ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№ 16/251-07(30/274-07)

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу: товариства з обмеженою відповідальністю “Хенкель Україна”, м. Київ (далі –ТОВ “Хенкель Україна”);

товариства з обмеженою відповідальністю “Юнілівер Україна”, м. Київ (далі –ТОВ “Юнілівер Україна”);

товариства з обмеженою відповідальністю “Колгейт-Палмолів Україна”, м. Київ (далі –ТОВ “Колгейт-Палмолів Україна”);

товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Кімберлі-Кларк Україна”, м. Київ (далі –ТОВ “Кімберлі-Кларк Україна”)

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2007 та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2008

зі справи № 16/251-07(30/274-07)

за позовом: ТОВ “Хенкель Україна”;

ТОВ “Юнілівер Україна”;

ТОВ “Колгейт-Палмолів Україна”;

ТОВ “Кімберлі-Кларк Україна”

до товариства з обмеженою відповідальністю “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна”, м. Орджонікідзе (далі –ТОВ “ Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна”)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу активів у вигляді цілісного майнового комплексу.

Судове засідання проведено за участю представників:

ТОВ “Хенкель Україна” –Алексеєнка О.А., Карнаухова А.Л.,

ТОВ “Юнілівер Україна” –Фекліна В.М.,

ТОВ “Колгейт-Палмолів Україна” –Алексеєнка О.А., Карнаухова А.Л.,

ТОВ “Кімберлі-Кларк Україна” –не з’яв.,

ТОВ “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна” –Костинчука П.М.,

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2007 (суддя Загинайко Т.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2008 (колегія суддів у складі: Павловський П.П. - головуючий, судді Швець В.В. і Чус О.В.), у позові відмовлено; судові витрати у справі віднесено на позивачів. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням на приписи статті 2 Закону України “Про судоустрій України”, статей 16, 202, 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 1, 3, Закону України “Про Антимонопольний комітет України”, статей 22, 24 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, статті 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) виходили з недоведеності та необгрунтованості позовних вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України скаржники просять скасувати згадані рішення та постанову попередніх судових інстанцій в даній справі і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скаргу мотивовано прийняттям цих судових рішень з порушенням норм матеріального і процесуального права і невідповідністю їх чинному законодавству України.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна” заперечує проти доводів скаржників, зазначаючи про законність оскаржуваних судових рішень, і просить залишити їх без змін, а скаргу –без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- позов було подано про визнання недійсним договору купівлі-продажу активів у вигляді цілісного майнового комплексу, що належав закритому акціонерному товариству “Ольвія Бета Клінінг Продактс Ко”(далі –ЗАТ “Ольвія Бета Клінінг Продактс Ко”);

- рішенням господарського суду міста Києва від 04.08.2005 у справі № 45/344 визнано недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 26.03.2004 № 100-р “Про результати розгляду справи про концентрацію”, яким холдинговій акціонерній Компанії “The Procter & Gamble Company” (США) було надано дозвіл на опосередковане придбання цілісного майнового комплексу ЗАТ “Ольвія Бета Клінінг Продактс Ко”, розташованого за адресою: вул. Уральська, 1-а, м. Орджонікідзе Дніпропетровської області;

- позивачами подано місцевому господарському суду копію проекту договору купівлі активів між ЗАТ “Ольвія Бета Клінінг Продактс Ко” і холдинговою компанією “The Procter & Gamble Company Luxembourg Investment S.a.r.l” та ТОВ “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна”. Позивачі вважали, що укладенням зазначеного договору порушено їх охоронювані законом інтереси “внаслідок прийняття недійсного рішення”; відповідач проти цього заперечував;

- у матеріалах справи відсутній підписаний договір, який оспорюється, а наявна тільки копія проекту такого договору із зазначенням на ньому: “лише для цілей обговорення”.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що, як вважають скаржники (позивачі у справі):

- їх позовні вимоги полягають у визнанні недійсним договору купівлі-продажу активів у вигляді цілісного майнового комплексу, що належав ЗАТ “Ольвія Бета Клінінг Продактс Ко”;

- цей договір складався з двох договорів, а саме:

укладеного в простій письмовій формі договору купівлі-продажу будівель від 28.05.2004 (далі –Договір від 28.05.2004);

нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу виробничих активів від 01.07.2004 № 1-715 (далі –Договір від 01.07.2004).

Аналогічні за змістом доводи, як вбачається з матеріалів справи, наводилися позивачами і в попередніх судових інстанціях.

Скаржниками (позивачами) зазначено також, що вони “17 жовтня 2007 року подали до суду першої інстанції Клопотання про уточнення позовних вимог, в якому, виходячи з нерозривного зв’язку між Договором купівлі-продажу комплексу будівель та Договором купівлі-продажу виробничих активів, уточнили первинні позовні вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу”.

Дійсно, у матеріалах справи є ухвала господарського суду дніпропетровської області від 17.10.2007 (т. 2, а. с. 131), яка свідчить, що позивачами уточнено позовні вимоги, і вони (позивачі) просили: витребувати у відповідача (ТОВ “ Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна”) копію Договору від 28.05.2004, зазначеного в тексті Договору від 01.07.2004; визнати недійсним Договір від 01.07.2004 та Договір від 28.05.2004. Цією ухвалою було зобов’язано: позивачів –надіслати копію “уточнень до позовної заяви” відповідачеві (подавши суду докази такого надсилання), а відповідача –подати Договір від 28.05.2004. У подальшому, як вбачається з матеріалів справи, цей договір відповідачем суду подано так і не було, хоча відповідна вимога суду була в даному разі цілком обґрунтованою.

Ухвалою названого суду від 22.10.2007 (т. 2, а. с. 132) згадане “уточнення позовних вимог” повернуто без розгляду з посиланням на статтю 22 і пункт 5 частини першої статті 63 ГПК України.

У зв’язку з наведеним слід зазначити таке.

Відповідно до частини третьої статті 22 ГПК України позивач до прийняття рішення по справі вправі, зокрема, змінити підставу або предмет позову.

У пункті 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.08.2007 № 01-8/675 “Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року” на запитання “Яким чином господарський суд повинен розцінювати заяву позивача “про уточнення позовних вимог”, якщо в ній відсутнє посилання на статтю 22 ГПК та не зазначено, що заяву подано про зміну предмета або підстав позову?” надано таку відповідь: “Сама лише відсутність посилання у зазначеній заяві на приписи норми процесуального права не означає невідповідності заяви вимогам закону. У вирішенні наведеного питання господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами”.

З огляду на викладене суд першої інстанції мав з’ясувати (але не з’ясував), чи підпадало згадане клопотання позивачів під ознаки клопотання (заяви) про зміну підстави або предмету позову, маючи на увазі, що зміна предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача, а зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача (абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”, з подальшими змінами і доповненнями)

Попередніми судовими інстанціями не здійснено належним чином розгляд клопотання позивачів щодо витребування у приватного нотаріуса Орджонікідзенського міського нотаріального округу як доказу зі справи копії Договору від 28.05.2004, яка має зберігатися у справах нотаріуса (про це клопотання зазначено в оскаржуваних судових рішеннях). Відхиляючи таке клопотання, господарський суд послався, зокрема, на вимоги частини другої статті 33 і частини третьої статті 38 ГПК України, проте залишив поза увагою і відповідно не застосував імперативний припис частини третьої статті 43 названого Кодексу, за яким господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Таким чином, місцевий господарський суд у розгляді даної справи припустився неправильного застосування вимог частини третьої статті 43, частини третьої статті 22 ГПК України, а в безпосередньому зв’язку з цим –і приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Зокрема, судом не було з’ясовано та перевірено належними доказами обставини, що входять до предмету доказування в даній справі та пов’язані як з наявністю оспорюваного правочину, так і (якщо він укладався) його відповідністю вимогам законодавства, чинного на час такого укладення.

Не розглядалося й не вирішувалося господарським судом і питання про залучення до участі у справі (як відповідача) продавця за даним правочином.

Апеляційний господарський суд помилок суду першої інстанції не виправив, а, погодившись з рішенням останнього, припустився тих же помилок.

Відтак у Вищого господарського суду України відсутні правові підстави для висновку про правильність застосування попередніми судовими інстанціями й норм матеріального права, в тому числі Цивільного кодексу України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справу слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час такого розгляду необхідно встановити та перевірити належними засобами доказування зазначені в цій постанові обставини, дати їм та доводам сторін об’єктивну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Хенкель Україна”, товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Кімберлі-Кларк Україна”, товариства з обмеженою відповідальністю “Колгейт-Палмолів Україна”, товариства з обмеженою відповідальністю “Юнілівер Україна” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2007 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2008 зі справи № 16/251-07(30/274-07) скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов