ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.07.08 р.                     Справа № 39/136пн

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при секретарі судового засідання Волобуєвій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Управління матеріально-технічного постачання” м. Донецьк

До відповідача: Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” м. Донецьк

про: визнання права власності

За участю представників сторін

від позивача Бондаренко А.Г. – за довіреністю;

від відповідача Малюк Л.В. – за довіреністю;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “Управління матеріально-технічного постачання” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства “Бюро технічної інвентаризації м. Донецька” м. Донецьк, про визнання права власності на будівлю головного виробничого корпусу літ. А-1, загальною площею – 540 кв.м.; будівлю складу борошна літ. Б-2, загальною площею – 271кв.м., адміністративну будівлю літ. Е-2, загальною площею 65 кв.м.; будівлі складу літ. Ж-1, загальною площею 482,4 кв.м., З-1, загальною площею – 311 кв.м., И-1, загальною площею – 159,6 кв.м., розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Батищева, 26.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на реєстраційне посвідчення від 05.02.1998 р., договір на право тимчасового користування землею, акт приймання-передачі від 29.01.1998 р., інвентаризаційну справу № 7/712.

Відповідач надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечив, вважав реконструкцію спірних будівель такою, що здійснена з суттєвим відхиленням від встановленої процедури отримання дозвільних документів, та відповідно самочинність забудови окремих будівель.

В порядку статті 41 ГПК України, суд провів судову будівельно-технічну експертизу, за висновками якої, спірні об’єкти відповідають вимогам будівельних норм та правил, у тому числі протипожежних та санітарних, э нерухомим майном та придатні для подальшої експлуатації.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

Згідно акту приймання-передачі від 29.01.1998 р. в порядку визначеному Законом України “Про приватизацію державного майна” Донецьким регіональним відділенням Фонду державного майна України передано у статутний фонд ВАТ “Управління матеріально-технічного постачання” будівлі та споруди Державного управління матеріально-технічного постачання в/о “Хлебпром”.

28.10.1998 р. згідно Закону України “Про оренду землі”, Земельного кодексу України, між позивачем та Донецькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Донецької міської ради №292/1 від 16.09.1998 р. укладено договір на право тимчасового користування землею.

Згідно умов вказаного договору орендодавець передав, а орендар прийняв у платне строкове користування строком на 15 років земельну ділянку площею 0,5643 га.

Земельна ділянка виділена позивачеві для розміщення будівель та споруд по вул. Батищева, 26 у Київському районі м. Донецька.

Як вказує позивач в позовній заяві, він відповідно до проектно-кошторисної документації, що не затверджена належним чином компетентними органами, на орендованій земельній ділянці здійснив будівництво об'єктів нерухомості, а саме: будівлі складу літ. Ж-1, загальною площею 482,4 кв.м., З-1, загальною площею – 311 кв.м., И-1, загальною площею – 159,6 кв.м., а також реконструював існуючи будівлі будівлю головного виробничого корпусу літ. А-1, загальною площею – 540 кв.м.; будівлю складу борошна літ. Б-2, загальною площею – 271кв.м., адміністративну будівлю літ. Е-2, загальною площею 65 кв.м.

Частина 1 ст. 376 ЦК України передбачає, що будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівельні роботи здійснені позивачем без належного дозволу, відповідно до проектно-кошторисної документації, що не затверджена належним чином.

Водночас, як свідчить експертний висновок № 21/23/06/08 від 28.06.2007 р.: будівля головного виробничого корпусу літ. А-1, загальною площею – 540 кв.м.; будівля складу борошна літ. Б-2, загальною площею – 271кв.м., адміністративна будівля літ. Е-2, загальною площею 65 кв.м.; будівлі складу літ. Ж-1, загальною площею 482,4 кв.м., З-1, загальною площею – 311 кв.м., И-1, загальною площею – 159,6 кв.м., розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Батищева, 26. згідно вимог БН 2.09.02-85 “Виробничі будівлі”, ДБН 2.09.03-85 “Споруди промислових підприємств” відповідають діючим будівельним правилам, э нерухомим майном та придатні для подальшої експлуатації за призначенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Земельна ділянка площею 0,5643 га виділена позивачеві згідно договору оренди землі від 25.01.2006 р. у платне строкове користування для розміщення будівель та споруд по вул. Батищева, 26 у Київському районі м. Донецька.

Згідно ч. 5 ст.376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

На час розгляду справи суду не надані документи, які б підтверджували, що збудоване спірне майно порушує чиї-небудь права.

Позивач на час розгляду справи володіє, користується та розпоряджається вказаним майном.

У відповідності до ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами ст. 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За своїм загальноправовим змістом, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на будівлю головного виробничого корпусу літ. А-1, загальною площею – 540 кв.м.; будівлю складу борошна літ. Б-2, загальною площею – 271кв.м., адміністративну будівлю літ. Е-2, загальною площею 65 кв.м.; будівлі складу літ. Ж-1, загальною площею 482,4 кв.м., З-1, загальною площею – 311 кв.м., И-1, загальною площею – 159,6 кв.м., розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Батищева, 26– є засобом захисту цивільного права у вигляді визнання права, передбаченого ст.ст. 16, 392 ЦК України, 20 ГК України.

Оскільки згідно змісту позовних вимог та наданих матеріалів, відповідач вважає спірну будівлю реконструйованою з суттєвим відхиленням від встановленого порядку отримання дозвільних документів, що означає самочинність будівництва, суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності, оскільки порушується право позивача щодо використання будівлі в підприємницькій діяльності, як елемент речового права власності.

З огляду на наведене, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на будівлю головного виробничого корпусу літ. А-1, загальною площею – 540 кв.м.; будівлю складу борошна літ. Б-2, загальною площею – 271кв.м., адміністративну будівлю літ. Е-2, загальною площею 65 кв.м.; будівлі складу літ. Ж-1, загальною площею 482,4 кв.м., З-1, загальною площею – 311 кв.м., И-1, загальною площею – 159,6 кв.м., розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Батищева, 26., є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати за клопотанням позивача підлягають віднесенню на нього.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 328,376 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Управління матеріально-технічного постачання” м. Донецьк - задовольнити.

Визнати за Відкритим акціонерним товариством “Управління матеріально-технічного постачання” м. Донецьк право власності на будівлю головного виробничого корпусу літ. А-1, загальною площею – 540 кв.м.; будівлю складу борошна літ. Б-2, загальною площею – 271кв.м., адміністративну будівлю літ. Е-2, загальною площею 65 кв.м.; будівлі складу літ. Ж-1, загальною площею 482,4 кв.м., З-1, загальною площею – 311 кв.м., И-1, загальною площею – 159,6 кв.м., розташовані за адресою м. Донецьк, вул. Батищева, 26.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя