ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2008

Справа №2-28/2501-2008

За позовом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму», м. Ялта,

до відповідача – Малого приватного підприємства «ЛІА», м. Ялта,

про стягнення 2 272,38 грн.

Суддя С. М. Альошина

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Крупський О.Є. – юрисконсульт юридичного відділу, довіреність № 4/ю від 09.01.2008 р. (к/копія довіреності у справі)

Від відповідача – не з’явився

Суть спору:

Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму», м. Ялта, звернулось до господарського суду АР Крим із позовом до Малого приватного підприємства «ЛІА», м. Ялта, про стягнення 2 272,38 грн. заборгованості за надані послуги, у тому числі 622,44 грн. основного боргу, 3% річних у сумі 36,13 грн., 41,76 грн. пені, 161,61 грн. індексу інфляції та 1 410,44 грн. перевитрати ліміту.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач явку свого представника у засідання суду не забезпечив, вимоги ухвал господарського суду від 28.02.2008 р., від 14.04.2008 р. та від 12.05.2008 р. не виконав, письмового відзиву на позовну заяву, з документальним та правовим обґрунтуванням своїх заперечень, суду не надав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 ГПК України, у зв’язку з неявкою представника відповідача та необхідністю надання сторонами суду додаткових документів у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В :

04 січня 2001 року між сторонами був укладений договір № 592 на відпуск води з комунального водопроводу та прийом стоків у комунальну каналізацію.

Відповідно до п. 1 цього договору водоканал (позивач) зобов’язувався забезпечувати абонента (відповідача) питною водою до місця приєднання останнього до міського водопроводу при наявності води у джерелах в об’ємі встановленого ліміту та надати послуги з водовідведення, а абонент – оплатити їх.

Згідно з п. 8 вказаного договору абонент зобов’язувався отримувати рахунки за використану воду та послуги по каналізації в абонентському відділі водоканалу 20 числа кожного місяця та оплачувати їх протягом 5 банківських днів з дня отримання.

Позивач, на виконання умов вищевказаного договору, виконав свої зобов’язання у повному обсязі, про що ним щомісяця виставлялись рахунки на сплату отриманих відповідачем послуг.

Однак, всупереч вимогам вищезазначеного договору, порушував строки сплати наданих позивачем послуг, у зв’язку з чим за відповідачем за період з 01.09.2005 р. по 05.02.2008 р. утворилась заборгованість у сумі 622,44 грн., що підтверджено відповідними рахунками на оплату та розрахунком заборгованості за водоспоживання та водовідведення.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не були пред’явлені розрахунки нормативного водокористування та водовідведення на 2005 і 2006 рік.

Рішеннями Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради АР Крим № 79 від 27.01.2005 р. та № 1 від 12.01.2006 р. встановлено, що споживачам (абонентам), які не надали розрахунки водопостачання на 2005-2006 роки, ліміт витрати води не встановлюється, при цьому вся витрачена вода вважається понадлімітною і підлягає оплаті за п'ятикратним тарифом (п. 1.2 обох рішень).

До того ж, згідно п. 4.1 вказаних рішень Виконавчого комітету Ялтинської міської ради АР Крим встановлена необхідність постійно здійснювати контроль за споживанням питної води підприємствами, організаціями поквартально і за понадлімітний обсяг витрат води поквартально нараховувати плату в п’ятикратному розмірі від затверджених тарифів на питну воду.

Зазначені рішення Виконкому Ялтинської міськради АР Крим, за даними позивача, у судовому порядку не оскаржувались, є чинними та обов’язковими для виконання для абонентів (відповідача) та позивача.

До того ж, згідно п. 9.5. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених Наказом Держжитлкомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 р. абонент не має права збільшувати витрату води понад встановлені норми та затверджені ліміти.

За використану воду понад встановлені та затверджені ліміти плата проводиться згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР від 14.04.1979 р. за № 196 Про норми відпуску електроенергії, газу і води на ведення громадянами особистого підсобного господарства: підприємствами та організаціями - у п'ятикратному розмірі діючих тарифів на питну воду.

На підставі вказаних рішень, у зв’язку з ненаданням відповідачем розрахунків нормативного водокористування та водовідведення на 2005 і 2006 роки та з урахуванням вимог Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених Наказом Держжитлкомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 р., відповідач повинен сплатити за перевитрати ліміту - за 1-й - 4-й квартали 2005 р. та за 1-й - 3-й квартали 2006 р. – усього в розмірі 1 410,44 грн.

Вищевикладене свідчить про наявність зобов’язання у відповідача перед позивачем.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Згідно з п. 8 вищевказаного договору при несплаті рахунку протягом 5 днів за кожен день прострочення нараховується пеня у розмірі 0,2% від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України згідно Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р.

Статтею 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, згідно розрахунку позивача, відповідачу нараховано пеню у сумі 47,76 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми боргу.

Таким чином відповідачу, згідно розрахунку позивача, нараховано 3 % річних у розмірі 36,13 грн. та 161,61 грн. індексу інфляції, які підлягають стягненню з відповідача.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, на день розгляду справи, в сумі 2 272,38 грн. заборгованості за надані послуги, у тому числі 622,44 грн. основного боргу, 3% річних у сумі 36,13 грн., 41,76 грн. пені, 161,61 грн. індексу інфляції та 1 410,44 грн. перевитрати ліміту, документально встановлений, підтверджений матеріалами справи та не оспорювався відповідачем.

Контррозрахунків на розрахунки позивача щодо сум основного боргу, перевитрати ліміту, пені, індексу інфляції та 3 % річних відповідачем суду не представлено.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Витрати на державне мито та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

За згодою представника позивача, згідно зі ст. 85 ГПК України, у засіданні суду були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене у відповідності до ст. 84 ГПК України і підписане 30.05.2008 року.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1). Позов задовольнити.

2). Стягнути з Малого приватного підприємства «ЛІА» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Київська, 64, р/р 001 в УСБ м. Ялта, МФО 324270, ідентифікаційний код 24025565, або з інших рахунків) на користь Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, буд. 27, р/р 0001 у ЯФ АБ «Південний», МФО 384522, ідентифікаційний код 03348005) 2 272,38 грн. заборгованості за надані послуги, у тому числі 622,44 грн. основного боргу, 3% річних у сумі 36,13 грн., 41,76 грн. пені, 161,61 грн. індексу інфляції та 1 410,44 грн. перевитрати ліміту, а також 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням господарського суду АР Крим законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Альошина С.М.