ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2008 р.

Справа № 3/91

Господарський суд Івано-Франківської області в складі судді Фрич Марії Миколаївни

При секретарі Парфан І.І.

розглянув матеріали справи

за позовом Державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська залізниця"

в особі відокремленого підрозділу "Вокзал Ужгород",

вул. Станційна, 9,м.Ужгород,Закарпатська область,88000

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Я.К.І.В.",

вул. Залізнична.,14,м.Івано-Франківськ,76000

про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 791 грн. 55 коп. та 230 грн. 40 коп. пені

Представники сторін в судове засідання не з'явилися.

Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 791,55 грн. та 230,40 грн. пені.

Представник позивача та відповідача в судове засідання не з"явилися. За наведених обставин та в силу ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами без участі сторін, яких належно повідомлено про час, дату та місце проведення засідання суду.

Представник позивача в попередньому судовому засіданні подав суду виписку з банку по рахунку №0 за 16.07.08, в якій зазначено, що відповідачем сплачено заборгованість по орендній платі в сумі 791грн. 55 коп.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне:

- договір оренди обладнання за №1 від 10.01.2005 року, в якому зазначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов"язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України;

- акт передачі майна в тимчасове користування від 10.01.2005 року;

- акт звірки взаєморозрахунків від 11.01.2008 року;

- претензія від 11.03.2008 р. №204;

- розрахунок пені;

- банківські виписки про перерахування коштів.

Відповідач доказів в спростування доводів позивача суду не подав.

Розглянувши матеріали справи, керуючись вимогами чинного законодавства, суд встановив наступне.

10 січня 2005 року між Львівською державною залізницею в особі начальника Вокзалу Ужгород (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Я.К.І.В."(орендар) було укладено договір на оренду обладнання за №1.

31 жовтня 2007 року дію Договору за взаємною згодою було припинено та передано орендодавцеві орендоване майно на підставі Акту прийому-передачі майна від 31.10.2007 року.

Пунктом 5.2 Договору строк сплати орендної плати встановлювався не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним.

Як стверджує в позовній заяві позивач, орендарем систематично порушувались строки сплати орендної плати.

Так, за оренду обладнання у жовтні місяці суму орендної плати на рахунок вокзалу було перераховано не 20 листопада, а 29 листопада по рахунку №389 від 31.10.2007 року.

За оренду обладнання у вересні місяці боржник взагалі перерахував кошти 3 грудня 2007 року в сумі 6 799,55 грн., при цьму вказавши підставою сплати цих коштів кредиторську заборгованість, а не виставлені йому рахунки №336 від 30.09.2007р. та №337 від 30.09.2007р.

Станом на 1 січня 2008 року дебіторська заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Я.К.І.В." перед Вокзалом Ужгород склала 791,55 грн.

11 березня 2008 року боржнику була направлена претензія за №204 із вимогою сплатити заборгованість по орендній платі за вересень 2007 року, але листом від 18.03.2008 року ТОВ "Я.К.І.В." претензію від 11.03.2008 року не визнало.

Також у договорі, зокрема п.9.2 передбачено сплата пені у випадку прострочення оплати орендних платежів в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення , але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент виникнення заборгованості.

Станом на 30.06.2008 року сума нарахованої пені склала 230,40 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 06.08.08 року подав суду виписку з банку по рахунку №0 за 16.07.08, в якій зазначено, що відповідачем сплачено заборгованість по орендній платі в сумі 791грн. 55 коп.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і виходить з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України № 435-ІУ від 16 січня 2003 року, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Статтею 526 частиною 1 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобов’язання, а саме зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законами або договором.

Пунктом 9.2 Договору орендар у випадку прострочення по сплаті орендних платежів сплачує пеню в розмірі -0,1% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент виникнення заборгованості. Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 231 Господарського кодексу України, за порушення строків виконання зобов"язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Зважаючи на те, що факт прострочки виконання грошового зобов»язання не спростовано відповідачем і доводиться матеріалами справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог у частині стягнення 230 грн.40 коп. пені .

Щодо вимог позивача в частині основної суми - провадження по справі слід припинити із=за відсутності предмету спору.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст.509, 526,549 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України, ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю "Я.К.І.В.", 76019, м. Івано-Франківськ, вул. Залізнична,14 , на користь позивача Державне територіально-галузеве об"єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Вокзал Ужгород", м. ужгород, вул. Станційна,9, -230,40 грн. пені, 102,00грн. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення основного боргу (заборгованість за орендну обладнання) в розмірі 791,55 грн. - провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Фрич Марія Миколаївна

Рішення підписано__26.08.08_______________

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

помічник судді Стефанів Тетяна Василівна