ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"26" червня 2008 р. Справа № А6/329-08

14:45 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Маляренка А.В.

при секретарі                                                              Поднебєс О.В.

розглянувши адміністративну справу № А6/329-08

за позовом Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод”, смт. Іванків

2)Товариства з обмеженою відповідальністю „Мілайн плюс”, с.Шпілі

про визнання договору недійсним

Представники:

від позивача Березовий Є.П.(довіреність №683/10/25 від 17.01.2008р.);

Коваленко О.В. (довіреність №693/10/25 від 17.01.2008р.)

від відповідача 1 Бойчук Д.Л.(довіреність від 02.06.2008р.);

від відповідача 2 не з’явився

Обставини спору:

Іванківська міжрайонна державна податкова інспекція (далі - позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до„Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод” (далі –відповідача 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Мілайн плюс” (далі – відповідач 2) про визнання договору поставки №02/10 від 18.10.2006р. укладений між відповідачами, стягнення з ТОВ „Мілайн плюс” на користь ТОВ „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод” все отримане за вказаними договором, стягнення з ТОВ „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод” 11 851 175,40 грн. на користь Держави.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від 26.05.2008 року за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 207 та ст.208 Господарського кодексу, з огляду на те, що на підставі оспорюваного договору ТОВ „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод” поставило товар з урахуванням коригування кількісних та вартісних показників на суму 11 851 175,40 грн. Розрахунки між відповідачами проводились в грудні 2006 року у вексельній формі. Проте, відповідно до рішення Іванівського районного суду Київської області №2-14/2007 від 19.02.2007р. визнано недійсним статут ТОВ „Мілайн плюс” з моменту його реєстрації і видачі;скасовано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість та скасовано державну реєстрацію товариства.

Представником позивача було подана заява про уточнення та зміну позовних вимог, у якій просить визнати договір №02/10 від 18.10.2006 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Мілайн плюс” таким, що укладений з метою яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Представник відповідача 1 подав клопотання про закриття провадження у справі А6/329-08, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ТОВ „Мілайн плюс” ліквідовано як юридичну особу. Ухвалою господарського суду від 26.06.2008р. суд постановив закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ „Мілайн плюс”.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод” та Товариство з обмеженою відповідальністю „Мілайн плюс”18 жовтня 2006р. уклало договір поставки №02/10, згідно умов якого ТОВ „ТД „Ізюмський оптико-механічний завод”(продавець) постачає (цукор, жом), а ТОВ „Мілайн плюс” (покупець) приймає та оплачує товар, номенклатура, кількість і ціна якого визначені, згідно переданих Продавцем та прийнятих Покупцем специфікацій, накладних та інших необхідних документів, що підтверджують якість та стан Товару. Ціни на товар, що поставляються по даному договору, наведені в накладних, що є невід’ємною частиною до договору. Оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця, а також в будь-якій іншій формі оплати, в тому числі векселями, згідно діючого законодавства України.

На підставі договору ТОВ „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод” поставило товар з урахуванням коригування кількісних та вартісних показників на суму 11 851 175,40 грн.

Згідно наданих до перевірки документів, розрахунки між ТОВ ТД „Ізюмський оптико-механічний завод” та ТОВ „Мілайн плюс” покупцем цукру та жому у жовтні 2006 року проводились в грудні 2006р. у вексельній формі, а саме, згідно акту прийому –передачі векселя від 14.12.2006 року, місцескладання смт. Іванків, ТОВ „Мілайн плюс”- „Векселедавець”, в особі директора Крутоуса І.М. передало „Векселедержателю 1” –ТОВ „ТД „ІОМЗ” в особі директора Курочки А.М. в рахунок оплати за поставлений товар один простий вексель серії АА №0835059, дата складання 14.12.2006р., дата погашення –по пред’явленню, номінальною вартістю 11 851 175, 40 грн. Зазначеним векселем підприємство розрахувалось з ТОВ „Трейв-2004” за отримані цукор та жом. Індосамент по векселю №083509 здійснено директором Огороднійчуком Ю.Н. та завірено печаткою ТОВ „ТД „Ізюмський оптико-механічний завод”. Відповідно реєстраційної картки від 15.03.2007р. №4036 та заяви до Інструкції про порядок обліку платників податків Форми №1-ОПП вх.№4035 від 15.03.2007р. зміну керівника ТОВ „ТД „ІОМЗ” зареєстровано 15.03.2007року. Згідно наданого до перевірки наказу на призначення від 20.02.2007р. року №01-К керівником ТОВ „ТД „ІОМЗ” призначено Огороднійчука Ю.Н. Відповідно до пояснення Огороднійчука Ю.Н., яке надано 15.03.2007р. ним стверджено факт його перебування на посаді директора ТОВ „ТД „ІОМЗ” з 20.02.2007року, пояснення щодо вчинення індосаменту Огороднійчуком Ю.Н. не надано.

До матеріалів справи залучено копію рішення Іванівського районного суду Київської області №2-14/2007 від 19.02.2007р., яким визнано недійсним статут ТОВ „Мілайн плюс” з моменту його реєстрації і видачі; скасовано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість та скасовано державну реєстрацію товариства.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач по справі №2-14/2007 Крутоус І.М. установчих документів про створення ТОВ „Мілайн - плюс” не розробляв, не мав наміру брати участь у створенні суб’єкта підприємницької діяльності ТОВ Мілайн - плюс”, займатися підприємницькою діяльністю, набувати права та брати на себе обов’язки, що витікають зі створення господарського товариства та зайняття підприємницькою діяльністю. Внесок до статутного фонду товариства ним не вносився, реєстраційні документи не оформлялися. Статут товариства був йому невідомий, підписаний та зареєстрований всупереч його волевиявленю та не відповідав його внутрішній волі. Наміру створювати правові наслідки, обумовлені цим правочином, позивач не мав.

Також, суд вважає, що ТОВ „Мілайн Плюс” було створене та зареєстроване в державному органі реєстрації на підставі неправдивих даних про учасників товариства, з порушенням вимог ст.ст.42,57 Господарського кодексу, правочин вчинявся буз наміру створення для позивача правових наслідків, отже підприємницька діяльність здійснюється цим товариством протиправно, його створення є фіктивним правочином, без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, а тому він має бути визнаний з моменту його прийняття.

Відповідно до вимог п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках –коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Іванківська міжрайонна державна податкова інспекція скориставшись наданими їй повноваженнями звернулась до господарського суду з позовом про визнання договору №02/10 від 18.10.2006 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Мілайн плюс” таким, що укладений з метою яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписами ч. 1 статті 208 Господарського кодексу України передбачено, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з того, що згідно приписів статей 207, 208 ГК України, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою.

Для даної норми закону характерними є такі ознаки:

а) вчинення дій об'єктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства;

б) такі угоди характеризуються суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону, оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності суб’єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, при вчиненні спірних правочинів з метою приховування від оподаткування доходів.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки суб’єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування, судом визнається, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами відповідачів встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зокрема, при цьому суд відзначає, що не надано і доказів притягнення до кримінальної відповідальності (за ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів тощо) осіб, які діяли від імені ТОВ “Кас-М”.

Суду не надано належні докази на підтвердження того, що виконуючи договір, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Проте, ДПІ –як позивач у даній справі не довів наявність цих трьох обставин, зокрема: наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання недійсним статуту ТОВ „Мілайн плюс” з моменту його складення; визнання недійсним установчого договору ТОВ „Мілайн плюс” з моменту його складення; скасування свідоцтва платника ПДВ ТОВ „Мілайн плюс”з моменту його внесення до реєстру платника податку на додану вартість, оскільки у рішенні Іванівського районного суду Київської області предметом дослідження була саме відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства та порушення вимог закону при проведенні державної реєстрації підприємства, а не наявність умислу при укладанні договору, що мала місце під час підприємницької діяльності. Сам факт визнання недійсними з моменту реєстрації установчих документів, свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації. При цьому господарський суд враховує той факт, що згадане рішення винесене 19.02.07р., тобто після укладання та виконання оспорюваного договору.

Обставини, що встановлені судовим рішення у цивільній справі, яке набрало законної сили, згідно ч. 1 статті 72 КАС України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 2 статті 18 Закону України „Про держану реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Як вбачається з матеріалів справи, на час укладання та виконання договору ТОВ „Мілайн плюс” було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Стосовно посилання податкової служби на наявність умислу з боку ТОВ „Мілайн плюс” щодо укладання контракту з метою суперечною інтересам держави та суспільства, яка полягала, у тому, що останній займався підприємницькою діяльністю з порушенням чинного законодавства слід зауважити наступне:

В матеріалах справи відсутні докази наявності у ТОВ „Мілайн плюс” податкового зобов’язання або податкового боргу, що виникли внаслідок вчинення спірного правочину. До справи не надано рішень ДПС про донарахування відповідачам податкових зобов’язань, податкових повідомлень, які б підтверджували наявність податкового боргу у відповідачів.

Порушення будь-якою юридичною особою податкового законодавства встановлюється посадовими особами контролюючого органу у результаті перевірки фінансово-господарської діяльності і фіксується у акті, складеному по результатах вказаної перевірки, а також зазначається у відповідному рішення податкової служби, яке повинно бути виконано упродовж встановленого податковим законодавством строку. Податковим законодавством не передбачені інші документи, які можуть підтверджувати наявність виявлених порушень податкового або валютного законодавства.

Ухилення однієї з сторін від сплати податків, після здійснення угоди відповідно до діючого законодавства України, не може бути підставою для визнання угоди недійсною, а тягне за собою адміністративну та кримінальну відповідальність посадових осіб суб’єкта підприємницької діяльності. При цьому слід зазначити, що за умови встановлення під час перевірки посадовими особами ДПС порушень податкового законодавства, неправомірне віднесення до складу валових непідтверджених витрат чи завищення податкового кредиту, позивач має повноваження щодо застосування фінансової відповідальності до такого суб’єкта.

При цьому судом враховуються приписи ч. 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до якої, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому суд також звертає увагу на те, що в пункті 1.3 оглядового листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/481 від 20.04.2001 зазначено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним. Якщо податковим органом не подано доказів спрямованості укладеної угоди на вчинення порушення податкового законодавства, несплата податків (обов'язкових платежів) не є підставою для визнання угоди недійсною.

Отже, твердження позивача про суперечність спірного договору інтересам держави та суспільства помилково ґрунтується на обставинах, які не мають правового значення для справи. Таке твердження не відповідає вимогам процесуального закону про належність доказів та підстави звільнення від доказування.

Сам по собі досліджуваний судом контракт не є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства. Як вбачається з матеріалів справи, за оспорюваним договором ТОВ „Мілайн плюс” отримало та оплатило товар (цукор,жом) від ТОВ „ТД Ізюмський оптико- механічний завод”.

Викладені обставини не доводять факт укладання договору з метою, суперечною інтересам держави та суспільства, за умови недоведеності з боку податкової служби умислу у ТОВ „Мілайн плюс” при укладанні оспорюваного договору з метою, суперечною інтересам держави та суспільства.

Також Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції не надано доказів на підтвердження укладання оспорюваного договору з порушенням господарської компетенції з боку ТОВ„Мілайн плюс”.

Окрім того, беручи до уваги, що позов заявлено на підставі статей 207 та 208 Господарського кодексу України, суд відзначає наступне.

Згідно з п. 1 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, цей кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 1 статті 208 ГК України визначено, що у випадку якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Таким чином, вказаний Кодекс містить публічно-правові наслідки укладення недійсної угоди. Цим кодексом встановлена відповідальність (правові наслідки) у вигляді адміністративно-господарської санкції (в розумінні статей 238, 239 ГК України), яка має конфіскаційний характер, - стягнення в доход держави одержаного однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави та суспільства.

При цьому суд відзначає, що моментом вчинення порушення, визначеного статтею 207 ГК України, є момент укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Як підтверджено матеріалами справи, спірний договір був укладений відповідачами 18.10.2006р.

Однак господарський суд враховує, що ТОВ „Мілайн плюс” не існує, як юридична особа, а отже відповідна санкція в частині стягнення в доход держави отриманого за спірним контрактом може бути застосована виключно до ТОВ „Торговий дім” Ізюмський оптико-механічний завод”.

Відповідно до ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного ухилення від сплати податків у відповідача 2.

За огляду на викладене, позовні вимоги щодо визнання договору №02/10 від 18.10.2006 року укладений між ТОВ „Торговий дім ”Ізюмський оптико –механічний завод” та ТОВ „Мілайн плюс” таким, що укладений з метою, яка завдіомо суперечить інтересам держави і суспільства задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 –163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного суду через господарський суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана без подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду, якщо скарга подається протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк після подання заяви, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги у встановлений строк постанова суду набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а постанови суду - без змін.

Суддя                                                                                 Маляренко А.В.

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –02.07.2008 року.