СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

27 серпня 2008 року

Справа № 2-13/942-2008

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фонду майна Автономної Республіки Крим на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Жукова А.І.) від 20.05.2008 у справі № 2-13/942-2008

за позовом           Фонду майна Автономної Республіки Крим (вул. Севастопольська, 17,Сімферополь,95015)

до відкритого акціонерного товариства "Старокримський" (вул. Радянська, 3,с. Первомайське, Кіровський р-н,97323)

про стягнення 258160,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.05.2008 у справі № 2-13/942-2008 у позові відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не може нести відповідальність за збереження об'єкту, який не був переданий йому у встановленому законом порядку. За таких обставин суд застосував положення статті 1166 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з цим судовим актом, позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, позивач посилається на те, що державі був заподіяний збиток, оскільки відповідач не забезпечив збереження майна, що не ввійшло до статутного фонду відкритого акціонерного товариства "Старокримський" і залишилося на його балансі.

Позивач вважає, що місцевий господарський суд помилково застосував пункт 1.4 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але знаходиться на їх балансі в частині необхідності укладення договору зберігання, оскільки ця вимога з’явилась у вказаному Положенні після укладення договору купівлі-продажу від 31.03.2004 № 16.

За таких обставин, Фонд майна Автономної Республіки Крим посилається на норми статей 22, 386 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, які на його думку підлягають застосуванню.

Сторони у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались, про причини неявки відповідач суд не повідомив, однак надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

До початку розгляду справи від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення слухання справи, у зв’язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника у судове засідання.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності нез’явившихся представників сторін за наявними документами в матеріалах справи.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фонду майна Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у процесі приватизації цілісного майнового комплексу радгоспу - заводу “Старокримський” до статутного фонду ВАТ “Старокримський” не ввійшли об'єкти державного житлового фонду і об'єкти, які не підлягають приватизації, у тому числі і об'єкт ЦО - ПРУ.

В п. 3.2.2 Плану приватизації затвердженого 12 вересня 2000 року Фондом майна АР Крим, перераховані об'єкти, що не підлягають приватизації, у тому числі і Об'єкт ЦО - ПРУ в дитсадку с. Ізобільне, інвентарний номер 10060.

Об'єкт ЦО - ПРУ знаходився під будівлею дитячого саду в с. Ізобільне вул. Гоголя, 12, будівля дитячого саду була передана ВАТ “Старокримський” у власність, що підтверджується Актом прийому - передачі державного майна у власність ВАТ “Старокримський” від 06 лютого 2001 року.

Дані обставини справи перевірені апеляційною інстанцією в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України в повному обсязі, підтверджуються матеріалами справи та сторонами по суті не заперечуються.

Відповідно до п. 1.3 Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але знаходиться на їх балансі, управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але знаходиться на їх балансі, полягає у виборі і забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу і умов подальшого використання майна в межах чинного законодавства.

При цьому, судова колегія вважає вірним посилання суду першої інстанції на пункт 1.4 вказаного Положення, яким визначені способи управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств і знаходиться на їх балансі:

- здійснення приватизації відповідно до Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про Державну програму приватизації" та інших нормативно-правових актів.

- передача майна в оренду відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна";

- передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності";

- передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 № 1482;

- передача майна господарським товариствам на умовах відповідного договору безоплатного зберігання (далі –договору зберігання) відповідно до вимог законодавства;

Посилання позивача на те, що місцевий господарський суд помилково застосував цей пункт Положення, оскільки вимога про необхідність укладення договору зберігання з’явилась у вказаному Положенні після укладення договору купівлі-продажу від 31.03.2004 № 16 будівлі дитячого суду, є неспроможною. Так, пункт 1.4 вищенаведеного Положення в редакції від 02.04.2001 до 31.05.2004 містив наступний зміст:

- передача майна господарським товариствам на умовах договору схову;

Таким чином, судова колегія вважає, що у будь-якому разі повинен був бути укладений договір зберігання (схову) між сторонами у даній справі, при тому що поняття „зберігання” і „схов” практично є тотожними.

Місцевий суд вірно звернув увагу на те, що при передачі Фондом майна останнього пакету акцій, об'єкти, що не увійшли до статутного фонду господарського товариства по акту прийому - передачі ВАТ “Старокримський” не передавалися. Акти обстеження стану таких об'єктів також не складалися, способи і умови управління об'єктів, що не підлягають приватизації не визначені, договір зберігання (або схову) державного майна, що не увійшло до статутного фонду ВАТ “Старокримський” і що знаходиться на його балансі, на підставі якого зберігалося б майно і здійснювалося би стягнення збитків не укладався.

Отже, вбачається повністю обґрунтованим висновок суду про те, що відповідач не може нести відповідальність за збереження об'єкту, який не був переданий товариству у встановленому законом порядку. З цього приводу посилання заявника апеляційної скарги на норми статей 22, 386 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України є хибними.

Судом також встановлено, що право власності на будівлю дитячого саду згідно Договору купівлі - продажу № 16-к від 31 березня 2004 року перейшло до Джанаєва Рустема Мамутовича. На момент продажу будівлі дитячого саду протирадіаційне укриття знаходилося під дитячим садом. При укладенні Договору купівлі - продажу будівлі дитячого саду Джанаєв Р.М. був попереджений, що під дитячим садом знаходиться об'єкт цивільної оборони.

Після укладення Договору купівлі - продажу № 16 - к від 31.03.04 право власності на будівлю дитячого саду перейшло до Джанаєва Р.М., який згодом і провів демонтаж дитячого саду, внаслідок чого протирадіаційне укриття втратило своє призначення. ВАТ “Старокримській” не було доведено до відома про те, що будівля дитячого саду демонтуватиметься.

Оскільки ВАТ “Старокримський” демонтаж будівлі дитячого саду не проводив, акт обстеження захисної споруди від 21.06.2005 на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, є неналежним доказом у справі. Більш того, даний акт є одностороннім і за своїм змістом суперечить матеріалам справи.

Частиною 2 статті 1166 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, що заподіяла шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода причинна не з його вини.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду майна Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.05.2008 у справі № 2-13/942-2008 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                В.С. Голик

В.І. Гонтар