуваного рішення.

У відповідності зі ст.49 ГПК України, судові витрати за позовом покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, п.2 ст.103, п.4 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Колос-техсервіс”, с. Кінські Роздори Пологівського району Запорізької області, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2008 року у справі №20/261/08 скасувати частково та викласти резолютивну частини рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити частково. Стягнути з Приватного підприємства “Колос-техсервіс” на користь Приватного підприємства “Вектор-Агро” суму 5000,00 грн. попередньої оплати товару, суму 654,73 грн. інфляційних втрат, суму 71,32 грн. трьох відсотків річних, витрати на державне мито в розмірі 91,67 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 105,96 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Видачу наказів доручити господарському суду Запорізької області.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 18.08.2008 року.

Головуючий суддя Кагітіна Л.П.

судді Кагітіна Л.П.

Колодій Н.А. Яценко О.М.